ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/234/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - фізична особа - підприємець Опанасюк Олександра Євгенівна (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю "АРАТТА-АГРО"),

представник позивача за первісним позовом - Старіков Є.О., адвокат (ордер від 21.05.2018),

відповідач за первісним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю "Шалигинське",

представник відповідача за первісним позовом - Максюк С.В., адвокат (ордер від 16.05.2018),

позивач за зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю "Шалигинське",

представник позивача за зустрічним позовом - Максюк С.В., адвокат (ордер від 16.05.2018),

відповідач за зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю "АРАТТА-АГРО",

представник відповідача за зустрічним позовом - не з'явився,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шалигинське"

на рішення господарського суду Сумської області від 16.08.2017 (головуючий суддя Котельницька В.Л., судді: Костенко Л.А., Соп'яненко О.Ю.)

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 (головуючий - Білоусова Я.О., судді: Крестьянінов О.О., Тарасова І.В.)

у справі № 920/234/16

за первісним позовом - фізичної особи - підприємця Опанасюк Олександри Євгенівни (далі - Підприємець, правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю "АРАТТА-АГРО", далі - ТОВ "АРАТТА-АГРО")

до товариства з обмеженою відповідальністю "Шалигинське" (далі - ТОВ "Шалигинське")

про стягнення 5 932 921,68 грн. та

за зустрічним позовом ТОВ "Шалигинське"

до ТОВ "АРАТТА-АГРО"

про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "АРАТТА-АГРО" звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до ТОВ "Шалигинське" про стягнення 5 932 921,68 грн. заборгованості (з них: 3 151 341,88 грн. основного боргу, 271 128,21 грн. - 3% річних, 2 510 451,49 грн. інфляційних втрат), яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Шалигинське" умов договору від 01.12.2012 № 01/12/12 купівлі-продажу (далі - Договір) в частині оплати одержаного товару.

Рішенням господарського суду Сумської області від 09.08.2016 зі справи № 920/234/16, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.09.2016 позов задоволено повністю, з посиланням на його обґрунтованість.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.11.2016 судові акти попередніх інстанцій зі справи № 920/234/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

У новому розгляді справи № 920/234/16 ТОВ "Шалигинське" звернулося до ТОВ "АРАТТА-АГРО" із зустрічним позовом про визнання недійсним договору від 01.12.2012 № 01/12/12 купівлі-продажу.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ТОВ "Шалигинське" не укладало додаткову угоду від 28.09.2016 № 2 до договору від 01.12.2012 № 01/12/12 купівлі-продажу (про виключення з тексту вказаного договору пункту 6.5, який було внесено до тексту договору згідно з додатковою угодою від 25.01.2013 № 1); керівник ТОВ "Шалигинське" оспорювану додаткову угоду не підписував.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 31.05.2017 зустрічний позов ТОВ "Шалигинське" у справі № 920/234/16 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.08.2017 у справі № 920/234/16 первісний позов задоволено повністю: стягнуто з ТОВ "Шалигинське" на користь ТОВ "АРАТТА-АГРО" 3 151 341,88 грн. основного боргу, 271 128,21 грн. - 3% річних, 2 510 451,49 грн. інфляційних втрат та 88 993,83 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано обґрунтованістю первісного позову про стягнення заборгованості за договором від 01.12.2012 № 01/12/12 купівлі-продажу та відсутністю визначених законом підстав для визнання вказаного договору недійсним.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 (з урахуванням ухвали від 29.03.2018 про виправлення описки у постанові за ініціативою суду) рішення місцевого господарського суду зі справи № 920/234/16 скасовано, прийнято нове рішення. Здійснено заміну позивача - ТОВ "АРАТТА-АГРО" його правонаступником - Підприємцем. Стягнуто з ТОВ "Шалигинське" на користь Підприємця 3 151 341,88 грн. основного боргу, 271 128,21 грн. - 3% річних, 2 510 451,49 грн. інфляційних втрат та 88 993,83 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення місцевого господарського суду прийнято неповноважним складом суду, а саме з порушенням автоматизованого розподілу судової справи. По суті постанову суду апеляційної інстанції мотивовано обґрунтованістю первісного позову та відсутністю визначених законом підстав для визнання договору від 01.12.2012 № 01/12/12 купівлі-продажу недійсним.

