ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Справа № 915/175/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника прокуратури: Цвікілевич Н.В. - посв.№035060 від 13.08.2015,

представника позивача: не з'явився;

представника відповідача-1: Рехлецької Т.О. - дов.№1 від 02.01.2018,

Стасюка О.Д. - дов.№35 від 16.02.2016;

представника відповідача-2: Панасенка О.А. - дов.№11-13/33 від 28.02.2018;

представників відповідача-3: Жуковського В.Й. - керівник;

Віштал Л.В. - дов.б/н від 19.04.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника прокурора Миколаївської області (54030, м.Миколаїв, вул.Спаська, 28) в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України

(01004, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 8, ),

до відповідачів:

1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області

(54017, м.Миколаїв, вул.Чкалова, 20, а/с №34, );

2) Державного підприємства «Укрриба»

(04050, м.Київ, вул.Тургенєвська, 82-А, );

3) Товариства з обмеженою відповідальністю Об'єднана рибна компанія «Юг-Аквапром»

(54025, м.Миколаїв, вул.Флотська, 163, ),

про: визнання недійсним на майбутнє Договору №135-РОФ від 01.02.2002 оренди державного та комунального майна зі змінами та доповненнями.

28.02.2018 року Перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, Державного підприємства «Укрриба» та Товариства з обмеженою відповідальністю Об'єднана рибна компанія «Юг-Аквапром» про визнання недійсним на майбутнє, укладеного 01.02.2002 між Регіональним відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Об'єднана рибна компанія «Юг-Аквапром» Договору №135-РОФ про надання в оренду товариству ставка з гідроспорудами, інв.№104 площею 980 га, розташованого за адресою: с.Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області зі змінами та доповненнями.

В обґрунтування своїх вимог прокуратура у позовній заяві (т.1 а.с.4-12) посилається на наступне.

Передаючи в оренду ставок з гідроспорудами №104, РВ ФДМУ ототожнило його із нерухомим майном, а саме спорудою, оскільки ставок, відповідно до ст.1 Водного кодексу України - це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн.куб.м. Проте, приймаючи рішення про укладення договору Фондом не було враховано, що відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Таким чином, ставок не містить ознаки споруди, тобто нерухомого майна та, відповідно не може розцінюватись як об'єкт оренди, згідно Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Крім того, надаючи в оренду ставок із гідроспорудами, Регіональне відділення фактично розпорядилось водним об'єктом.

Так, відповідно до інформації Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів від 15.03.2017, ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» використовує водне плесо 980 га Березанського лиману об'ємом 8,8 млн.куб.м., який знаходиться на території Очаківського та Березанського районів Миколаївської області. При цьому, в інформації зазначено, що «Ставок Березанського лиману №104» на обліку не значиться, у водному кадастрі значиться Березанський лиман. Водночас, ні Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ні Положенням про регіональне відділення, РВ ФДМУ не наділено повноваженнями щодо передачі в оренду водного об'єкту.

Приймаючи рішення про передачу в оренду саме ставка з гідроспорудами, РВ ФДМУ не враховано місткість цієї водойми, об'єм якої за вищезазначеною інформацію Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів становить 8,8 млн.куб.м. Тому, передана ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» водойма не є ставком, оскільки її місткість перевищує 1,1 млн.куб.м.

Посилаючись на ст.ст.3, 5 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) прокуратура зазначає, РВ ФДМУ передало ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» в оренду частину Березанського лиману, котрий, як зазначено вище, відноситься до внутрішніх морських вод України. Прокуратура вважає, що укладаючи спірний договір оренди щодо надання у користування частини Березанського лиману, РВ ФДМУ перевищило надані йому повноваження, оскільки фактично розпорядилось внутрішніми морськими водами держави.

