ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р. Cправа № 902/143/18

Суддя господарського суду Вінницької області Нешик О.С., розглянувши матеріали

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., м.Київ

до фізичної особи-підприємця Вовненка Олександра Станіславовича, м.Могилів-Подільський Могилів-Подільського району Вінницької області

про стягнення 234781,88 грн заборгованості за кредитним договором

за участю:

представника позивача Лисай О.П., діє за довіреністю;

відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Вовненка Олександра Станіславовича 234781,88 грн заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008, з яких: основний борг в розмірі 8616,53 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 28.02.2018 еквівалентно 232199,84 грн, та пеня в сумі 2582,04 грн, нарахована за несвоєчасне повернення відсотків.

Ухвалою суду від 26.03.2018 постановлено відкрити провадження у справі №902/143/18, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 26 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 26.04.2018 закрито підготовче провадження у справі №902/143/18, розгляд справи по суті призначено на 24.05.2018.

Ухвалою суду від 24.05.2018 постановлено оголосити перерву у судовому засіданні у справі №902/143/18 до 14.06.2018, повідомити представників сторін, що судове засідання на стадії розгляду справи №902/143/18 по суті відбудеться 14.06.2018.

На визначену судом дату (14.06.2018) з'явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином ухвалою суду від 24.05.2018, що підтверджується відміткою на штемпелі канцелярії суду від 25.05.2018 про направлення на адресу фізичної особи-підприємця Вовненка Олександра Станіславовича ухвали суду від 24.05.2018 рекомендованою кореспонденцією та повідомленням вх.№ 5011 від 11.06.2018 про вручення рекомендованої кореспонденції відповідачу.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене, суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутністю, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Судовий розгляд справи здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.1 ст.222 ГПК України.

Представник позивача Лисай О.П. під час слухання справи 14.06.2018 відповідно до ст.207 ГПК України просила суд прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, посилаючись на те, що "...архівні матеріали по даній справі та місце роботи останньої перебувають у різних приміщеннях, банк перебуває на ліквідації, що призвело до подання зазначеного клопотання 14.06.2018...".

В судовому засіданні 14.06.2018 оголошено перерву до 16 год. 00 хв. 14.06.2018.

Після перерви представником позивача позовні вимоги підтримано з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №0 від 04.04.2008, розмір якої за період з 01.09.2017 по 28.02.2018 становить 33897,74 грн, в тому числі: сума заборгованості за простроченими відсотками - 1178,04 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 28.02.2018 еквівалентно 31746,04 грн; сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2151,70 грн.

Частиною 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно ст.207 ГПК України, під час розгляду справи по суті в учасників справи з'ясовується, чи мають вони заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З підстав наведеного суд приходить до висновку про поважність причин неподання клопотання про зменшення позовних вимог у підготовчому засіданні та до висновку про наявність правових підстав до прийняття заяви ПАТ "Дельта Банк" про зменшення розміру позовних вимог (вх. №02.1-34/4716/18 від 14.06.2018) та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням вказаної заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Частиною 4 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням господарського суду Вінницької області від 21.11.2017, що набрало законної сили, встановлено, що 04.04.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) та фізичною особою-підприємцем Вовненком Олександром Станіславовичем (позичальник) укладено кредитний договір №0 (а.с.12-22), згідно п.1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 10070 (десять тисяч сімдесят) доларів США у порядку і на умовах, визначених цим договором.

В п.1.2.1 договору обумовлено, що надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 04.04.2008 по 04.04.2013.

Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору. Позичальник зобов'язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору на рахунок №116 в АКІБ "УкрСиббанк", кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті рахунок банку (п. 1.2.2. договору).

30 січня 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) та фізичною особою-підприємцем Вовненком Олександром Станіславовичем (позичальник) було укладено додаткову угоду №1, якою позичальник зобов'язується повернути кредит не пізніше, як до 04 квітня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору, а також сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу 28 числа кожного календарного місяця у розмірі 177,11 доларів одинадцять центів.

Відповідно до п.1.3.1. договору за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 13 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у розмірі 26 % річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором.

Сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених підпунктом "а" та/або "б" п. 9.2. договору (п. 1.3.3. договору).

Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України.

Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами п.п. 1.3.2, 1.3.3, 9.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору, якщо інша база нарахування процентів не передбачена умовами п. 1.3.2 та/або п.п. 1.3.3, 9.2 договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем (п. 1.3.4. договору).

Позичальник зобов'язується сплачувати проценти за договором у строк - з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який було нараховані банком такі проценти за користування кредитом. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. Якщо останній день строку сплати процентів або дата остаточного повного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку останнім днем строку сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем (п. 1.3.5. договору).