ТОВ "Шалигинське", посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову. Так, згідно з доводами ТОВ "Шалигинське", викладеними у касаційній скарзі, у доповненні та змінах до касаційної скарги:

- судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Шалигинське" про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів;

- судами проігноровано вказівки Вищого господарського суду України, які викладені у постанові Вищого господарського суду України від 10.11.2016 зі справи № 920/234/16, а також порушено приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- судами не в повному обсязі досліджені всі обставини справи, порушено принцип змагальності сторін, визначений Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) та неправильно застосовано приписи статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- судами невірно та помилково протлумачено норму статті 526 ЦК України, що в подальшому вплинуло на відмову в задоволенні клопотання ТОВ "Шалигинське" про витребування доказів та можливість ТОВ "Шалигинське" спростувати твердження ТОВ "АРАТТА-АГРО" щодо належного виконання останнім своїх обов'язків за договором від 01.12.2012 № 01/12/12 купівлі-продажу;

- судами належним чином не досліджено довіреність від 17.01.2013 № 2, яка надана ТОВ "АРАТТА-АГРО", а саме строк дії довіреності та можливість прийняття уповноваженою особою ТОВ "Шалигинське" матеріальних цінностей у березні 2013 року;

- викликає сумнів належність такого доказу, як акт звірки взаємних розрахунків за 2013 рік, який судами попередніх інстанцій не досліджувався, а був прийнятий як преюдиціальний факт;

- судами попередніх інстанцій не встановлено, чи дійсно мав місце факт поставки товару ТОВ "АРАТТА-АГРО" на користь ТОВ "Шалигинське";

- суди прийняли як допустимі докази видаткові накладні, не врахувавши того, що дійсність (законність) цих видаткових накладних оскаржується ТОВ "Шалигинське" та потребує доведення іншими засобами доказування;

- судами безпідставно не застосовані положення частини четвертої статті 613 ЦК України. Факт не здійснення ТОВ "АРАТТА-АГРО" дій, що встановлені договором, а саме не надання рахунків для здійснення оплат ТОВ "Шалигинське", звільняє останнього від відповідальності;

- судами не перевірено правильності нарахування ТОВ "АРАТТА-АГРО" 3% річних та інфляційних втрат;

- суд апеляційної інстанції безпідставно задовольнив клопотання Підприємця про заміну позивача у справі його правонаступником;

- апеляційний господарський суд не постановив ухвалу про заміну позивача у справі його правонаступником, а зазначив про це безпосередньо у постанові, розглянувши при цьому клопотання, адресоване суду першої інстанції, що є порушення норм процесуального права;

- суд апеляційної інстанції прийняв рішення про права Підприємця, не залучивши його до участі у справі та порушив права ТОВ "Шалигинське" на касаційне оскарження ухвали про заміну учасника справи його правонаступником та на укладення мирової угоди;

- апеляційний господарський суд, вирішуючи питання про внесення виправлень до постанови суду за власною ініціативою, порушив норми процесуального права, оскільки не повідомив сторін про час і місце судового засідання;

- крім того, Харківський апеляційний господарський суд фактично не виправив допущену описку у постанові суду, а змінив рішення по суті спору.

