ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р.Справа № 922/687/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П'ятигірське Балаклійського району Харківської області
до Фізичної особи-підприємця Опікунової Катерини Анатоліївни, смт. Андріївка Балаклійського р-ну Харківської області
про стягнення коштів в сумі 131105,44 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, довіреність № 77 від 28.12.2017 року;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 606 від 27.04.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Опікунової Катерини Анатоліївни (відповідача) про стягнення з останнього основного боргу в розмірі 81346,59 грн., 3% річних в сумі 3307,78 грн., втрат від інфляції в сумі 28592,87 грн. та пені в сумі 17858,20 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором оренди №13-92/КБ-Ю від 04.07.2013 року. Судові витрати позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні на 02.05.2018 року на 11:00 годину.

25.04.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 10789), в якому зазначив, що саме невиконання позивачем пунктів 1.3 та 2.1.3 договору оренди №13-92/КБ-Ю від 04.07.2013 року стало причиною неможливості належного виконання відповідачем п.2.2.2 вказаного договору. Відповідач також вказав, що у зв'язку з невиконанням TOB "Курганський бройлер" зобов'язань перед Балаклійським ринком за розташування на ринку об'єкта оренди, останній неодноразово відключав електропостачання, накладав обмеження в доступу до об'єкту оренди, у зв'язку з чим відповідач, за вимогою адміністрації Балаклійсього ринку, вимушений був суму оренди перераховувати не на користь позивача, а сплачувати її ринку в якості сплати за зобов'язанням TOB "Курганський бройлер".

25.04.2018 року, в межах встановленого господарським процесуальним кодексом України строку, від відповідача надійшла заява із запереченнями проти розгляду в порядку спрощеного провадження даної справи (вх.№ 10790).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.04.2018 року заяву Фізичної особи-підприємця Опікунової К.А. із запереченнями проти розгляду в порядку спрощеного провадження даної справи задоволено, замінено засідання для розгляду справи по суті, призначене на 02.05.2018 року на 11:00 годину, підготовчим засіданням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.05.2018 року підготовче засідання відкладено на 16.05.2018 року на 10:00 год.

03.05.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 11647), в якій вказав, що відповідач не спростував викладені у позовній заяві твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог.

11.05.2018 року відповідач надав пояснення (вх.№ 13275), в яких зазначив, що відповідно до умов спірного договору, орендна плата становить 2100,00 грн. в місяць, в той же час в наданому позивачем розрахунку орендна плата за лютий 2016 року вказана 2700,00 грн., а за період з березня 2016 року по грудень 2017 року - 2400,00 грн. Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

11.05.2018 року відповідач надав заперечення на відповідь на відзив (вх.№13272), в яких зазначив, що взаємовідносини позивача з Балаклійським ринком напряму впливають на можливість відповідача використовувати об'єкт договору за цільовим призначенням. У разі невиконання зобов'язань позивача перед Балаклійським ринком, останній не надає можливості відповідачу здійснювати торгівельну діяльність на ринку в м. Балаклія.

В судовому засіданні 16.05.2018 року оголошено перерву до 31.05.2018 року до 11:30 год.

31.05.2018 року відповідач надав пояснення (вх.№ 15767), в яких висловив незгоду з актом звірки взаємних розрахунків позивача за період з 01.01.2015 року по 01.01.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2018 року на 11:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.06.2018 року підтримав свій відзив та доповнення до нього, проти позову заперечував, просив застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

04 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Опікуновою Катериною Анатоліївною (Орендар) укладено договір оренди №13- 92/КБ-Ю (далі - Договір; т. 1 а.с. 11-14).

Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах та в порядку, передбаченими даним Договором, Орендодавець зобов'язується передати у строкове платне користування майно згідно Додаткової угоди № 1-6 до Договору, а Орендар зобов'язується прийняти таке майно, використовувати його за призначенням та сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Предметом даного Договору оренди є майно, що надалі іменується - Об'єкт оренди, перелік і найменування якого зазначається у Додатковій угоді № 1-5, яка є невід'ємною частиною даного Договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 4 від 04.07.2013 року (т. 1 а.с. 15), яка є невід'ємною частиною Договору, Орендодавець передає Орендарю об'єкт оренди розташований за адресою: м. Балаклія, вул. Жовтнева, 43 (ринок) згідно переліку майна, а саме:

- Ваги Metler Toledo Tiger 15

- Ваги ВР-02МСУ-2/5/10-2С

- Ваги РН10-Ц13У

- Ваги РН10-Ц13У

- Дзеркало

- Жалюзі горизонтальні (білі)

- Лічильник CO 197

- Стіл б/у

- Кондиціонер KFR -36GW (D)

- Вітрина ВХН (2,0м)

- Вітрина холодильна ПВХС- Кентукки - 1,5 "С"

- Холодильник Stinol 106

- Шафа ШХ-0,6

- Шафа ШХ-1,12 Н

- Вогнегасник ОП-5 (2 шт.)

- Гиря

- Лоток н/ж (9 шт.)

- Ящик для холодильника б/кришки (14 шт.)

На виконання Договору, позивачем було передано відповідачу майно згідно переліку, зазначеному у пункті 1 додаткової угоди № 4 від 04.07.2013 року до Договору, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі № 4 від 04 липня 2013 року (т. 1 а.с. 16).

В п. 2.2.4. Договору закріплено, що Орендар зобов'язаний самостійно здійснювати усі витрати, пов'язані з експлуатацією Об'єкта оренди за призначенням.

Згідно з п. 3.1. та п. 3.3. Договору, орендна плата сплачується Орендарем за цінами, встановленими у Додатковій угоді №1-5, що є невід'ємною частиною Договору у безготівковому порядку в національній валюті України гривні до 24 числа поточного місяця.

Відповідно до п.2 додаткової угоди № 4 від 04.07.2013 року до Договору, орендна плата становить 2100,00 грн. з ПДВ в місяць без урахування комунальних послуг.

Платежі, не передбачені даним Договором, Орендарем не здійснюються (п.3.5. Договору).

Позивач зазначає, що протягом дії Договору, а саме з 04.07.2013 року по 09.01.2018 року, всупереч взятим на себе зобов'язанням, відповідач неналежним чином виконує умови Договору в частині сплати орендної плати, у зв'язку з чим заборгованість відповідача, станом на момент подання позову, становила 81346,59 грн., в тому числі комунальні послуги.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Умовами Договору, зокрема п. 3.3, сторони погодили, що розрахунки за даним Договором здійснюються у безготівковому порядку в національній валюті України - гривні до 24 числа поточного місяця.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Позивач зазначає, що протягом дії Договору, а саме з 04.07.2013 року по 09.01.2018 року, всупереч взятим на себе зобов'язанням, відповідач неналежним чином виконує умови Договору в частині сплати орендної плати, у зв'язку з чим заборгованість відповідача, станом на момент подання позову, становила 81346,59 грн., в тому числі комунальні послуги.

Суд, дослідивши умови Договору та наданий позивачем розрахунок, вважає, що останнім неправомірно включено до загальної суми заборгованості відповідача комунальні послуги, виходячи з наступного.

Так, позивач в обґрунтування правомірності включення до розрахунку заборгованості комунальних послуг посилається на п. 2.2.4. Договору, в якому закріплено, що Орендар зобов'язаний самостійно здійснювати усі витрати, пов'язані з експлуатацією Об'єкта оренди за призначенням.

При цьому, позивач зазначає, що об'єктом оренди за Договором є кіоск.

Проте, суд не погоджується з даними твердженнями позивача, оскільки в переліку об'єктів оренди, які були передані в оренду відповідачу, зазначеному в додатковій угоді № 4 від 04.07.2013 року до Договору відсутній кіоск чи інше нерухоме майно.

Таким чином, відповідно до умов Договору та додаткової угоди № 4 від 04.07.2013 року, об'єктами оренди є саме торгівельне обладнання.

Отже, за умовами п. 2.2.4. Договору, Орендар зобов'язаний самостійно здійснювати усі витрати, пов'язані з експлуатацією торгівельного обладнання за призначенням, що жодним чином не пов'язано з використанням комунальних послуг.

Крім того, в п.3.5. Договору закріплено, що платежі, не передбачені даним Договором, Орендарем не здійснюються.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що Договором не передбачений обов'язок відповідача сплачувати комунальні послуги, суд приходить до висновку, що вони позивачем неправомірно включено до загальної суми заборгованості.

Так, відповідно до п.2 додаткової угоди № 4 від 04.07.2013 року до Договору, орендна плата становить 2100,00 грн. з ПДВ.

Умови даного Договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим укладанням письмового документа, скріпленого підписами та печатками сторін (п. 9.2. Договору).

В матеріалах справи відсутні будь-які додаткові угоди до Договору, укладені між сторонами, якими було змінено розмір орендної плати, а тому суд вважає, що позивачем неправомірно нараховувалась орендна плата у розмірі більшому ніж 2100,00 грн. в місяць.

Судом встановлено, що дійсно протягом дії Договору, а саме з 04.07.2013 року по 09.01.2018 року, відповідач порушував зобов'язання та сплачував орендну плату несвоєчасно та не у повному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання зі сплати орендної плати за Договором з 24 числа кожного поточного місяця.

При цьому, твердження відповідача про те, що виникнення заборгованості пов'язано з неправомірними діями позивача, судом відхиляються, оскільки згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, уклавши Договір відповідач взяв на себе зобов'язання, зокрема, щодо сплати орендної плати, а тому ухилення останнього від виконання своїх обов'язків є порушенням вищевказаних приписів цивільного законодавства.

Суд звертає увагу на те, що порушення позивачем його зобов'язань за Договором може бути предметом розгляду іншої справи.

За таких обставин, відповідач має сплатити на користь позивача заборгованість за Договором за період з 04.07.2013 року по 09.01.2018 року.

В той же час, відповідачем заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В п. 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Отже, позовна давність в даному випадку має обчислюватися за кожним місяцем.

Так, позивач звернувся з даним позовом 22.03.2018 року, отже, на час звернення з позовом, він мав право на звернення з вимогою про стягнення заборгованості, яка виникла після 22.03.2015 року.

Оскільки за умовами Договору прострочення платежу виникає з 24 числа кожного місяця, суд вважає, що, станом на 22.03.2018 року, позивач мав право звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з березня 2015 року (прострочення виникло з 24.03.2015 року) по грудень 2017 року (визначено позивачем у розрахунку).

Таким чином, позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за Договором за період з липня 2013 року по лютий 2015 року, станом на час звернення з даним позовом до суду, сплила.

Причини пропуску позовної давності суду пояснені не були, клопотання про його поновлення позивачем не заявлялось (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за Договором за період з липня 2013 року по лютий 2015 року, суд вважає заяву відповідача про застосування позовної давності обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Отже, беручи до уваги часткову сплату відповідачем орендної плати, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за Договором за період березня 2015 року по грудень 2017 року складає 29137,00 грн. При цьому, суд при визначені розміру заборгованості використовує розрахунок наданий позивачем (т. 2 а.с. 43-44) але без врахування комунальних послуг, оскільки з наданих відповідачем квитанцій (т. 1 а.с. 175-185) неможливо встановити за оренду якого саме майна сплачувалась останнім орендна плата.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем суми боргу за Договором в сумі 29137,00 грн., суд визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача 29137,00 грн. основного боргу за Договором належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Отже, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 52209,59 грн. суд відмовляє.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 3307,78 грн., втрати від інфляції в сумі 28592,87 грн. та пеню в сумі 17858,20 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В частині 6 статті 232 Господарського кодексу України зазначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.5.3. Договору, за порушення строків орендної плати Орендар, сплачує Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості щомісячної орендної плати за відповідний Об'єкт оренди. Пеня нараховується за весь час прострочення виконання договірних зобов'язань Орендодавцем.

Отже, в даному випадку обмеження встановлені частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України до даних правовідносин не застосовуються.

В той же час, в п. 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені за Договором за період з липня 2013 року по лютий 2017 року, суд задовольняє заяву відповідача та застосовує позовну давність до вказаних вимог.

Враховуючи викладене, суд, перевіривши нарахування пені позивачем, зазначає, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню на суму 3069,13 грн. за період з 24.03.2017 року по 05.03.2018 року (заборгованість за період з березня 2017 року по грудень 2017 року).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України гарантовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, зазначає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі та 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумах 10248,34 грн. та 1185,58 грн., відповідно.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 253, 256-258, 525, 530, 626, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 759, ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 230, 231 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Опікунової Катерини Анатоліївни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (62252, Харківська область, Балаклійський район, с. П'ятигірське, вул. Першотравнева, 1, ідентифікаційний код 30773272) основний борг в сумі 29137,00 грн., пеню в сумі 3069,13 грн., 3% річних у розмірі 1185,58 грн., інфляційні втрати в сумі 10248,34 грн. та судовий збір в сумі 654,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.06.2018 року.

Суддя О.В. Смірнова