УХВАЛА

м. Київ

20.06.2018Справа № 910/18299/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Газпром»

на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

у справі за позовом Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45)

до Публічного акціонерного товариства «Газпром» (117997, Російська Федерація, м. Москва, вул. Наметкіна, 16, МСП-7)

про стягнення 85 965 927 000 грн. штрафу і 85 965 927 000 грн. пені та зобов'язання виконати пункту 4 рішення від 22.01.2016 №18-р

За участю представників сторін:

від скаржника: Поліщук О.Г.

від позивача: Павленко О.В.

від виконавчої служби: Скалецька І.О., Медведєв О.В.

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Газпром» 85 965 927 000 грн. штрафу, накладеного на відповідача рішенням АМК від 21.01.2016 №18-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №143-26.13/108-15, та 85 965 927 000 грн. пені, нарахованої за невиконання рішення №18-р; зобов'язання Товариства виконати пункт 4 рішення №18-р, а саме: протягом двох місяців з дня отримання рішення №18-р припинити порушення, зазначене в пункті 2 рішення №18-р шляхом забезпечення отримання послуг з транзиту природного газу магістральними трубопроводами територією України у національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на обґрунтованих умовах.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 у справі № 910/118299/16 позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства «Газпром» з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход загального фонду Державного бюджету України 85 965 927 000 грн. штрафу і 85 965 927 000 грн. пені.; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Газпром» виконати пункт 4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 22.01.2016 №18-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №143-26.13/108-15, а саме: припинити порушення, зазначене в пункті 2 вказаного рішення шляхом забезпечення отримання послуг з транзиту природного газу магістральними трубопроводами територією України у національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на обґрунтованих умовах.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 залишено без змін рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016.

17.03.2017 на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017 рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 залишено без змін.

22.12.2017 Публічне акціонерне товариство «Газпром» (надалі - боржник) звернулось до господарського суду зі скаргою на дії Департаменту державної виконавчої служби (надалі - Департамент), в якій просив суд скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служб Міністерства юстиції України про опис та арешт майна (коштів) боржника та зняти арешт з майна, а саме акцій простих іменних ПАТ «Інститут ЮЖНІІГІПРОГАЗ» номінальною вартістю 651 500,00 грн., у кількості 1 303 000 штук, заблоковані 01.06.2017 на рахунку в цінних паперах № 402842-RU20267157, що належить ПАТ «Газпром».

На підставі розпорядження № 05-23/3248 від 22.12.2017 проведено повторний автоматизований розподіл скарги Публічного акціонерного товариства "Газпром" від 22.12.2017 у справі № 910/18299/16 та передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

У зв'язку з тим, що матеріали справи №910/18299/16 було скеровано до Київського апеляційного господарського суду, вирішення питання щодо розгляду скарги Публічного акціонерного товариства «Газпром» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.12.2017 відкладено до повернення матеріалів справи № 910/18299/16 з Київського апеляційного господарського суду до Господарського суду міста Києва.

Станом на 11.06.2018 матеріали справи № 910/18299/16 повернулись до Господарського суду м. Києва, а тому ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.06.2018 прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства «Газпром» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, розгляд скарги призначено на 20.06.2018.

12.06.2018 через загальний відділ діловодства суду на виконання вимог суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії матеріалів зведеного виконавчого провадження ВП №53823056.

19.06.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заперечує проти задоволення скарги боржника та зазначає, що чинне законодавство України та Угода Співдружності Незалежних Держав про порядок виконання спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року не містять обов'язку щодо звернення стягувача до компетентних органів іноземних держав для стягнення грошових коштів з рахунків боржника.

Крім того, відділ примусового виконання рішень звертає увагу, що державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яка є забезпеченням збереженням майна боржника для подальшої передачі стягувачу або його реалізації.