Укладення РВ ФДМУ про області спірного договору щодо передачі у користування частини Березанського лиману порушує виключне право держави на розпорядження внутрішніми морськими водами України, яке реалізуються через відповідні органи державної виконавчої влади. В цьому контексті важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності та користування на водні об'єкти в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 13,19 Конституції України). Отже, на підставі укладеного РВ ФДМУ по області договору оренди ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» не могло набути права користування фактично на водний об'єкт загальнодержавного значення - Березанський лиман. Натомість товариство набуло таке право у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. В силу зовнішніх, об'єктивних, явних і видимих, характерних для водного об'єкту природних ознак відповідач усвідомлював, що фактично буде використовувати водний об'єкт - Березанський лиман, а не лише гідротехнічні споруди, що ставить його добросовісність під час набуття у користування гідротехнічних споруд під обґрунтований сумнів. Таким чином, Державне агентство водних ресурсів України є уповноваженим органом у сфері управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів. Відповідно має здійснювати контроль та володіти інформацією щодо використання водних ресурсів. Проте, останнє (Державний комітет України по водному господарству у 2002 році) не було обізнане про наявність укладеного договору оренди, що свідчить про неналежне виконання своїх повноважень. Вказане підтверджується листом органу від 20.12.2017 за №7350/9/11-17. Як наслідок, позивачем не вживались заходи щодо визнання недійсним в судовому порядку договору оренди нерухомого майна - ставка з гідроспорудами (інв.№104), площею 980 га в с.Андрієво-Зоріно Березанського району та його повернення. На підставі викладеного, позов пред'являється в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України. Посилаючись на ст.ст.257, 261 Цивільного кодексу України та п.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013, прокурор вказує, що про порушення вимог законодавства при укладенні договору оренди водного об'єкту Державному агентству водних ресурсів України стало відомо у вересні 2017 року з листа прокуратури Миколаївської області, надісланого на його адресу Міністерством екології та природних ресурсів України. Прокуратура вважає, що трирічний строк позовної давності з моменту, коли позивачу стало відомо про порушення законодавства, на час пред'явлення позову не минув.

Оскільки спірний договір оренди державного майна укладений РВ ФДМУ по Миколаївській області із перевищенням наданих йому повноважень та в порушення вимог ст.ст.14, 51 Водного кодексу України, ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», тому відповідно до ст.ст.16, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.207 Господарського кодексу України, договір підлягає визнанню недійсним на майбутнє.

Позивач - Державне агентство водних ресурсів України у судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду даної справи повідомлений належним чином. Письмові пояснення до суду не направляв.

Відповідач-1 - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області у відзиві на позовну заяву в порядку ст.165 ГПК України №07/287 від 29.03.2018 (т.1 а.с.187-191) проти позовних вимог заперечує, просить в позові відмови з наступних підстав.

Відповідач-1 звертає увагу суду на те, що діяльність посадових осіб та органів є правомірною, якщо така діяльність прямо передбачена законодавством, тобто діє принцип «дозволено лише те, що прямо дозволено законодавством».

Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (діючим в редакції на час укладання договору) визначено, що орендодавцями є «Фонд державного майна України його Регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю…».

Наказом ФДМУ від 09.01.1998 №22 «Про затвердження Переліку об'єктів груп Б, В, Г, які підлягають приватизації у 1998 році» до зазначеного переліку включено об'єкт групи В Миколаївське державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство. Приватизація зазначеного підприємства здійснювалась відповідно до вимог Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» та «Положення про порядок приватизації майна підприємств і організацій рибної галузі», затвердженого сумісним наказом ФДМУ та Державного комітету рибного господарства від 18.08.1998 №1631/114, шляхом перетворення у відкрите акціонерне товариство.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 10.07.1996 №291/96-ВР, якою затверджений «Перелік державних підприємств і організацій агропромислового комплексу, приватизація майна яких здійснювалася за погодженням з Кабінетом Міністрів України», умови приватизації Миколаївського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства були погодженні з Кабінетом Міністрів України, як підприємства, що відносилося до рибних господарств (рибокомбінат, рибоводно-меліоративна станція, нересто-вирощувальне господарство).

Наказом РВ ФДМУ по Миколаївській області від 02.02.1998 №90-п було прийнято рішення про приватизацію майна Миколаївського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства шляхом створення відкритого акціонерного товариства.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна», приватизація майна Миколаївського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства була проведена Регіональним відділенням. Інвентаризацію державного майна підприємства було проведено станом на 01.09.1998, згідно з вимогами Методики оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.1998 №1114, та Положенням про інвентаризацію майна державних підприємств та організацій, які приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, які передаються в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993 №158. За результатами проведеної інвентаризації складено передавальний баланс підприємства. Оцінка вартості майна підприємства здійснювалась згідно з Методикою оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.1998 №1114, проводилась комісією з приватизації відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства.

Наказом РВ ФДМУ по Миколаївській області від 26.12.2005 №415-п було завершено приватизацію ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство».

Відповідно до Земельного кодексу України, не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі водного фонду, за винятком невеликих до 3 гектарів ділянок водойм. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна», в редакції, що діяла на той час, водні та інші природні ресурси, які є об'єктами права власності українського народу, водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди приватизації не підлягали.

Відповідач-1 вважає, що при передачі об'єкту в оренду нічого не ототожнювало, а керувалося тільки законом в якому зазначено, що об'єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення), а також майно, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств створених у процесі приватизації. За договором оренди Регіональне відділення передало в оренду нерухоме майно - ставок з гідроспорудами, що підтверджується самим договором та актом приймання-передавання. Водний об'єкт в оренду Регіональне відділення не передало, і внутрішніми морськими водами держави не розпоряджувалося. В 2002 році при укладенні договору оренди Регіональне відділення діяло в межах повноважень, наданих діючим на той час законодавством.

Дії Регіонального відділення з передачі в оренду майна за Договором оренди від 01.02.2002 №РОФ-135, були направлені на виконання, встановлених Фондом державного майна України та Кабінетом Міністрів України завдань та планів, в тому числі, і забезпечення виконання завдання по надходженню орендної плати до дохідної частини Державного бюджету України. Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності. Відповідач-1 зазначає, що на сьогоднішній день, функції з управління об'єктом, який Регіональне відділення передало в оренду за договором, покладено на Державне агентство рибного господарства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідач-1 вважає, що при укладанні договору оренди ним ніяким чином не порушено права і інтереси Державного агентства водних ресурсів України, оскільки у останнього відсутнє право власності на об'єкт оренди. А тому, і відсутня будь-яка вимога в тому числі, і визнання Договору оренди від 01.02.2002 №РОФ-135 недійсним на майбутнє.

Відповідач-2 - Державне підприємство «Укрриба» у відзиві на позов №11-09/47 від 26.03.2018 (т.1 а.с.81-85) та у доповненнях до відзиву на позов (т.1 а.с.215-217) проти позовних вимог також заперечує з наступних підстав.

Відповідач-2 вказує, що згідно ст.14 Водного кодексу України, до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить, зокрема, реалізація державної політики у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів, розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення. Оскільки, на думку позивача, РВ ФДМУ по Миколаївській області передано в оренду об'єкт, що має загальнодержавне значення, то органом, який відповідно до ст.53 ГПК України, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (орган, чиї права порушено у відповідності до ст.4 ГПК України) є саме Кабінет Міністрів України, а не Державне агентство водних ресурсів України, і ст.16 Водного кодексу стосується саме його компетенції. Згідно Положення про Державний комітет України по водному господарству, яке затверджене Указом Президента України від 14.07.2000 №898/2000, Держводгосп України вносить в установленому порядку пропозиції щодо формування державної політики у сфері розвитку водного господарства, а не реалізує її. Тому, відповідач-2 вважає, що позивачем не вірно зазначено орган, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідач-2 також зазначає, що згідно з ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, чинній на дату укладання договору), об'єктами оренди за цим Законом є, зокрема, майно, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), державне нерухоме майно - «ставок Березаньского лиману» (інв.№104) є саме таким майном.

Тим більше, відповідач-2 вважає хибними твердження позивача, що згідно з положеннями ст.ст.3, 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент укладання спірного договору), що об'єктами оренди за цим законом є саме нерухоме майно, оскільки, у вказаному Законі, чинному на момент укладання спірного договору, вказівки, що об'єктами оренди може бути саме нерухоме майно немає. Заборони на передачу в оренду майна, що має загальнодержавне значення, у редакції вищезазначеного Закону, на момент укладання спірного договору також немає. Забороною на передачу в оренду об'єктів, що мають загальнодержавне значення, доповнено Законом України «Про оренду державного та комунального майна» Законом України від 29.06.2004 №1905-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Вказані зміни почали діяти лише з 27.07.2004. Відповідач-2 вважає, що укладання спірного договору відповідачем-1 відбулось в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, майно - це предмети матеріального світу, які перебувають у власності суб'єкта права (фізична особа, юридична особа, держава, територіальна громада, Український народ), у тому числі: окрема річ, сукупність речей, майнові права та обов'язки, гроші і цінні папери, а також майнові права на них. Згідно з Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 №252 «Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів» гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Факт будівництва державного нерухомого майна - «ставок Березанського лиману» підтверджується проектною документацією. Також, відповідачу-2 незрозуміло, як лише на підставі інформації Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів від 15.03.2017, позивач робить висновок, що ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» використовує водне плесо об'ємом 8,8 млн.куб.м., оскільки, з 2013 року в Україні діє Порядок розроблення паспорта водного об'єкта, який затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.03.2013 №99. Згідно з положеннями вказаного наказу, технічні характеристики водного об'єкта визначаються у паспорті такого об'єкту, а тому, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що державне нерухоме майно - «ставок Березанського лиману» має місткість саме 8, 8 млн.куб.м.

Посилаючись на ст.75 ГПК України, відповідач-2 вказує, що у 2006 році, Господарським судом Миколаївської області розглядалась справа №11/104/06 за позовом ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» (відповідач-3) до Державної інспекції охорони, відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства, треті особи - відповідач-2, РВ ФДМУ по Миколаївській області (відповідач-1), про визнання незаконними дії по вилученню риби; визнання недійсним обов'язкового припису №04 від 14.11.2005; стягнення 8790,50 грн. збитків та 7911,96 грн. упущеної вигоди.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 03.08.2006 у справі №11/104/06 було визнати недійсним обов'язковий припис Державної інспекції охорони, відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства №04 від 14.11.2005р. та визнані незаконними дії Державної інспекції охорони, відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства по вилученню у ТОВ Об'єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" риби. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.11.2006 рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Відповідач-2 вважає, що вказаними судовими рішеннями встановлено, що відповідач-3 використовує державне нерухоме майно за спірним договором на законних підставах.

Крім того, звертає увагу суду, що в обґрунтування позовних вимог у даній справі, перший заступник прокурора Миколаївської області, як на підстави недійсності спірного договору, посилається на норми законодавства, які не діяли на момент укладання договору. Зокрема, позивач зазначає, що при укладанні спірного договору сторонами порушено вимоги ст.ст.16, 203, 215 ЦК України та ст.207 ГК України. Вказані норми законодавства почали діяти лише з 16.01.2003, в той час, як спірний договір укладено - 01.02.2002.

Відповідач-3 - Товариство з обмеженою відповідальністю Об'єднана рибна компанія «Юг-Аквапром» проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що даний ставок є спорудою, який з чотирьох сторін огороджений дамбами з метою вирощування риби. Це штучно створена споруда з певною метою. Згідно п.п.55, 56, 57 Наказу Державного комітету України по водному господарству «Про затвердження Переліку річок та водойм, що віднесені до водних об'єктів місцевого значення» №41 від 03.06.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.01.1998 за №2/2442 - Березанський лиман, Березанський лиман біля с.Лиманне та Березанський лиман біля с.Жовтень віднесені до водних об'єктів місцевого значення. Право на розпорядження цими об'єктами відноситься до обласної ради (облдержадміністрації), а повноваження були делеговані ФДМУ, навіть якщо вважати цей об'єкт водним. У зв'язку з чим відповідач-3 вважає, що позов подано в інтересах не належного позивача. Крім того, відповідач-3 просить застосувати строки позовної давності.

27.03.2018 від відповідача-2 до суду надійшла заява №11-09/45 від 26.03.2018 про застосування строків позовної давності у справі №915/175/18 (т.1 а.с.78-80), в якій він посилаючись на ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України зазначає, що правонаступник Державний комітет України по водному господарству, правонаступником якого є Державне агентство водних ресурсів України, в силу отриманих від держави повноважень, міг довідатися про укладання спірного договору починаючи від дати його укладання, а саме з 2002 року. Зокрема, відповідно до Положення про Державний комітет України по водному господарству, яке затверджене Указом Президента України від 14.07.2000 №898/2000, Державний комітет України по водному господарству забезпечував ведення державного обліку водокористування та державного водного кадастру, погоджував дозволи на спеціальне водокористування і мав право перевіряти відповідно до законодавства на підприємствах, в установах і організаціях додержання вимог водного законодавства України.

18.04.2018 від прокуратури до суду надійшли заперечення проти заяви відповідача-2 ДП «Укрриба» про застосування строків позовної давності №05-13-18-1 від 17.04.2018 (т.1 а.с.233-236), в яких він заперечує проти доводів викладених у заяві відповідача-2 та посилається на лист Державного агентства водних ресурсів України від 27.11.2017 №05-2575вих-17, у якому зазначено, що Договір оренди від 01.02.2002, на підставі якого ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» у користування передано частину Березанського лиману, до Держводгоспу та водогосподарських організацій у Миколаївській області не надходив, про зазначений договір Держводгосп не був обізнаний. Про порушення вимог законодавства при укладенні Договору оренди Державному агентству водних ресурсів України стало відомо у вересні 2017 року з листа прокуратури Миколаївської області, надісланого на його адресу Міністерством екології та природних ресурсів України.

Крім того, 18.04.2018 від прокуратури надійшла відповідь на відзиви ДП «Укрриба» та РВ ФДМУ по Миколаївській області №05-13-18-2 від 17.04.2018 (т.1 а.с.237-242), в яких викладено заперечення на доводи викладених у відзивах на позовну заяву.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові, запереченнях проти позову та додаткових поясненнях.

05.03.2018 ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.03.2018.

27.03.2018 судом ухвалено відкласти підготовче судове засідання на 19.04.2018.

19.04.2018 судом ухвалено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладення розгляду справи на 21.05.2018.

Судом в судовому засіданні 21.05.2018 було відкладено підготовче засідання на 29.05.2018.

Ухвалою суду від 29.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.06.2018.

У судовому засіданні 05.06.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, суд встановив наступне.

Відповідно до Плану приватизації Миколаївського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, затвердженого 11.12.1998 начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, до основних засобів вказаного підприємства, які не підлягають приватизації, є власністю держави і залишаються на балансі підприємства (Розділ ІІІ, п.п.3.8.1.) належить в тому числі ставок Березанського лиману за інвентарним №104 (т.1 а.с.32-36).

15.12.1998 Наказом №1110-п РВ ФДМУ по Миколаївській області було затверджено Рішення про перетворення у процесі приватизації Миколаївського обласного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства у ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» та затверджено Статут ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство». Відповідно до п.8.1.1. даного рішення майно згідно п.3.8.1. Плану приватизації залишено на балансі ВАТ передано об'єкт - ставок Березанського лиману за інв.№104, який є власністю держави (т.1 а.с.37-39).

01.02.2002 між РВ ФДМУ по Миколаївській області (орендодавець, відповідач-1 у справі) та ТОВ Об'єднана рибна компанія «Юг-Аквапром» (орендар, відповідач-3 у справі) укладено Договір №РОФ-135 оренди нерухомого майна, яке знаходиться на балансі ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство», розташованого за адресою: с.Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської обл. (надалі - Договір №РОФ-135) (т.1 а.с.19-21), відповідно умов якого (п.1.1.), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - ставок з гідроспорудами, інв.№104, площею 980 га, розташований за адресою: с.Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області, що знаходиться на балансі ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство», загальна вартість якого дорівнює - 304600,00 грн., згідно з експертною оцінкою станом на 31.12.2001, без права передачі в суборенду.

Майно передається в оренду з метою використання під ставок для вирощування риби.

У відповідності до п.п.2.1., 2.2. Договору №РОФ-135, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п.10.1. Договору №РОФ-135, сторони узгодили, що цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01.02.2002 до 01.02.2003 включно.

Зазначене майно за договором було передано, що зафіксовано в Акті приймання-передачі б/н від 01.02.2002 (т.1 а.с.23).

22.01.2003 Додатковою угодою до Договору оренди №РОФ-135 від 01.02.2002 укладеному між РВ ФДМУ по Миколаївській області та ТОВ Об'єднана рибна компанія «Юг-Аквапром» було внесено зміни до п.10.1. договору, яким продовжено строк дії договору на 5 років, з 01.02.2003 до 01.02.2008 включно (т.1 а.с.24).

Відповідно до Переліку господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, майно (гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів цих товариств та не підлягає приватизації) яких передається на баланс Державного підприємства «Укрриба» зокрема, по Миколаївській області є ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» 00476725, м.Миколаїв, який є Додатком до наказу Мінагрополітики України та Фонду державного майна України №126/752 від 06.05.2003 (т.1 а.с.193).

Згідно акту приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статного фонду ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» затвердженого 29.07.2003 Головою Державного департаменту рибного господарства, на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України «Про передачу гідротехнічних споруд» №126/752 від 06.05.2003 було створено комісію наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України №112 від 03.06.2003 «Про створення комісії з передачі майна».

