РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2018Справа № 910/94/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Крименерго"

про стягнення 10 251, 04 грн. та розірвання Договору

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Козак Т.В., за довіреністю № 3 від 27.12.2017 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - позивач) подало до господарського суду міста Києва позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Крименерго" (далі - відповідач) про стягнення 10 251,04 грн. та розірвання Договору № 4888 від 29.10.2014 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір № 4888 від 29.10.2004 року про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого позивач здійснив попередню оплату за послуги постачання електроенергії в розмірі 20 229,67 грн., а фактично використав їх на суму 9 978,63 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 10 251,04 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.01.2018 у справі № 910/94/18 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

26.01.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/94/18. Постановлено здійснювати розгляд справи № 910/94/18 у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.02.2018.

Представник відповідача в судове засідання 28.02.2018 року не з'явився.

28.02.2018 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.02.2018 підготовче засідання відкладено на 28.03.2018 року.

28.03.2018 року підготовче засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 26.04.2018 року.

26.03.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач стверджує, що позивачем не доведено належними доказами факт споживання та обсяги електроенергії, за яку останній мав розрахуватися, що унеможливлює встановити правомірність нарахованої заборгованості. В свою чергу, відповідач зазначає, що не має можливості підтвердити або спростувати заявлені позовні вимоги, оскільки не має доступу до первинної та договірної документації, яка перебуває на території АРК Крим. Також, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості.

Представник позивача в судове засідання 26.04.2018 року не з'явився.

Під час підготовчого засідання 26.04.2018 року судом проведено відповідні дії, які передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.05.2018 року.

В судовому засіданні 11.05.2018 року оголошувалась перерва на 24.05.2018 року.

В судовому засіданні 24.05.2018 року відповідач проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.05.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2004 року між позивачем (надалі - Постачальник) та відповідачем (далі по тексту - Споживач), було укладено договір № 4888 про постачання електроенергії (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник поставляє електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику її вартість та здійснює інші платежі відповідно до умов цього договору та додатків до нього, які є його невід'ємними частинами.

Постачальник зобов'язаний поставляти Споживачу електроенергію, як різновид товару в об'ємах, визначених у відповідності до розділу5, та з урахуванням умов розділу 6 договору (додатку №1 «Об'єми поставки електроенергії Споживачу та субспоживачу» (п. 2.1.2. договору).

У п. 5.1. договору зазначено, що для визначення договірних величин споживання електроенергії та потужності на наступний рік, Споживач не пізніше 15 листопада поточного року надає Постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електроенергії (додаток № 1 «Об'єми поставки електроенергії Споживачу та субспоживачу»).

У випадку ненадання Споживачем зазначених вище відомостей у визначений строк розмір очікуваного споживання електроенергії (потужності) на наступний рік встановлюються Постачальником на рівні фактичних показників відповідних періодів поточного року.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що порядок визначення граничної величини споживання електроенергії обумовлюється в додатках №4.1., №4.2 «Порядок розрахунків» до вищезазначеного договору.

Відповідно до п.7.8. договору на підставі показань засобів обліку електроенергії повинні бути оформлені наступні документи: Акт про об'єми переданої електроенергії, по формі додатка №2 до цього договору; Акт результатів вимірювань електричної потужності.

Перевірка стану розрахунків за електричну енергію проводиться за розрахунковий період щомісячно і оформлюється Актом звірки між споживачем та постачальником, який споживач зобов'язаний повернути підписаним до наступного розрахункового періоду (п. 7.2. договору).

Відповідно до п. 7.10. договору розмір авансового платежу за обсяг електроенергії, необхідний на строк дії аварійної броні до повного відключення споживача, визначається відповідно до додатку №11 "Обов'язковий порядок створення та використання накопичувального авансу" та відповідно до акта технологійчної броні. Обсяги електроенергії, яка постачається відповідно до акта аварійної та технологічної броні, визначається відповідно до розміру здійсненого авансового платежу.

Всі додатки до цього договору, а саме № 1, 2, 3.1, 4.1, 6, 7, 10, 12 (в тому числі обопільно погоджені сторонами графіки погашення заборгованості та акт аварійної та технологічної броні, за наявності), а також письмові повідомлення про встановлення договірних (граничних) величин електроенергії та потужності, є невід'ємними частинами цього договору (п.9.1. договору).