20.06.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення стягувача, в яких останній вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки на підставі ст. 121 ГПК України (в редакції від 23.03.2017) та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.10.2017 змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016, та держаним виконавцем вчиняються усі дію з метою виконання рішення суду, враховуючи накладення арешту на майно боржника, оскільки майно може зникнути або зменшитись, що у майбутньому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Також, стягувач вважає, що звернення до іноземної держави за виконанням рішення суду є правом стягувача, так як і право звернутися за виконання рішення інших держав, під юрисдикцією яких знаходиться майно боржника.

У судове засідання, призначене на 20.06.2018, з'явився представник скаржника, який надав усні пояснення у судовому засіданні та підтримав подану скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції.

Представник стягувача надав усні пояснення по суті скарги та заперечив щодо задоволення скарги ПАТ «Газпром» з підстав зазначених у письмових поясненнях.

Представники відділу виконавчої служби надали суду усні пояснення, в яких заперечили щодо задоволення скарги ПАТ «Газпром», з підставі викладених у письмовому відзиві.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 340 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються ( ч. 1 ст. 342 ГПК України).

Розглянувши матеріали скарги, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги ПАТ «Газпром», виходячи з наступного.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Антимонопольного комітету України до Публічного акціонерного товариства "Газпром" про стягнення 0 грн. штрафу і 0 грн. пені та зобов'язання виконати пункт 4 рішення від 22.01.2016 №18-р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі №910/18299/16 залишено без змін.

17.03.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі № 910/18299/16 залишено без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Газпром" - без задоволення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, Антимонопольним комітетом України звернувся із заявою №300-29/01-3907 від 11.04.2017 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів щодо виконання рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16 та накладення арешту на майно та кошти ПАТ «Газпром», та оголосити заборону на його відчуження.

21.04.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53823056 на підставі наказу №910/18299/16 від 17.03.2017.

06.12.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме акції прості іменні ПАТ «Інститут ЮЖНІІППРОГАЗ» , номінальною вартістю 651 500,00 грн., у кількості 1 303 000 штук, заблоковані 01.06.2017 на рахунку в цінних паперах № 402842-RU20267157, що належать ПАТ «Газпром».

Не погоджуючись із постановою відділу примусового виконання рішень, у визначений Законом України «Про виконавче провадження» строк, боржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В обґрунтування скарги, боржник посилається на те, що державним виконавцем не було здійснено необхідних заходів примусового виконання рішення, які відповідають способу і порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, скаржник вважає, що державний виконавець не вжив заходи щодо вчинення дій по виконанню рішення суду на території Російської Федерації відповідно до порядку виконання рішення на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав.

На підставі чого, скаржник просить суд скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. від 06.12.2017 про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме акції прості іменні ПАТ «Інститут ЮЖНІІППРОГАЗ» , номінальною вартістю 651 500,00 грн., у кількості 1 303 000 штук, заблоковані 01.06.2017 на рахунку в цінних паперах № 402842-RU20267157, що належать ПАТ «Газпром».

Положенням частини 2 статті 19 Конституції України визначено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Стаття 327 Господарського кодексу України вказує, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Так, у зв'язку із неможливістю виконання рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 та на підставі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 121 ГПК України (в редакції від 23.03.2017) Антимонопольний комітет України звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, оскільки в ході примусового виконання наказів суду про стягнення заборгованості та судового збору з Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» державними виконавцями встановлено, що відповідно до єдиного банку даних про платників податків-юридичних осіб станом на 13.05.2017р. боржник не перебував на обліку в контролюючих органах та згідно відповіді Державної фіскальної служби України, в реєстрі платників податків-нерезидентів перебуває на обліку представництво - Публічне акціонерне товариство «ГАЗПРОМ» (ідентифікаційний код: 20044620), на рахунки якого накладено арешт постановою державного виконавця про арешт коштів боржника. Крім того заявником зазначалось, що на рахунках представництва - Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ», відкритих у банківських установах України, станом на 17.05.2017 виявлено грошові кошти всього на суму 344 899,26 грн. та 25 365,75 дол. США.