Відповідно до зазначеного акту, 25-26 червня 2003 року було проведено обстеження державного майна - гідроспоруд, які в процесі приватизації не увійшли до статутного фонду та залишились на балансі ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство», розташовані на території Миколаївської області (Додаток до акту №1) і передається до сфери управління Міністерства аграрної політики України на баланс Державного підприємства «Укрриба». Комісією зокрема встановлено, що до складу об'єкта передачі входять гідротехнічні споруди, які включають ставкові споруди, та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно (далі гідротехнічні споруди), що не увійшли до статутного фонду ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» та передаються на баланс Державного підприємства «Укрриба» перелік яких наведено у Додатку №1, що є невід'ємною частиною акту (т.1 а.с.40-41, 42-43).

Відповідно до п.53 Додатку №1 до вказаного вище акту (Акт загального технічного стану по результатам огляду гідротехнічних споруд, які в процесі приватизації не увійшли до статутного фонду ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» та передаються на баланс ДП «Укрриба» від 26.07.2003) зазначено: назва об'єкта - Ставок Березанського лиману; інв.№104; рік вводу в експлуатацію - 1990; група капітальності - І; площа земельної ділянки (га) - 980; технічний стан під час обстеження - використовується, технічний стан задовільний; яким чином використовується - Договір оренди №РОФ-135 від 01.02.2002 (т.1 а.с.42-43).

У зв'язку з передачею орендованого майна на баланс ДП «Укрриба» на підставі наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 №126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», Додатковою угодою до договору оренди від 29.07.2003 змінено орендодавця з РВ ФДМУ по Миколаївській області на ДП «Укрриба» (т.1 а.с.25-26).

На підставі зазначеної Додаткової угоди ДП «Укрриба» передало ставок з гідроспорудами площею 980 га ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» за Актом приймання-передачі (т.1 а.с.28).

01.01.2007 Додатковою угодою до Договору оренди №РОФ-135 від 01.02.2002 внесено зміни до договору оренди щодо розміру орендної плати (т.1 а.с.29).

Додатковою угодою від 07.05.2008 продовжено строк дії договору оренди до 01.02.2023 включно (т.1 а.с.31).

Як вбачається з наданої прокурор інформації Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів від 15.03.2017, ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» використовує водне плесо 980 га Березанського лиману об'ємом 8,8 млн.куб.м, який знаходиться на території Очаківського та Березанського районів Миколаївської області. При цьому, в інформації зазначено, що «Ставок Березанського лиману №104» на обліку не значиться, у водному кадастрі значиться Березанський лиман.

Виходячи з даної інформації прокурором зроблено висновок, що Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та Положенням про регіональне відділення, РВ ФДМУ не наділено повноваженнями щодо передачі в оренду водного об'єкту. Таким чином, РВ ФДМУ по області з перевищенням наданих йому повноважень розпорядилось водним об'єктом. Окрім того, приймаючи рішення про передачу в оренду саме ставка з гідроспорудами, РВ ФДМУ по області не враховано місткість цієї водойми, об'єм якої за вищезазначеною інформацію Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів становить 8,8 млн.куб.м. Тому, передана ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» водойма не є ставком, оскільки її місткість перевищує 1,1 млн.куб.м.

Також, за інформацією Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів Березанський лиман належить до водних об'єктів загальнодержавного значення, оскільки відноситься до внутрішніх морських вод України (ст.5 Водного кодексу України та п.3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №431 від 29.03.2002). Посилаючись на ст.ст.3, 5 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) прокурор вказує, що РВ ФДМУ по області в оренду ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» фактично передано частину Березанського лиману, котрий, як зазначено вище, відноситься до внутрішніх морських вод України.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним Договору №135-РОФ щодо надання в оренду ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» ставку з гідроспорудами, ін.№104 площею 980 га, розташованого за адресою: с.Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області зі змінами та доповненнями.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що укладений договір не відповідає вимогам законодавства, а саме - ст.ст.3-6, 13, 14, 51 Водного кодексу України, ст.ст.16, 216, 257, 261, 1212 Цивільного кодексу України, а також не спрямований на настання обумовлених ним наслідків, що свідчать про його недійсність на підставі ч.ч.1, 2 ст.203, ст.215 Цивільного кодексу України та ч.3 ст.207 Господарського кодексу України.