Підприємець у відзиві на касаційну скаргу просив залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, зазначаючи, зокрема, про те, що: у матеріалах справи міститься достатньо доказів, що підтверджують факт здійснення передачі товару ТОВ "Шалигинське"; суд апеляційної інстанції, встановивши наявність деяких невідповідностей наявних у справі доказів, оцінивши їх у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, дійшов обґрунтованого висновку про отримання товару ТОВ "Шалигинське"; посилання скаржника на те, що апеляційний господарський суд не перевірив правильності нарахування ТОВ "АРАТТА-АГРО" 3% річних та інфляційних втрат спростовується змістом постанови суду апеляційної інстанції та тим, що ТОВ "Шалигинське" жодного разу не заперечувало проти розміру заявлених до стягнення сум і правильності їх нарахування; ТОВ "Шалигинське" замовчує про звернення ТОВ "АРАТТА-АГРО" та Підприємця безпосередньо до суду апеляційної інстанції з клопотаннями про заміну позивача у справі його правонаступником; ТОВ "Шалигинське" не враховує того, що ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються у нарадчій кімнаті, інші ж ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати; залучення до участі у справі правонаступника відбувається шляхом заміни учасника справи через інститут процесуального правонаступництва; ТОВ "Шалигинське" у повній мірі реалізувало своє право на касаційне оскарження, оскарживши постанову суду апеляційної інстанції, у тому числі, і в частині здійснення заміни позивача у справі його правонаступником; ухвала суду апеляційної інстанції про внесення виправлень у постанову жодною із сторін спору не оскаржена і є такою, що набрала законної сили, у зв'язку з чим доводи ТОВ "Шалигинське", які стосуються такої ухвали, при оскарженні рішення та постанови судів попередніх інстанцій, до уваги братися не можуть.

Перевіривши на підставі встановлених попередньою судовою інстанцією обставин справи правильність застосування нею норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді -доповідача, пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено, що:

- 01.12.2012 ТОВ "АРАТТА-АГРО" як продавцем, та ТОВ "Шалигинське" як покупцем укладено договір № 01/12/12 купівлі-продажу (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався у порядку і на умовах, визначених цим договором передати у власність покупцеві зерно кукурудзи урожаю 2012 року у кількості 1643 т 535 кг (сільськогосподарська продукція), а покупець - прийняти та оплатити цю сільськогосподарську продукцію;

- згідно з пунктом 1.2 Договору місцем передання продукції продавцем покупцю є елеватор покупця за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Рильський Шлях, 1-а;

- відповідно до пункту 2.1 Договору ціна однієї тони зерна кукурудзи врожаю 2012 року становить 1606,00 грн. з урахуванням ПДВ;

- пунктами 2.2 та 2.3 Договору передбачено, що покупець проводить оплату продукції у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця. Оплата проводиться у національній валюті протягом 10 банківських днів після отримання покупцем сільськогосподарської продукції у продавця, на підставі виставленого ним рахунку;

- на виконання умов Договору продавець передав у власність покупця три партії зерна кукурудзи фуражної 3 класу, що підтверджується видатковими накладними. Так, відповідно до видаткової накладної від 30.01.2013 №1 поставлено 393,526 т на суму 632 001,18 грн.; відповідно до видаткової накладної від 28.02.2013 № 8 поставлено 1306,474 т на суму 2 367 001,66 грн., згідно з видатковою накладною від 20.03.2013 № 9 поставлено 436,836 т на суму 784 339,04 грн. Всього поставлено 2 136 836,00 т кукурудзи на загальну суму 3 783 341,88 грн. Зазначені видаткові накладні засвідчені печатками та підписами обох сторін;

- ТОВ "Шалигинське" видані ТОВ "АРАТТА-АГРО" податкові накладні: від 31.01.2013 на суму 632 001,18 грн. з ПДВ; від 28.02.2013 на суму 2 367 001,66 грн. з ПДВ; від 20.03.2013 на суму 784 339,04 грн. з ПДВ;

- сільськогосподарська продукція отримана представником на підставі довіреності від 17.01.2013 № 2, яка скріплена печаткою ТОВ "Шалигинське";

- 25.01.2013 ТОВ "АРАТТА-АГРО" та ТОВ "Шалигинське" підписано додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди доповнити Договір пунктом 6.5 такого змісту: "Заміна кредитора у зобов'язаннях, які виникають з цього договору, допускається лише за згодою боржника. При цьому правочин щодо заміни кредитора у зобов'язаннях, які виникають з цього договору вчиняється у письмовій формі та за участю боржника";

- 30.01.2013 ТОВ "Шалигинське" перерахувало на користь ТОВ "АРАТТА-АГРО" 632 000,00 грн. за кукурудзу згідно рахунку від 30.01.2013, що підтверджується платіжним дорученням № 1304, копія якого додана до матеріалів справи, та банківською випискою від 30.01.2013 по рахунку ТОВ "АРАТТА-АГРО" ;

- 16.01.2016 ТОВ "АРАТТА-АГРО" направило ТОВ "Шалигинське" вимогу № 8 про сплату заборгованості, в якій просило оплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 3 151 341,88 грн., а також у зв'язку зі зміною банківських реквізитів направило ТОВ "Шалигинське" для оплати рахунки від 11.01.2016 № 1 на суму 784 339,04 грн., від 11.01.2016 № 2 на суму 2 367 001,66 грн. та від 11.01.2016 № 3 на суму 1,18 грн. (з урахуванням часткової проплати);

- сума боргу підтверджується актом звірки взаємних розрахунків сторін за період - 2013 рік, який підписаний сторонами та скріплений їх печатками;

- відповідно до декларацій з податку на додану вартість ТОВ "Шалигинське", наданих на вимогу суду Шосткинською ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області, в бухгалтерському обліку ТОВ "Шалигинське" за 2013 рік відображені господарські операції з купівлі-продажу сільськогосподарської продукції за Договором на суми, вказані у видаткових накладних від 30.01.2013 № 1, від 28.02.2013 № 8, від 20.03.2013 № 9;

- згідно з гарантійним листом від 12.01.2016 ТОВ "Шалигинське" підтвердило власні зобов'язання зі сплати за товар, придбаний за Договором в розмірі 3 151 341,88 грн. та зобов'язалося сплатити заборгованість не пізніше ніж через 30 днів з дня складання гарантійного листа;

- 28.09.2016 сторонами укладено додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди виключити з тексту Договору пункт п.6.5, який було внесено до тексту договору згідно з додатковою угодою від 25.01.2013 №1;

- згідно з пунктом 2 додаткової угоди від 28.09.2016 № 2 ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та є невід'ємною частиною Договору.

Причиною виникнення спору за зустрічним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Договору недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову ТОВ "Шалигинське" посилалося на те, що: ТОВ "Шалигинське" не укладало додаткову угоду від 28.09.2016 № 2 до Договору (про виключення з тексту вказаного договору пункту 6.5, який було внесено до тексту згідно з договору додатковою угодою від 25.01.2013 № 1); керівник ТОВ "Шалигинське" оспорювану додаткову угоду не підписував. Так, директор ТОВ "Шалигинське" Козлов М.В. поставив власний підпис та печатку Товариства на декількох чистих аркушах паперу і передав ці аркуші генеральному директору Макусі І.В. Подальше використання цих аркушів паперу Макухою І.В. залишається невідомим, тому не виключається, що ці аркуші з підписом Козлова М.В. та печаткою ТОВ "Шалигинське" могли бути використані для складання додаткової угоди від 28.09.2016 № 2 до Договору, оскільки 28.09.2016 Козлов М.В. перебував у відрядженні в м. Києві.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Касаційний господарський суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції про відсутність визначених законом підстав для визнання Договору недійсним.

При цьому суд касаційної інстанції також зазначає і про те, що ТОВ "Шалигинське", яке, за його ж твердженням, допускало проставляння підпису директора та печатки Товариства на пустих аркушах, несе відповідальність за зберігання та розпорядження такими документами, а також несе ризик, який пов'язаний із подальшим їх використанням в оформленні господарських операцій.