За наслідками розгляду вказаної заяви винесено ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/18299/16, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017, задоволено вказану заяву та змінено спосіб та порядок виконання рішення суду рішення Господарського суду від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16, а саме: стягнути з Публічного акціонерного товариства "Газпром" (Публичного акционерного общества "Газпром"; 117420, Российская Федерация, г. Москва, ул. Наметкина, 16; основний державний ідентифікаційний код 518; ідентифікаційний номер платника податків ) в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 85 965 927 000 (вісімдесят п'ять мільярдів дев'ятсот шістдесят п'ять мільйонів дев'ятсот двадцять сім тисяч) грн. штрафу і 85 965 927 000 (вісімдесят п'ять мільярдів дев'ятсот шістдесят п'ять мільйонів дев'ятсот двадцять сім тисяч) грн. пені, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб від інших осіб, або божник володіє ними спільно з іншими особами; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Газпром" (Публичного акционерного общества "Газпром"; 117420, Российская Федерация, г. Москва, ул. Наметкина, 16; основний державний ідентифікаційний код 518; ідентифікаційний номер платника податків ) на користь Антимопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код 00032767) 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. судового збору, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб від інших осіб, або божник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

У відповідності до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно із положенням статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Матеріалами справи підтверджується, що в межах виконавчого провадження ВП№.12.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром В'ячеславовичем у межах виконавчого провадження №53823056 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі № 910/18299/16 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме акції прості іменні ПАТ «Інститут ЮЖНІІППРОГАЗ» , номінальною вартістю 651 500,00 грн., у кількості 1 303 000 штук, заблоковані 01.06.2017 на рахунку в цінних паперах № 402842-RU20267157, що належать ПАТ «Газпром».

Отже, враховуючи зміну судом способу та порядок виконання рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 та положення Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем правомірно вчинялися дії щодо саме накладення арешту на майно боржника з метою забезпечити виконання рішення суду, а тому суд відхиляє доводи скаржника щодо порушення способу та порядку виконання рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд звертає увагу статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 та 3 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Стаття 326 Господарського кодексу України вказує, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказано, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 р. у справі №5-рп/2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський суду з прав людини у справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 зазначає, що критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Таким чином, виконання судового рішення не повинно залежати від дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження, що може призвести до порушення прав стягувача на стягнення заборгованості.

Також, скаржник у поданій скарзі посилається на те, що державним виконавцем порушено порядок виконання рішення суду, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення державного виконавця на території Російської Федерації, відповідно до Угоди держав Співдружності Незалежних держав про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 2889-XII від 19.12.92 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження», під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону.

Порядок вирішення спорів між країнами-учасницями Співдружності Незалежних Держав регулюється Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992 року, на підставі Постанови Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності" від 19.12.1992 року.

Відповідно до ст. 13 Угоди, ця Угода відкрита для підписання державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав і має бути ратифікована. Вона набуває чинності після її ратифікації не менше ніж трьома державами - учасницями Співдружності з дня подачі третьої ратифікаційної грамоти державі-депозитарію. Для держав, що ратифікували Угоду пізніше, вона набуває чинності з дня здачі на зберігання їхніх ратифікаційних грамот.

Статтею 1 Угоди визначено, що дана Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав. Рішення, винесені компетентним судом однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав у частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави (ст. 7 Угоди).

Враховуючи вищевикладені положення Угоди, з яких вбачається про виконання рішення суду щодо іноземної юридичної особи в частині взаємного виконання державами учасницями Співдружності Незалежних Держав лише у разів відсутності підстав виконання рішення суду на території України, та враховуючи, що майно боржника знаходить на території України, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 має виконуватись відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вимог Закону України "Про виконавче провадження", а тому відсутні підстави для задоволення вимоги Публічного акціонерного товариства «Газпром» викладених у скарзі на дії державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст. 234, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Газпром» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

Ухвала набирає законної сили 20.06.2018 та ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 23.06.2018.

Суддя Л.Г. Пукшин