Оцінивши подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд вважає, що позов прокуратури задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст.1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Аналогічні положення містилися у діючих на час укладення спірного договору ст.9 Закону України «Про власність» та ст.90 Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст.4 «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) об'єктами оренди за цим Законом є:

цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств;

майно, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

У відповідності до ч.1 ст.5 «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) орендодавцями є:

Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю;

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності;

підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв.м, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та

нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Наказом ФДМУ від 09.01.1998 №22 «Про затвердження Переліку об'єктів груп Б, В, Г, які підлягають приватизації у 1998 році» до зазначеного переліку включено об'єкт групи В Миколаївське державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство.

Приватизація зазначеного підприємства здійснювалась відповідно до вимог Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» та «Положення про порядок приватизації майна підприємств і організацій рибної галузі», затвердженого сумісним наказом ФДМУ та Державного комітету рибного господарства від 18.08.1998 №1631/114, шляхом перетворення у відкрите акціонерне товариство. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 10.07.1996 №291/96-ВР, якою затверджений «Перелік державних підприємств і організацій агропромислового комплексу, приватизація майна яких здійснювалася за погодженням з Кабінетом Міністрів України», умови приватизації Миколаївського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства були погодженні з Кабінетом Міністрів України, як підприємства, що відносилося до рибних господарств (рибокомбінат, рибоводно-меліоративна станція, нересто-вирощувальне господарство).

Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Миколаївській області від 02.02.1998 №90-п було прийнято рішення про приватизацію майна Миколаївського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства шляхом створення відкритого акціонерного товариства.

Згідно ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах ,органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших законів України з питань приватизації.

Державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють, зокрема, такі основні повноваження: змінюють у процесі приватизації організаційну форму підприємств, що перебувають у державній власності; здійснюють повноваження власника державного майна у процесі приватизації; виступають орендодавцем майна, що перебуває у державній власності, згідно з законодавством.

Державні органи приватизації здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, іншими законами України з питань приватизації.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна», приватизація майна Миколаївського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства була проведена РВ ФДМУ по Миколаївській області.

Інвентаризацію державного майна підприємства було проведено станом на 01.09.1998, згідно з вимогами Методики оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1114 від 22.07.1998, та Положенням про інвентаризацію майна державних підприємств та організацій, які приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, які передаються в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №158 від 02.03.1993.

За результатами проведеної інвентаризації складено передавальний баланс підприємства. Оцінка вартості майна підприємства здійснювалась згідно з Методикою оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1114 від 22.07.1998, проводилась комісією з приватизації відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства.

26.12.2005 Наказом РВ ФДМУ по Миколаївській області №415-п було завершено приватизацію ВАТ «Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство».

Відповідно до Земельного кодексу України, не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі водного фонду, за винятком невеликих до 3 гектарів ділянок водойм. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна», в редакції, що діяла на той час, водні та інші природні ресурси, які є об'єктами права власності українського народу, водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди приватизації не підлягали.

Отже, РВ ФДМУ по Миколаївській області при передачі об'єкту в оренди керувалось ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору), в якій зазначено, що об'єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення), а також майно що не увійшло до статутних фондів господарських товариств створених у процесі приватизації.

В свою чергу, РВ ФДМУ по Миколаївській області передало в оренду нерухоме майно - ставок з гідроспорудами, що підтверджується самим договором та актом приймання-передавання.

Відповідно до ч.1, п.1) ч.2. ст.5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності.

В 2002 році при укладенні Договору оренди РВ ФДМУ по Миколаївській області діяло в межах повноважень, наданих діючим на той час законодавством. Дії Регіонального відділення з передачі в оренду майна за Договором оренди №РОФ-135 від 01.02.2002, були направлені на виконання, встановлених Фондом державного майна України та Кабінетом Міністрів України завдань та планів, в тому числі, і забезпечення виконання завдання по надходженню орендної плати до дохідної частини Державного бюджету України.

На даний час, функції з управління об'єктом, який РВ ФДМУ по Миколаївській області передало в оренду за договором, покладено на Державне агентство рибного господарства України, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №69416358 та №69420369 від 30.06.2016 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №69415911 від 30.09.2016. З вказаних довідок вбачається, що об'єкт нерухомого майна є Гідротехнічні споруди ставка Березанського лиману за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н, с.Андрієво-Зорине, форма власності - державна, розмір частки - 1/1, власником, якого є Державне агентство рибного господарства України з 28.09.2016 (т.1 а.с.202, 203, 204-205).

Таким чином, спірним Договором оренди № РОФ-135 від 01.02.2002 ніяким чином не порушуються права і інтереси Державного агентства водних ресурсів України за захистом інтересів, якого прокуратура звернулась з даним позовом до суду, оскільки у останнього відсутнє право власності на об'єкт оренди.

Що стосується посилання прокуратури на те, що надаючи в оренду ставок із гідроспорудами, РВ ФДМУ по Миколаївській області фактично розпорядилось водним об'єктом, слід зазначити наступне.

В обґрунтування свого твердження прокуратура посилається на інформацію надану Південно-Бузького басейновим управлінням водних ресурсів від 15.03.2017, згідно якої ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» використовує водне плесо 980 га Березанського лиману об'ємом 8,8 млн.куб.м., який знаходиться на території Очаківського та Березанського районів Миколаївської області. При цьому, в інформації зазначено, що «Ставок Березанського лиману №104» на обліку не значиться, у водному кадастрі значиться Березанський лиман. Окрім того, приймаючи рішення про передачу в оренду саме ставка з гідроспорудами, РВ ФДМУ по області не враховано місткість цієї водойми, об'єм якої за вищезазначеною інформацію Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів становить 8,8 млн.куб.м. Тому, передана ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» водойма не є ставком, оскільки її місткість перевищує 1,1 млн.куб.м.

Згідно ст.4 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) до земель водного фонду належать землі, зайняті:

- морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами;

- прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм;

- гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

- береговими смугами водних шляхів.

Згідно ст.5 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) до водних об'єктів загальнодержавного значення належать:

1) внутрішні морські води та територіальне море;

2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання;

3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків;

4) водні об'єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об'єктів місцевого значення належать:

1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об'єктів загальнодержавного значення;

2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Згідно п.п.55, 56, 57 Наказу Державного комітету України по водному господарству «Про затвердження Переліку річок та водойм, що віднесені до водних об'єктів місцевого значення» №41 від 03.06.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.01.1998 за №2/2442 - Березанський лиман, Березанський лиман біля с.Лиманне та Березанський лиман біля с.Жовтень віднесені до водних об'єктів місцевого значення.

Відповідно до п.п.1.9.18. Наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури №252 від 19.12.1995 «Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1995 за №466/1002, гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Факт будівництва державного нерухомого майна - «ставок Березанського лиману» підтверджується проектною документацією, що міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.86-131).

Крім того, суд погоджується з позицією відповідача-2, що лише на підставі інформації Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів від 15.03.2017, позивач робить висновок, що ТОВ ОРК «Юг-Аквапром» використовує водне плесо об'ємом 8,8 млн. куб. м, оскільки, з 2013 року в Україні діє Порядок розроблення паспорта водного об'єкта, який затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №99 від 18.03.2013. Згідно з положеннями вказаного наказу, технічні характеристики водного об'єкта визначаються у паспорті такого об'єкту, а тому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що державне нерухоме майно - «ставок Березанського лиману» має місткість саме 8, 8 млн. куб. м.

Стаття 48 ЦК України (в редакцій 1963 року, що діяв на час укладання спірного договору) передбачала, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Частини 1, 3 ст.215 ЦК України визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 3 ст.207 ГК України визначено, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Отже, вирішуючи спір про визнання договору (угоди, правочину) недійсним, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач, всупереч наведеним процесуальним нормам, не довів та не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що на момент вчинення оспорюваного правочину стороною (сторонами) не були додержані вимоги, які встановлені 48 ЦК України (в редакцій 1963 року) та ст.203 Цивільного кодексу України, що діє на даний час, тобто не довів підстави, в силу яких спірна додаткова угода має бути визнана судом недійсною, адже спірний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі та загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо заявленої відповідачем-2 заяви про застосування до даних правовідносин строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Отже, враховуючи те, що судом не встановлено в спірних відносинах факту порушення суб'єктивного матеріального права позивача, то позовна давність застосуванню не підлягає, доводи сторін з цього питання суд не розглядає.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на Прокуратуру Миколаївської області.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 14.06.2018 року.

Суддя М.В. Мавродієва