Позичальник сплачує банку комісію за встановлення ліміту кредитування у розмірі 1,5% процентів від суми ліміту кредитування (п. 1.3.5. договору).

Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №1900 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п. 1.5. договору).

Сторони погодили наступну черговість погашення позичальником своїх грошових зобов'язань за цим договором:

1) прострочені комісії (а саме: комісії банку, при сплаті яких Позичальник не порушив терміни їх оплати згідно умов договору), якщо буде мати місце прострочення;

2) строкові комісії (а саме: комісії банку, при сплаті яких позичальник не порушив терміни їх оплати згідно умов договору);

3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);

4) строкові проценти;

5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення);

6) строкова сума основного боргу;

7) штрафні санкції за договором.

Відповідно до п.4 додаткової угоди №1 до кредитного договору, сторони домовилися, що за зміну схеми погашення кредиту позичальник згідно умов договору сплачує банку "комісію за управління кредитом при зміні схеми погашення кредиту" у розмірі 77,70 грн.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 16% річних від суми зазначеної простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом "факт/360", але у будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Також судом встановлено, що 08.12.2011 між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а в наслідок передачі ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними забезпечувальними договорами.

Відповідно до умов п.2.3 договору від 08.12.2011 сторонами підписано акт приймання - передачі від 19.12.2011, яким обумовлено, що продавець передав (відступив) права вимоги за кредитами покупцю (зазначені в додатку №1 до договору), та покупець цим прийняв права вимоги за кредитами. Продавець та покупець визнають, що передача прав вимоги за кредитами набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту, як передбачено ст. 2.2. договору. Передачу прав вимоги за кредитним договором №0 від 04.04.2008 підтверджено витягом з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011.

Отже, згідно вказаного договору та актів приймання-передачі ПАТ "Дельта Банк" набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №0 від 04.04.2008 для стягнення заборгованості з відповідача.

В порушення вищезазначених умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого в 2014 році ПАТ "Дельта Банк" подано до Комінтернівського районного суду Одеської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_4 та ФОП Вовненка О.С. заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008 у розмірі 18977,67 дол. США.

21.12.2015 рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №504/3470/14-ц позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_4 та ФОП Вовненко О.С. про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 04.04.2008 у розмірі 18977,67 дол. США задоволено в повному обсязі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України №6-1206цс15 від 23.09.2015 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи рішення судів першої інстанції по справам №504/3470/14-ц №902/955/17 набрали законної сили, однак станом на 14.06.2018 не виконані, внаслідок чого утворилась заборгованість по простроченим процентам за кредитним договором (без врахування основної суми заборгованості вже стягнутої у судовому порядку), розмір якої за період з 01.09.2017 по 28.02.2018 становить 1178,04 доларів США. Зазначена заборгованість і стала (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) причиною звернення позивача до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.7 ст.193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №3-123гс14 від 21.12.2016 року та справі №6-120цс15 від 23.09.2015.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 1178,04 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 14.06.2018 (дату ухвалення рішення) еквівалентно 30770,40 грн (2612,4210х1178,04=30770,40) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення судом враховано, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України). За змістом статті 524 Цивільного кодексу України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 Цивільного кодексу України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС у складі ВС від 12.04.2018 у справі №914/3151/13.

Також позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2151,70 грн, нарахованої за період з 03.04.2017 по 28.02.2018.

З положень п.3 ч.1 ст.611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених Договором, Банк має право вимагати від Позичальника, а Позичальник при цьому зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 16% річних від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісії).

Так, враховуючи прострочення відповідачем сплати процентів за користування кредитом, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства (зокрема, ст.ст. 253-255, 549 ЦК України, ст.ст. 231, 232 ГК України ст.ст. 1, 3 Закону України Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань") та умовам кредитного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення процентів, з урахуванням рішення суду у справі №902/955/17, є законними та обґрунтованими в межах заявлених вимог в розмірі 2151,70 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, всупереч наведеним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом, пені, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Вовненка Олександра Станіславовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133 м.Київ, вул.Щорса, буд.36-б; ) 1178,04 доларів США заборгованості за простроченими відсотками, що станом на 14.06.2018 згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 30775,36 грн; 2151,70 грн пені за несвоєчасне повернення процентів та 1762,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25 червня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу - ПАТ "Дельта Банк" (поштова адреса: 01014, м.Київ, вул.Дружби Народів,38; юридична адреса: 01133, м.Київ, вул.Щорса,36-Б)

3 - відповідачу - ФОП Вовненку О.С. (АДРЕСА_1).