РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2018Справа № 910/1497/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа"

про спростування недостовірної інформації

за участю представників учасників справи:

позивача: Плюта Р.В.

відповідача: Шинкарук М.М., Степанов О.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа" про визнання недостовірної інформації, що надрукована на веб-сторінці відповідача та спростування недостовірної інформації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2018 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 22.02.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені позивачем і які він очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1497/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у зв'язку з відсутністю у судовому засіданні представника відповідача підготовче засідання відкладено на 24.04.2018.

У судовому засіданні 24.04.2018 судом постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 24.04.2018 представник відповідача подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував зазначивши про те, що інформація про позивача є вираженням суб'єктивної думки і власних поглядів автора.

У зв'язку з необхідністю ознайомитися позивачу з письмовим відзивом, у судовому засіданні з 24.04.2018 до 15.05.2018 оголошувалась перерва.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 14.05.2018 представник відповідача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 14.05.2018 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

У судове засідання 15.05.2018 представник позивача не з`явився, проте через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) подав клопотання про призначення у справі лінгвістичної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/1497/18 до судового розгляду по суті.

Оскільки клопотання про призначення у справі лінгвістичної експертизи через канцелярію суду позивачем було подано майже одночасно з оголошенням ухвали про закриття підготовчого провадження, означене клопотання було розглянуто у судовому засіданні 12.06.2018.

У своєму клопотанні позивач просив суд поставити на розгляд експерту питання чи є висловлювання, зазначені в позовній заяві негативними, принизливими, брутальними формами висловлювання, які створюють у читача негативне ставлення до ТОВ «Воля-Кабель», принижують ділову репутацію ТОВ «Воля-Кабель», створюють враження про те, що ТОВ «Воля-Кабель» при здійсненні господарської діяльності порушує чинне законодавство, вчиняє дії, які є порушенням ділової етики, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Предметом даного спору є питання про наявність або відсутність підстав для визнання недостовірною інформації, поширеної відповідачем, та, відповідно, зобов'язання спростувати таку інформацію.

Проте, позивачем не доведено суду щодо необхідності в даних правовідносинах спеціальних знань, у зв'язку з чим суд не знайшов підстав для призначення судової лінгвістичної експертизи.

Крім того, задоволення означеного клопотання неминуче призведе до невмотивованого затягування розгляду справи.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 11.06.2018 представник позивача подав клопотання про залучення до матеріалів справи висновку експерта.

Враховуючи, що позивачем не подано доказів в підтвердження поважності причин неподання висновку експерта в підготовчому провадженні, суд залишив клопотання позивача без розгляду.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 11.06.2018 представник відповідача подав письмові заперечення на відповідь на відзив.

Враховуючи приписи частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України та частини другої статті 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишив зазначені документи позивача без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні та письмовому відзиві проти позову заперечували.

У судовому засіданні 12.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2017 року в мережі Інтернет на веб-сторінці товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа" за посиланням: https://mind.ua/publications/20178559-volya-na-prodazh-chi-e-u-blejzera-shansi-pozbutisya-ukrainskogo-aktivu розміщено статтю під назвою «Воля»-на продаж: чи є у Блейзера шанси позбутися українського активу?», яка містить інформацію про товариство з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель».

В зазначеній статті поширено наступну інформацію:

«У 2008 році компанія повідомляла, що надає послуги більш ніж 2,5 млн домогосподарств України. Нещодавно ОСОБА_7 заявляв, що нині мережа компанії охоплює 3,6 млн домогосподарств. ЗМІ наводять менші цифри: близько 2 млн абонентів.»;

«На думку анонімного експерта Mind, показники ще скромніші: «Думаю, абонбаза дута. Компанія маніпулює цифрами. По-перше, враховує не унікальних абонентів, а підсумовує їх по кожній послузі (умовно, пан N. споживає і кабельне ТБ, і інтернет, значить, N. - це два абонента). По-друге, враховує «мертві душі». Багато хто знає, як «просто» абоненту розпрощатися з «Волею» - можна місяцями не платити і вимагати розірвати договір. Але ще дев'ять місяців потому такий абонент буде враховуватися статистикою як діючий». Згідно з підрахунками джерела Mind, зараз у «Волі» - близько 1,1-1,2 млн живих, унікальних абонентів.»;

«Хитра методологія підрахунку (2 або 3 в 1) спотворює реальну картину для інвесторів. Думаю, орієнтовна похибка у підрахунку унікальних абонентів - 35%.

А завдяки життю «мертвих душ» протягом 9 місяців компанія може приховувати до 18 % відтоку користувачів, при цьому середня міграція по ринку становить 0,8- 2% на місяць»;

Директор «Паутина.NET» ОСОБА_5 теж констатує, що «Воля» стала найзапеклішим представником демпінгу. «Наприклад, у Рівному вони зараз пропонують 25 грн. на місяць протягом року, в Києві - 33 грн. на місяць. Ситуація близька до маразму, оскільки собівартість вище.»;

Припускаю, що «Воля» не платить за телеправа у належному обсязі і приховує свою реальну базу клієнтів перед платними телеканалами», - допускає - ОСОБА_5.»;

Непряме підтвердження цієї думки ми знайшли у базі YouControl: найближчим часом на розгляд винесено п'ять справ про виплату компенсацій за порушення майнових і авторських прав у Господарському та Апеляційному судах Києва. Позивачі - «Мун Рекордс» і «Уорнер Мьюзік Україна».;

