ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

21.06.2018 м.Дніпро Справа № 904/294/18

Суддя-доповідач Дніпропетровського апеляційного господарського суду: ОСОБА_1

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер капітал менеджмент" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2018 року, ухваленого суддею Новіковою Р.Г., повний текст якого складено 16.04.2018р., у справі № 904/294/18

за позовом Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер капітал менеджмент", м. Дніпро

про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 7669790грн.34коп.; розірвання договору оренди земельної ділянки №3634 від 02.06.2008р.; повернення земельної ділянки за кадастровим номером :01:023:0001.

ВСТАНОВИВ:

Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер капітал менеджмент" з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 7669790грн.34коп.; розірвання договору оренди земельної ділянки №3634 від 02.06.2008р.; повернення земельної ділянки за кадастровим номером :01:023:0001.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2018 року у справі № 904/294/18 позовні вимоги задоволені повністю.

10.05.2018р. господарським судом Дніпропетровської області видано накази про примусове виконання рішення суду. (а.с.136-138)

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Майстер капітал менеджмент" подало апеляційну скаргу, в якій, вказує на те, що спірне судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а також таким в якому неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, а також неправильно дослідженні докази, за таких обставин просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Крім того скаржник в апеляційні скарзі просить відновити строк на апеляційне оскарження рішення та відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до моменту розгляду справи по суті.

В обґрунтування поважності причин пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2018 року скаржник, зокрема, зазначив, що повний текст рішення направлений на недійсну адресу: 49127, м. Дніпро, вул. Дежньова, 20, у той час коли фактичне місцезнаходження скаржника згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підприємців та громадських формувань від 05.04.2018 року: 69063, м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова, 3.

Крім того з повним текстом рішення ознайомився лише 05.06.2018 року, коли звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про ознайомлення із матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ОСОБА_2 процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний господарський суд визнає підстави, наведені скаржником в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, неповажними, з огляду на наступне:

З протоколу судового засідання від 05.04.2018р. вбачається, що в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення (а.с. 118-119).

Повний текст рішення суду складено 16.04.2018р.

Таким чином, строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, тому останнім днем подання апеляційної скарги було 08.05.2018р.

Апеляційна скарга була подана з пропуском процесуального строку 13.06.2018р., що підтверджується штампом господарського суду Дніпропетровської області про отримання за вхідним номером № 25481/18.

Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні під час оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення був присутній представник ТОВ "Майстер капітал менеджмент", а тому був обізнаний про винесення рішення по даній справі.

Представник відповідача 18.04.2018 року звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням про отримання копії рішення по даній справі, однак у зв'язку з направленням вищезазначеної копії рішення на адресу відповідача, судом було роз'яснено його права на отримання додаткової копії рішення. Однак, правом на отримання додаткової копії скаржник не скористався.

Посилання скаржника про направлення судом копії рішення на невірну адресу, не приймаються судом, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачем особисто було вказано у своїх заявах адресу: м. Дніпро, вул. Дежньова, 20, зокрема у заяві від 15.03.2018 року. Крім того в матеріалах справи є повідомлення про отримання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2018 за вищезазначеною адресою 04.05.2018 року (а.с.139).

Слід звернути увагу, що відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішення суду від 05.04.2018 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73369457) надіслано судом 16.04.2018 року, зареєстровано 16.04.2018 року та оприлюднено 18.04.2018 року.

Отже, апелянт отримав копію судового рішення завчасно та мав достатньо часу для оскарження судового рішення в межах двадцятиденного процесуального строку з дня складення повного тексту судового рішення або навіть двадцятиденний термін з моменту отримання копії вищезазначеного рішення, проте оскаржив судове рішення з пропуском цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ОСОБА_2 процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частинами 3, 4 статті 260 ОСОБА_2 процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Скаржником не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а також факту ухвалення судом першої інстанції рішення про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника, що унеможливило б скаржнику звернутись із апеляційною скаргою у строки, встановленні статтею 256 ОСОБА_2 процесуального кодексу України. Таким чином, відповідна можливість залежала виключно від волевиявлення скаржника (мала суб'єктивний характер).

ОСОБА_2 процесуальний кодекс України не пов'язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин такого пропуску.

ОСОБА_2 процесуального кодексу України, встановлюючи строки на апеляційне оскарження, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне провадження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ОСОБА_2 процесуальним кодексом України.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що підстави, вказані скаржником, на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Крім вищевикладеного апелянтом не сплачено судовий збір, натомість скаржник звернувся із клопотанням про відстрочку сплати судового збору.

Статтею 8 Закону України Про судовий збір передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України Про судовий збір, є врахування ним майнового стану сторін.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ОСОБА_2 процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі "Пелевін проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013р. у справі " ОСОБА_3 проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ОСОБА_2 процесуальним кодексом України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. апеляційну скаргу) заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, № 28249/95, від 19.06.2001р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір").

Слід зазначити, що даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору, з урахуванням належності поданих стороною доказів неможливості здійснення такої оплати та складного фінансового становища.

Ст.129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Скаржник в обґрунтовування вказує на тяжкий майновий стан, що перешкоджає сплаті судового збору, однак клопотання не містить доказів, що за час розгляду апеляційної скарги, його майновий стан покращиться та заявник матиме можливість сплатити судовий збір до винесення рішення у справі.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд відмовляє у відстроченні сплати судового збору за подання апеляційної скарги та звертає увагу скаржника, що відповідно до п. 2 ч. 3 статті 258 ОСОБА_2 процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до п. п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (в редакції на момент подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Апелянт не надав доказів сплати судового збору, тому для усунення такого недоліку необхідно сплатити судовий збір в розмірі 177 856 грн. 30 коп.

Враховуючи вищевикладене, частиною 2 статті 260 ОСОБА_2 процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За наведених обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху для надання можливості апелянту усунути вищевказані недоліки у строк, встановлений судом.

Керуючись статтями ст. ст. 174, 234, 256, 258, 259, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер капітал менеджмент" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2018 року, у справі № 904/294/18- залишити без руху.

Повідомити Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер капітал менеджмент" про можливість усунути недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху:

- Надати заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами та обґрунтуванням причин такого пропуску;

- надати суду докази сплати судового збору у розмірі 177 856 грн. 30 коп., шляхом надання оригінала платіжного доручення про сплату судового збору до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Розяснити скаржнику, що якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не буде подано в зазначений строк суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому п. 4 ч. 1 ст. 261 ОСОБА_2 процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Дармін