РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018Справа № 910/4774/18

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Труб-Інжбуд"

про стягнення 819 960 грн 23 коп.

Представники сторін:

від позивача: Рябко С.О. - адвокат за договором;

від відповідача: не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Труб-Інжбуд" про стягнення 819 960 грн 23 коп. заборгованості за договором № 16/07/14 від 16.07.2014, в тому числі: 564 089 грн 91 коп. основного боргу, 48 377 грн 22 коп. 3 % річних та 207 493 грн 10 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Труб-Інжбуд" в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 564 089 грн 91 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 48 377 грн 22 коп. 3 % річних та 207 493 грн 10 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 постановлено відкрити провадження у справі № 910/4774/18 та розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.05.2018.

14.05.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 14.05.2018, у з'в'язку із неявкою представника відповідача, суд оголосив перерву до 31.05.2018.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 суд викликав уповноваженого представника відповідача у підготовче засідання на 31.05.2018.

31.05.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У підготовчому засіданні 31.05.2018 суд, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 суд викликав уповноважених представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на 14.06.2018.

Відповідач у судове засідання 14.06.2018 для розгляду справи по суті уповноваженого представника не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання не подав, правмо на подання відзиву не скористався, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 870.

У судове засідання для розгляду справи по суті 14.06.2018 з'явився представник позивача та надав пояснення, відповідно до яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 14.06.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

16.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Труб-Інжбуд" (покупець за договором) укладено договір № 16/07/14, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність покупця поліетиленові листи (надалі товар) в асортименті, кількості та за цінами, зазначеним у рахунках-фактурах та видаткових накладних, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до пункту 2.1. договору поставка здійснюється партіями на підставі заявки покупця. Строк поставки повинен бути не менше десяти робочих днів.

Згідно з пунктом 2.2.1. договору постачальник передає товар покупцю на умовах ІНКОТЕРМС-2010: DDP м. Київ, вул. Будіндустрії, 7.

Пунктом 2.5. договору встановлено, що передача товару покупцю здійснюється в разі надання покупцем довіреності на отримання зазначеної кількості товару. Право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною.

Покупець здійснює 100 % передплату товару на підставі рахунків-фактур, виставлених постачальником. (пункт 3.1. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014. у випадку, якщо після закінчення строку дії договору сторони протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів не повідомляють одна одну про припинення дії цього договору. То він вважається пролонгованим на той же строк та на таких самих умовах (пункт 7.1. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору № 16/07/14 від 16.07.2017 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладених № РН-0000247 від 23.10.2014 на суму 366 461 грн 76 коп., № РН-0000327 від 28.11.2014 на суму 140 695 грн 14 коп., № РН-0000367 від 17.12.2014 на суму 25 785 грн 60 коп., № РН-0000386 від 29.12.2014 на суму 78 527 грн 52 коп. № РН-0000389 від 30.12.2014 на суму 608 588 грн 28 коп., № РН- 0000390 від 31.12.2014 на суму 588 956 грн 40 коп. та № РН-0000550 від 27.12.2014 на суму 310 170 грн 38 коп.

Позивачем поставлено товар відповідачу на підставі вищезазначених видаткових накладних на загальну суму 2 119 185 грн 08 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виставлені відповідачу рахунки-фактури на оплату товару за договором № 16/07/14 від 16.07.2014, а саме рахунок-фактура № СФ-0000157 від 26.08.2014 на суму 887 366 грн 40 коп., рахунок-фактура № СФ-0000210 від 01.10.2014 на суму 81 600 грн 00 коп., рахунок-фактура № 0000302 від 14.11.2014 на суму 110 959 грн 38 коп., рахунок-фактура № СФ-0000343 від 02.12.2014 на сцуму 589 761 грн 31 коп., рахунок-фактура № СФ-0000325 від 23.07.2015 на суму 432 000 грн 00 коп., рахунок-фактура № СФ-0000550 від 26.11.2015 на суму 310 170 грн 38 коп.

Як вбачається з виписок по рахунку позивача № 4 відповідач здійснював часткову оплату на підставі виставлених позивачем рахунків, а саме 27.08.2014 відповідач сплатив 91 000 грн 00 коп., 21.10.2014 - 290 295 грн 17 коп., 13.11.2014 - 25 800 грн 00 коп., 05.12.2014 - 125 000 грн 00 коп., 06.01.2015 - 74 000 грн 00 коп., 12.01.2015 - 400 000 грн 00 коп., 29.01.2015 - 300 000 грн 00 коп., 20.03.2015 - 134 000 грн 00 коп., 07.12.2015 - 52 000 грн 00 коп., 29.06.2016 - 63 000 грн 00 коп.

Таким чином, на виконання умов договору відповідач здійснив часткову оплату на суму 155 095 грн 17 коп.

Крім того, 03.04.2016 між сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків, що засвідчується відповідним актом звірки взаєморозрахунків від 04.05.2016 станом на 30.04.2016, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками, з якого вбачається заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 627 089 грн 91 коп.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 564 089 грн 91 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 564 089 грн 91 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором № 16/07/14 від 16.07.2014 та факту наявності заборгованості у розмірі 564 089 грн 91 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 564 089 грн 91 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 48 377 грн 22 коп. 3 % річних та 207 493 грн 10 коп. інфляційних втрат за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

З огляду на вищенаведене та доведенням факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором № 16/07/14 від 16.07.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача 48 377 грн 22 коп. 3 % річних та 207 493 грн 10 коп. інфляційних втрат за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 01/04/18 від 01.04.2018 в загальному розмірі 80 000 грн 00 коп.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2018 між адвокатом Риженко Олександром Сергійовичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ" (замовник) укладено договір про надання правової допомоги № 01/04/18, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати комплексні юридичні послуги з питань, які стосуються підготовки і подачі позовних заяв та представництва інтересів замовника в судах, що пов'язані із стягнення заборгованості з боржників замовника.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі представником позивача долучено до матеріалів справи копію акта прийому-передачі наданих послуг № 1 від 12.04.2018, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.06.2016 на ім'я Риженка Олександра Сергійовича та платіжне доручення № 393 від 16.04.2018 на суму 80 000 грн 00 коп. про оплату за надані юридичні послуги згідно договору № 01/04/18 від 01.04.2018.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг підлягає задоволенню в повному обсязі у розмірі 80 000 грн 00 коп.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, 126, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Труб-Інжбуд" (04050, м. Київ, вулиця Мельникова, будинок 12, ідентифікаційний код 32735917) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ" (01133, м. Київ, вулиця Є. Коновальця, будинок 31, ідентифікаційний код 37264571) заборгованість у розмірі 564 089 (п'ятсот шістдесят чотири тисячі вісімдесят дев'ять) грн 91 коп., 3% річних у розмірі 48 377 (сорок вісім тисяч триста сімдесят сім) грн 22 коп., інфляційних втрат у розмірі 207 493 (двісті сім тисяч чотириста дев'яносто три) грн 10 коп., витрат на послуги адвоката у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн 00 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 12 299 (дванадцять тисяч двісті дев'яносто дев'ять) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 18.06.2018

Суддя Н.Б.Плотницька