«Знецінили свою послугу в очах споживача: підключаючи клієнтів на 25 грн., вони не можуть змусити їх платити ринкові 150-180 грн.»;

«На думку ОСОБА_5, менеджмент «Волі» може дурити власників звітами і красти прибуток акціонерів демпінгом та знеціненням послуг. «Не здивуюся, якщо всередині компанії - серйозна корупція, де на маркетингові акції виводиться величезний бюджет, а підключаються фейкові клієнти. З ціною 25 грн. на місяць за послуги і ціною залучення клієнта в бюджеті приблизно 700 грн»,;

«Насторожує технологічно застаріла мережа. Київські мережі «Волі» ще на DOCSIS - стандарті, який передбачає передачу даних абоненту по загальному коаксіальному кабелю зі значними обмеженнями швидкості», - розповідає джерело видання».

На думку позивача, зазначена інформація, що його стосується викладена як твердження та є негативною і недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та шкодить діловій репутації товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель». Крім того, вважає, що відповідач допускав висловлювання у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь та ділову репутацію ТОВ "Воля-Кабель".

Відповідно до частини першої статті 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У статті 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Приписи статті 7 Закону України "Про інформацію" передбачають, що право на інформацію охороняється законом. При цьому, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до позовної заяви, з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з вимогою №694 від 16.11.2017 про спростування недостовірної інформації.

За твердженням позивача, відповідачем відмовлено у заявленій вимозі без зазначення доказів того, що опубліковані відомості відповідають дійсності.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначив про те, що його фінансово-господарська діяльність щорічно підтверджується незалежним аудиторським висновком, порушень не виявлено, не є представником демпінгу, оскільки не існує рішення органів Антимонопольного комітету України, яким би було доведено що позивач здійснює недобросовісну конкуренцію шляхом демпінгу чи іншим чином порушує законодавство про конкуренцію. ТОВ "Воля-Кабель" здійснює ретрансляцію телепрограм виключно на підставі ліцензійних договорів з правовласниками телепрограм, які мають достовірну інформацію про абонентську базу для визначення належних їм платежів, жодних претензій щодо неналежної звітності немає, надає споживачам достовірну інформацію про послуги та не здійснює діяльність з примусу споживачів. Справи про виплату компенсацій «Мун Рекордс» і «Уорнер Мьюзік Україна» не мають ніякого відношення до визначення розміру виплат правовласникам телепрограм.

Частиною першою статті 94 Цивільного кодексу України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

Статтею 34 Господарського кодексу України визначено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

У письмовому відзиві відповідач навів порівняльну таблицю (позивача та відповідача) із підтвердженням інформації та власними поясненнями щодо інформації, яка висловлена у формі власних думок, оціночних суджень, у тому числі з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд встановив, що надрукована на веб-сторінці інформація відповідача є висловлюваннями, які не містять фактичних даних та є нічим іншим ніж оціночні судження.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 Статті 10 Конвенції, є однією з важливих засад демократичного суспільства і однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або несерйозні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства". Крім того, стаття 10 захищає не тільки зміст ідей і інформації, що виражаються, але і форму їх поширення (справа "Лінгенс проти Австрії", рішення від 08.07.1986, рішення у справі "Обершлік проти Австрії (№ 1)" від 23 травня 1991 року).

Іншими положеннями є розрізнення фактичних тверджень та оціночних суджень. Суд незмінно переконаний, що існування фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не підлягає доказовості. Неможливо здійснити вимогу доведення правдивості оціночних суджень та порушення права на думку як таку, яка є фундаментальним правом, забезпеченим статтею 10.

Стаття 10 передбачає різницю між "інформацією" та "ідеями". Свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Таким чином, гарантії статі 10 поширюються не тільки на "правдиву", тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням статті 10 Конвенції.

Водночас, навіть тоді, коли якесь твердження прирівнюють до оцінного судження, пропорційність втручання може залежати від того, чи ґрунтується твердження, що є предметом спору, на достатніх фактичних підставах, бо навіть суб'єктивна оцінка, яка не має під собою жодної фактичної основи, може виявитися надмірною (рішення у справі "Обершлік проти Австрії" № 2" від 1 липня 1997 року).

Слід зазначити, що позивач документально не довів, що поширення в мережі Інтернет спірної інформації призвело до порушення його законних прав чи інтересів.

Разом тим, жодного документального підтвердження того, що оспорювана інформація безпосередньо вплинула на ділову репутацію позивача суду не подано.

Щодо висловленої відповідачем інформації з приводу якості та кількості наданих послуг позивача, слід зазначити наступне.

Згідно статті 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною першою статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Разом з тим, відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Аналізуючи зазначене, з поширеної відповідачем інформації про позивача вбачається, що зазначена інформація є вираженням суб'єктивної думки та власних поглядів автора.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з твердженням відповідача, викладеному у письмовому відзиві з приводу того, що висловлювання в оспорюваній статті відповідають поняттю оціночних суджень у розумінні статті 30 Закону України «Про інформацію» та не можуть розглядатися як поширення щодо позивача недостовірних відомостей у формі твердження.

З огляду на викладене, оскільки позивачем із наведених ним обґрунтувань не доведено поширення відповідачем саме недостовірної інформації, а за висловлювання оціночних суджень, які ґрунтувались на основі цієї інформації, останній не може бути притягнутий до відповідальності, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа" про спростування недостовірної інформації задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа" про спростування недостовірної інформації відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.06.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк