ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2018 Справа № 905/696/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали

за позовом: Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» (Ідентифікаційний код 00212630, адреса: 61068, м. Харків, просп. Московський, буд. 151)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (Ідентифікаційний код 00222999, адреса: 84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. О. Тихого, буд. 6)

про: стягнення 61031,33 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Малихіна Н.С. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» заборгованості за договором на виконання проектних робіт № 29/161 від 05.08.2016. у розмірі 43200,00 грн. (сорок три тисячі двісті гривень) - основної заборгованості, 7516,80 грн. (сім тисяч п'ятсот шістнадцять гривень 80 коп.) - пені, 1754 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят чотири гривні) - 3% річних, 7516,80 грн. (сім тисяч п'ятсот шістнадцять гривень 80 коп.) - інфляційних нарахувань, а загалом - 61031,33 грн. (шістдесят одна тисяча тридцять одна гривня 33 коп.)

Нормативно вимоги обґрунтовано положеннями ст. ст. 22, 526, 530, 610 - 612, 623 - 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 193, 216 - 218, 220, 223, 229 - 232 Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань стосовно учасників справи, договір № 29/161 від 05.08.2016 з додатками; акт № б/н від 14.11.2016; платіжні доручення № 342229136 від 15.08.2016; оборотно-сальдову відомість за договором № 29/161 станом на 07.03.2018; копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/696/18; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначено на 21.05.2018; визначено відповідачу у строк до 16.05.2018: надати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують відповідні доводи, включаючи статутні документи підприємства; надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази надіслання надати суду; у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надати суду відповідну обґрунтовану письмову заяву у встановлений судом строк; позивачу у строк до 21.05.2018: надати суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві доводів та мотиви їх визнання або відхилення (за наявності); явка сторін не вимагалась.

У встановлений судом строк відповідачем не подано суду відзив та відповідні докази, на яких такий відзив ґрунтується. Поважності причин невиконання вимог суду у встановлений строк не наведено.

У судовому засіданні, що відбулось 21.05.2018, представник відповідача зазначив про часткове визнання позовних вимог, а саме в частині пред'явленого до стягнення основного боргу в розмірі 43200 грн. (сорок три тисячі двісті гривень).

На підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 21.05.2018 оголошувалась перерва до 11.06.2018.

29.05.2018 від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано заяву б/н від 24.05.2018 про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені в розмірі 5910,18 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот десять гривень 18 коп.) на підставі ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

29.05.2018 від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано письмові пояснення б/н від 24.05.2018, згідно з якими останній визнає суму заборгованості у розмірі 43200,00 грн. та нараховану пеню тільки за період з 06.04.2017 по 03.06.2017, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги частково.

В судовому засіданні, що відбулось 11.06.2018 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою визнана не була, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, наданих сторонами документів достатньо для вирішення спору, тому справа розглядається за наявними матеріалами без присутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2016 між Державним підприємством «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» (позивачем, виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування» (відповідачем, замовник) укладено договір № 29/161 на виконання проектних робіт.

Предметом цього договору є розробка робочої документації на фундамент під горизонтально-розточний верстат «КЖ 1975 ФЗ» на ПАТ «КЗВВ», м. Краматорськ» (надалі - роботи). Зміст та строки виконання робіт за даним договором визначаються календарним планом виконання робіт (додаток №2).

В пункті 2.1. договору сторони визначили, що вартість робіт за договором складає 60000,00 грн. (шістдесят тисяч грн. 00 коп.) крім того ПДВ (20 %) - 12000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.). Загальна вартість робіт за договором складає 72000,00 грн. (сімдесят дві тисячі грн. 00 коп.) та визначається протоколом угоди про договірну ціну (додаток №1), та кошторисом (додаток №3).

Розрахунок за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця суми, в наступному порядку: - з виплатою авансового платежу на поточний рахунок виконавця у розмірі 40% від суми загальної вартості робіт 72 000,00 грн.; - загальна вартість авансового платежу складає 28800,00 грн. (п.2.2 договору)

Остаточна оплата роботи замовником - протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дати підписання акта здачі-приймання робіт у розмірі за фактом виконаних обсягів робіт. Оплата здійснюється у національній валюті України. (п.2.2.2 договору)

У п. 6.4. договору передбачено, що за порушення термінів оплати, передбачених п. 2.2.2., замовник виплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше двох облікових ставок НБУ, що діяли в той період.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 29/161 на виконання проектних робіт від 05.08.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду на проектні роботи.

Відповідно до ст. 887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно ч.1 ст. 888 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріали справи містять платіжне доручення № 342229136 від 15.08.2016 на суму 28000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата за разработку рабочей документации горизонтально-росточного станка согл. сч.№ 13 от 05.08.2016 по договору № 29/161 от 05.08.2016 НДС 20% 4_» (мова оригіналу).

