ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018р. Справа №914/343/18

місто Львів

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», м. Київ,
до відповідача:товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКЕ АТП-14631», м. Львів,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:ОСОБА_1, с. Заболотне, Буського району Львівської області,
про: відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 42157,99 грн.
Суддя Березяк Н.Є. Секретар судового засідання Кравець О.І.
За участю представників:
позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність №788 від 05.12.2017),
відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність №02-123 від 05.02.2018),
третя особа:не зявився.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» про стягнення 42157,99 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2018 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.03.2018.

В подальшому підготовче засідання відкладалось на 23.04.2018. У підготовчому засіданні 23.04.2018 продовжено строк підготовчого засідання, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання на 14.05.2018. ухвалою суду від 14.05.2018 підготовче засідання відкладено на 21.05.2018.

Ухвалою суду від 21.05.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 11.06.2018. Судове засіданні 11.06.2018 було відкладено на 25.06.2018.

Рух справи відображено в попередніх ухвалах та протоколах суду.

Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги обґрунтовує наступним: 14 червня 2016 року в м. Львові на вул. Мазепи 24 відбулась ДТП за участю транспортного засобу АУДІ р.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу БАЗ р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7783796.

Відповідно до постанови суду вказана ДТП сталась з вини водія транспортного засобу БАЗ, внаслідок порушення передбаченого ст. 124 та 130 КУпАП.

ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснивши виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 42157,99 грн. відповідно до ст. 1191 ЦК України та статті 38.1.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримала право вимоги, а саме: Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Право позивача на подання відповідного позову підтверджується укладеним між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (новий кредитор) Договором про відступлення права вимоги №25/07/2017 від 25.07.2017. Відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих страхувальником за договором страхування №АІ/7783796.

Відтак, позивач вказує, що на підставі вищенаведеного до нього перейшло право вимоги за до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків. А тому просить стягнути з відповідача 42157,99 грн. відшкодування шкоди в порядку регресу.

Відповідач в судове засідання зявився, проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві та наданих поясненнях, вказуючи про таке. Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних збитків переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяння збитків.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Згідно з ст. 38.1.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Між ТзОВ «Львівське АТП-14631» та ОСОБА_4 укладено договір №65-1/16 від 05.03.2016 про співпрацю та надання послуг при обслуговуванні маршруту транспортним засобом БАЗ р.н. НОМЕР_2. Згідно з п. 5.4. цього Договору ОСОБА_4 несе повну цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну транспортним засобом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за заподіяння моральної та майнової шкоди третім особам. Так, відповідач зазначає, що ОСОБА_4Я, зобовязалась відшкодовувати шкоду, заподіяну транспортним засобом.

Крім того, як вказує товариство положення статті 38.1.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є похідними від положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» та передбачає стягнення шкоди лише з особи відповідальної за заподіяння шкоди. Це може бути як Страхувальник так і водій забезпеченого транспортного засобу. Стаття 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вказує відповідач, водій ОСОБА_1 не перебував та не перебуває на даний час в трудових відносинах із відповідачем.

Додатково, відповідач зазначає про те, що відступлення права вимоги за Договором про відступлення права вимоги №25/07/2017 від 25.07.2017 не відбулось, адже позивачем не долучено до матеріалів справи доказів зарахування коштів на рахунок ПАТ «СК «Вусо» та підписаного акту прийому-передачі.

Відтак, враховуючи наведене, відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причин повторного неприбуття не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи.

У судовому засіданні 25.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

26 червня 2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Вусо» (Страховик) та ТзОВ «Львівське АТП-14631» (Страхувальник) укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7783796.

14 червня 2016 року в м. Львові на вул. Мазепи 24 відбулась ДТП за участю транспортного засобу АУДІ р.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу БАЗ р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.06.2016 у справі №466/5712/16 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.08.25016 у справі №466/6028/16 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «СК «Вусо» із заявою на виплату страхового відшкодування. На підставі Страхового акту №5180-24 від 13.09.2016 ПАТ «СК «Вусо» вирішено сплатити заявнику 42157,99 грн., які сплачено 14.09.2016 згідно з платіжним дорученням №15119.

25 липня 2017 року між ПАТ «Страхова компанія «Вусо» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір №25/07/2017 про відступлення права вимоги. За умовами цього Договору Первісний кредитор (ПАТ «Страхова компанія «Вусо») передає (відступає) Новому кредитору (ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») свої права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (п. 2.1. Договору). Згідно з п. 4.1. Договору ціна договору складає 82009,32 грн.

Платіжним дорученням №2371028 ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» сплатило ПАТ «СК «Вусо» 82009,32 грн.

Крім того, 25.07.2017 Додатком №3 до Договору №25/07/2017 про відступлення права вимоги сторони підписали форму акту прийому-передачі права вимоги.

06 грудня 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Відповідач листом №26.12.2017 №12-1362 відповів позивачем на претензію, вказавши, що відповідні вимоги не можуть бути задоволені, адже згідно з Договором №65-1/16 про співпрацю на надання послуг при обслуговуванні маршруту від 05.03.2016 відповідальність за скоєння ДТП покладається на власника транспортного засобу, яким є ОСОБА_4

В обґрунтування своїх заперечень посилається на ту обставину, що 05 березня 2016 року між ОСОБА_4 (сторона 1) та ТзОВ «Львівське АТП-14631» (сторона 2) укладено Договір №65-1/16 від 05.03.2016. За умовами цього Договору, Сторона 1 може забезпечувати обслуговування маршруту автобусом марки БАЗ модель А079.14, 2007 р., р.н. №ВС4693ВС, яким користується Сторона 1 на праві власності (п. 1.2. Договору).

Сторона 2 надає нижче перелічені послуги Стороні 1: зокрема однієї із яких є: п. 1.3.2. забезпечує проходження водіями Сторони 1 медичного огляду перед виїздом.

Крім того, Сторона 2 зобовязана: п. 2.2.1. надавати дозволи на маршрут, графіки руху та схеми маршруту; застрахувати транспортний засіб (п. 2.2.9).

Відтак, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 42157,99 грн. з відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідності до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7783796.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З аналізу статті 980 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про страхування» встановлено, що залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про страхування» Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Так, згідно з підпунктом 1.1. статті 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Підпунктом 1.4. статті 1 вищезазначеного закону встановлено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. (ст. 5 вищевказаного закону).

Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в статті 21.1. передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Так, як встановлено судом, відповідачем на виконання вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7783796, щодо забезпеченого транспортного засобу БАЗ 079.14 н.з. ВС4693ВС. Страхувальник ТзОВ «Львівське АТП-14631».

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. (п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі Страхового акту №5180-24 від 13.09.2016 ПАТ «СК «Вусо» вирішено сплатити заявнику 42157,99 грн., які сплачено 14.09.2016 згідно з платіжним дорученням №15119.

Згідно з підпунктом а) пункту 38.1.1. статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.08.25016 у справі №466/6028/16 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння.

Згідно з частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного вбачається, що до страховика перейшло право регресної вимоги.

Щодо тверджень відповідача, проте, що позивачем невірно вказано підставу позову, з посилання на статтю 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є похідними від положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» та передбачає стягнення шкоди лише з особи відповідальної за заподіяння шкоди, а це може бути як Страхувальник так і водій забезпеченого транспортного засобу. Та, з врахуванням положень стаття 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Суд не погоджується із даними твердженнями відповідача, та вказує, що Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом, який застосовується виходячи із аналізу його норм.

Крім того, дане встановлюється і положеннями статті 999 Цивільного кодексу України Законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Преамбулою Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачається, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності)… .

Щодо заперечень ТзОВ «Львівське АТП-14631» проте, що право вимоги до позивача не перейшло, то суд не погоджується із такими, адже у матеріалах справи наявні докази протилежного, зокрема: форма акту прийому-передачі права вимоги від 25.07.2017 відображена Додатком №3 до Договору №25/07/2017 та копія платіжного доручення №2371028 про оплату ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» на користь ПАТ «СК «Вусо» 82009,32 грн. засвідчена установою банку.

Крім того, суд також не може погоджується із твердженнями відповідача, що шкода спричинену ДТП, яка відбулась 14.06.2016 у м. Львів на вул. Мазепи, 24 повинна відшкодовуватись у порядку передбаченому Договором №65-1/16 про співпрацю та надання послуг при обслуговуванні маршруту від 05.03.2016 укладеним між ОСОБА_4 (сторона 1) та ТзОВ «Львівське АТП-14631» (сторона 2). Як вже зазначалось раніше, предметом позову є відшкодування шкоди в порядку регресу на підставі закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В даному випадку існують правовідносини між страховиком та страхувальником, які не є сторонами Договору №65-1/16 від 05.03.2016.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 42157,99 грн. відшкодування шкоди в порядку регресу.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКЕ АТП-14631» (79024, місто Львів, вулиця Пластова, будинок 10; ідентифікаційний код 03114767) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (04112, місто Київ, вулиця Авіаконстуктора Ігоря Сікорського, будинок 8; ідентифікаційний код 38750239) 42157,99 грн. відшкодування шкоди в порядку регресу та 1762,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ЙV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.06.2018.

Суддя Березяк Н.Є.