Договір вступає в силу з дня підписання та діє до 31.12.2004 року, а в частині розрахунків до повного завершення. Цей договір вважається щорічно подовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договора жодною зі сторін не буде заявлено про розірвання цього договору або про його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший строк за ініціативою будь-якої зі сторін в порядку, визначеному законодавством України (п. 9.5. договора).

Позивачем було здійснено попередню оплату за послуги постачання електроенергії в розмірі 6 649,07 грн. відповідно до платіжного доручення № 1407610 від 28.03.2014 року за період з 27.03.2014 року по 26.04.2014 року, та 13 580,60 грн. відповідно до платіжного доручення № 11232158 від 24.02.2014 року за період з 27.02.2014 року по 26.03.2014 року.

Позивач стверджує, що фактично ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" використано природного газу на суму 9 978,63 грн.

Викладене стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення 10 251,04 грн. за використаний природний газ та розірвання договору № 4888 від 29.10.2004 року про постачання електроенергії.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно договору № 4888 від 29.10.2004 року перерахував відповідачу попередню оплату за послуги постачання електроенергії в сумі 20 229,67 грн. відповідно до платіжного доручення №1407610 від 28.03.2014 року а суму 6 649,07 грн. за період з 27.03.2014 року по 26.04.2014 року та відповідно до платіжного доручення №11232158 від 24.02.2014 року на суму 13 580,60 грн. за період з 27.02.2014 року по 26.03.2014 року.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження розміру фактично спожитого природного газу, за який було сплачено попередню оплату у відповідні періоди.

У зв'язку із викладеним, суд позбавлений можливості встановити обсяги спожитого природного газу позивачем, згідно договору № 4888 від 29.10.2004 року про постачання електроенергії, а отже і факту наявності невикористаного природного газу на суму 10 251,04 грн., заявлену до стягнення.

Долучений до позовної заяви Акт звірки взаєморозрахунків з постачальником за період з 01.01.2014 року по 12.08.2015 року не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості в сумі 10 251,04 грн., оскільки не підписаний відповідачем та не підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за договором № 4888 від 29.10.2004 року про постачання електроенергії та наявності у нього заборгованості в сумі 10 251,04 грн. належним чином не доведений та документально не підтверджений. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 10 251,04 грн. попередньої оплати є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, оскільки, розглянувши позов по суті, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав, зазначених у позовній заяві щодо стягнення 10 251,04 грн. попередньої оплати, а відтак у задоволенні позову в цій частині відмовлено по суті, вимога відповідача про застосування строків позовної давності до вказаних вимог не приймається судом до розгляду.

Щодо вимог про розірвання договору № 4888 від 29.10.2004 року про постачання електроенергії суд зазначає наступне.

Статтею 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підстави для розірвання договору встановлені ст.ст. 651, 652 ЦК України, згідно з якими договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною, а також у разі істотної зміни обставин.

За змістом статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Так, статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Так, у п. 9.5. договору сторони погодили, що він вступає в силу з дня підписання та діє до 31.12.2004 року, а в частині розрахунків до повного завершення. Цей договір вважається щорічно подовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про розірвання цього договору або про його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший строк за ініціативою будь-якої зі сторін в порядку, визначеному законодавством України.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 N 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами; встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

З урахуванням частини другої статті 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002 приписи статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору (див. п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна»).

Отже, недотримання вимог ч.2 ст.188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності не позбавляє права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання договору.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про розірвання договору № 4888 від 29.10.2004 року про постачання електроенергії, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Крименерго", такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про розірвання договору про постачання електроенергії № 4888 від 29.10.2004 року та стягнення заборгованості у розмірі 10 251,04 грн. задовольнити частково.

2. Розірвати договір про постачання електроенергії № 4888 від 29.10.2004 року.

3. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про стягнення заборгованості у розмірі 10 251, 04 грн. відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Крименерго» (01032, м. Київ, вулиця Льва Толстого, будинок 57; ідентифікаційний код 00131400) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27 Т; ідентифікаційний код 19017842) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 20.06.2018 року.

СуддяМ.Є. Літвінова