Отже, позивач виконав свій обов'язок по сплаті авансового платежу у порядку і строки, встановлені умовами договору № 29/161 від 05.08.2016

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № 29/161 від 05.08.2016 сторонами 14.11.2016 було підписано акт здачі - приймання виконаних робіт.

Згідно цього акту виконаних робіт, виконавцем були виконані роботи по розробці робочої документації на фундамент під горизонтально - розточний версат «КЖ 1975 ФЗ» на ПАТ «КЗВВ» м. Краматорськ, в кількості однієї послуги, загальна вартість виконаних робіт становить 72 000,00 грн. (сімдесят дві тисячі гривень 00 коп.), у тому числі ПДВ - 12 000,00 грн., сторони претензій одна до одної не мають.

Крім того, в цьому акті зазначено, що сума авансового платежу склала 28 800,00 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.), у тому числі ПДВ 20% - 4800.00 грн., виписка із банку від 15.08.2016, належить до сплати виконавцю з урахуванням авансового платежу сума - 43 200,00 грн. (сорок три тисячі двісті грн. 00 коп.), у тому числі ПДВ - 7200,00 грн.

Згідно з умовами п.2.2.2 договору, відповідач мав остаточно розрахуватись з позивачем протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дати підписання акта здачі-приймання робіт у розмірі за фактом виконаних обсягів робіт, тобто до 02.12.2016.

З доданої до позову Оборотно-сальдової відомості ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» по рахунку 361 за 05.08.2016 - 31.03.2018, за даними бухгалтерського обліку позивача за відповідачем рахується заборгованість за договором №29/161 від 05.08.2016 на суму 43 200,00 грн.

В матеріалах справи відсутні і відповідачем не подано документального підтвердження повної чи часткової оплати вказаної заборгованості.

Крім того, відповідач визнає наявність боргу перед позивачем саме у розмірі 43 200,00 грн. (сорок три тисячі двісті грн. 00 коп.), тому позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 7516,80 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст.231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмірі відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умови п.2.2.2 договору та матеріали справи свідчать, що відповідач мав остаточно розрахуватись з позивачем протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дати підписання акта здачі-приймання робіт у розмірі за фактом виконаних обсягів робіт, тобто до 02.12.2016.

У п. 6.4. договору сторони обумовили, що за порушення термінів оплати, передбачених п. 2.2.2., замовник виплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше двох облікових ставок НБУ, що діяли в той період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пред'явив до стягнення з відповідача пеню за період з 03.12.2016 по 03.06.2017, виходячи з двох облікових ставок НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, що за розрахунком позивача склало 5910,18 грн.

Відповідачем подано заяву б/н від 24.05.2018 про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені у розмірі 5910,18.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань, чим порушено права позивача на отримання оплати за виконану позивачем і прийняту відповідачем без зауважень роботу у порядку і строки, встановлені договором №29/161 від 05.08.2016.

Суд зазначає, що положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК України, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року по справі №3-1217гс16.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява складена 06.04.2018, здана до канцелярії суду позивачем 12.04.2018.

Заявлена до стягнення пеня була нарахована позивачем з 03.12.2016 по 03.06.2017 на суму боргу 43200,00 грн. Як вже зазначалось судом, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. З огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

У даному випадку позивач пропустив строк позовної давності за вимогою про стягнення пені за період з 03.12.2016 по 05.04.2017 включно.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом застосовується строк позовної давності щодо стягнення пені нарахованої протягом 03.12.2016 по 05.04.2017, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає розмір пені за період з 06.04.2017 по 03.06.2017 у сумі 1 785,95 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1754,04 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7516,80 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 вказаної норми зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Так, за розрахунком суду розмір 3% річних за період з 03.12.2016 по 10.04.2018 склав 1753,76 грн. При цьому, відносно інфляційних втрат, суд вважає розрахунок позивача арифметично вірним, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково, тому судові витрати за розгляд справи на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73 - 80, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» про стягнення 61031,33 грн. (шістдесят одна тисяча тридцять одна гривня 33 коп.), задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (Ідентифікаційний код 00222999, адреса: 84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. О. Тихого, буд. 6) на користь Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» (Ідентифікаційний код 00212630, адреса: 61068, м. Харків, просп. Московський, буд. 151) основну заборгованість у розмірі 43200,00 грн. (сорок три тисячі двісті гривень 00 коп.), пені у розмірі 974,07 (дев'ятсот сімдесят чотири гривні 07 коп.), 3 % річних у розмірі 1753,76 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят три гривні 76 коп.), інфляційні витрати у розмірі 7 516,80 (сім тисяч п'ятсот шістнадцять гривень 80 коп.) та судовий збір у розмірі 1542,97 грн. (одна тисяча п'ятсот сорок дві гривні 97 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене в апеляційному порядку, згідно з Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення підписано 18.06.2018.

Суддя Н.В. Величко