Причиною виникнення спору у справі за первісним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості за Договором.

Згідно зі статтями 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у відзиві на позов від 28.03.2016 ТОВ "Шалигинське" не заперечувало проти отримання товару за Договором, посилаючись, зокрема, на те, що: перша партія товару у кількості 393,526 т на суму 632 001,18 грн. була поставлена 30.01.2013 і оплачена згідно з платіжним дорученням від 30.01.2013 № 1304; друга партія товару - кукурудзи у кількості 1306,474 т на суму 2 367 001,66 грн. була поставлена 28.02.2013 за видатковою накладною № 8. Всього поставлено 1700 т товару на суму 2 730 200,00 грн. ТОВ "АРАТТА-АГРО" здійснило додаткову поставку третьої партії товару у кількості 436,836 т за видатковою накладною від 20.03.2013 № 9. До відзиву були додані, зокрема, копії вказаних видаткових накладних.

Крім того, до відзиву була додана копія заяви вих. від 14.01.2016 № 20 ТОВ "Шалигинське" до ТОВ "АРАТТА-АГРО" про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій ТОВ "Шалигинське", зокрема, зазначило про те, що 04.12.2015 ТОВ "Росток-Трейд" як первісним кредитором, та ТОВ "Шалигинське" як новим кредитором було укладено договір №1про відступлення права вимоги (боржник - ТОВ "АРАТТА-АГРО") на суму 2 800 000,00 грн.

Як зазначено в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, зобов'язання ТОВ "АРАТТА-АГРО" перед ТОВ "Шалигинське" становлять 3 500 000,00 грн., в той час як ТОВ "АРАТТА-АГРО" є кредитором ТОВ "Шалигинське" за Договором на суму 3 151 341,88 грн. Результатом зарахування має бути припинення зустрічних зобов'язань на загальну суму 3 151 341,08 грн.

13.04.2016 додатковою угодою № 1 до договору від 04.12.2015 № 1 про відступлення права вимоги, яка укладена ТОВ "Росток-Трейд" та ТОВ "Шалигинське" сторони дійшли згоди розірвати договір від 04.12.2015 № 1 про відступлення права вимоги.

За таких обставин, як встановлено апеляційним господарським судом, зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором не відбулося.

Також апеляційним господарським судом враховано і те, що оригінали видаткових накладних додані до матеріалів справи № 920/234/16 саме ТОВ "Шалигинське", що свідчить про його обізнаність з обставинами передачі товару згідно з Договором, як і відсутність будь-яких заперечень щодо неналежного оформлення видаткових накладних та самого факту поставки у 2013 році.

У зв'язку з наведеним, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ТОВ "АРАТТА-АГРО" обставин щодо передачі товару на користь ТОВ "Шалигинське" та наявність у ТОВ "Шалигинське" заборгованості перед ТОВ "АРАТТА-АГРО" у розмірі 3 151 341,08 грн. за отриманий, але не оплачений в повному обсязі товар.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з умовами Договору оплата продукції проводиться у національній валюті протягом 10 банківських днів після отримання покупцем сільськогосподарської продукції у продавця, на підставі виставленого ним рахунку.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні приписів статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє ТОВ "Шалигинське" від обов'язку сплатити за отриманий товар у встановлений Договором строк.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом (статтею 625 ЦК України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За наведених обставин, апеляційний господарський суд, з урахуванням означених законодавчих приписів, беручи до уваги наявність зобов'язання і умови його виконання, встановивши факт існування заборгованості ТОВ "Шалигинське" за фактично одержаний товар, перевіривши правильність наданих ТОВ "АРАТТА-АГРО" розрахунків, - дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що право вимоги за Договором перейшло до Підприємця на підставі договору про відступлення права вимоги від 07.12.2016 (у тому числі право вимоги відсотків за користування грошовими коштами, штрафні санкції, а також всі права, які належать первісному кредитору - ТОВ "АРАТТА-АГРО" та передбачені Договором), на законній підставі задовольнив заяву ТОВ "АРАТТА-АГРО" про заміну учасника справи його правонаступником, а саме ТОВ "АРАТТА-АГРО" на його правонаступника - Підприємця та вирішив первісний позов, присудивши на користь Підприємця кошти з боржника - ТОВ "Шалигинське".

Посилання ТОВ "Шалигинське" на те, що судом не в повному обсязі досліджені всі обставини справи, порушено принцип змагальності сторін, визначений ГПК України та неправильно застосовані приписи статті 526 ЦК України, не перевірено наданого ТОВ "АРАТТА-АГРО" розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, Касаційний господарський суд відхиляє, оскільки зазначене спростовується змістом постанови суду апеляційної інстанцій та здійсненим судом повним, всебічним та об'єктивним розглядом справи.

Твердження ТОВ "Шалигинське" про те, що апеляційний господарський суд не постановив ухвалу про заміну позивача його правонаступником, а зазначив про це безпосередньо у постанові, розглянувши при цьому клопотання, адресоване суду першої інстанції, що є порушення норм процесуального права, а також прийняв рішення про права Підприємця, не залучивши його до участі у справі та порушив права ТОВ "Шалигинське" на касаційне оскарження ухвали про заміну учасника справи його правонаступником та на укладення мирової угод, Касаційний господарський суд відхиляє, оскільки відповідно до приписів статті 233 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Такі ухвали заносяться до протоколу судового засідання. При цьому, ТОВ "Шалигинське" реалізувало своє право на оскарження судового акту попередньої інстанції, у тому числі, і в частині здійснення заміни учасника справи його правонаступником.

Що ж до посилання ТОВ "Шалигинське" на те, що судом були порушені права Підприємця, оскільки останнього не було залучено до участі у справі, то суд касаційної інстанції зазначає, що таке залучення відбулося шляхом заміни учасника справи його правонаступником (з клопотанням про таке звертався і сам Підприємець). Крім того, ТОВ "Шалигинське" не уповноважене представляти інтереси Підприємця в суді та вирішувати замість нього питання про те, чи вважає останній свої права порушеними.

ТОВ "Шалигинське" у доповненні до касаційної скарги також зазначає про те, що апеляційний господарський суд, вирішуючи питання про внесення виправлень до постанови суду порушив норми процесуального права, оскільки не повідомив сторін про час і місце судового засідання. Крім того, за твердженням скаржника, Харківський апеляційний господарський суд фактично не виправив допущену описку у постанові суду, а змінив рішення по суті спору.

Касаційний господарський суд зазначає про помилковість таких тверджень, оскільки скаржник неправильно трактує приписи статті 243 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) щодо порядку виправлення судом описок чи арифметичних помилок. Зазначеною нормою передбачено, що за загальним правилом питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. При цьому, за ініціативою суду зазначене питання може бути вирішене і в судовому засіданні.

Посилання ТОВ "Шалигинське" на зміну ухвалою суду рішення по суті не відповідає дійсності, оскільки про присудження коштів з ТОВ "Шалигинське" саме на користь Підприємця, як правонаступника ТОВ "АРАТТА-АГРО" зазначалося в мотивувальній частині постанови, проте, в резолютивній частині вказаного судового акта суд помилково зазначив стягувачем - ТОВ "АРАТТА-АГРО".

Більше того, ухвала про внесення виправлень у рішення може бути оскаржена окремо від рішення суду. Проте, остання жодною із сторін спору не оскаржувалася.

Доводи, які викладені у відзиві Підприємця на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи судом попередньої інстанції та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржниками не зазначено й не обґрунтовано.

Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги ТОВ "Шалигинське" без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судовий акт попередньої інстанції, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шалигинське" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі № 920/234/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко