ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

12 червня 2018 року Справа № 915/330/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали

скарги Міністерства оборони України на бездіяльність органу державної виконавчої служби в справі

за позовом: Першого заступника військового прокурора Південного регіону України (65012, м. Одеса, вул. Пироговська,11) в інтересах держави

в особі: Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6)

до відповідача: Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 Комунара (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38)

про: стягнення заборгованості в сумі 2456004,48 грн.,

особа, бездіяльність якої оскаржується: Центральний відділ державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 27/1),

без участі представників учасників справи та орану ДВС.

Суть спору:

В порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991):

09 червня 2016 року Господарським судом Миколаївської області винесено рішення, яким вирішено (з урахуванням ухвали від 01 липня 2016 року про виправлення описки):

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 Комунара (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38, ) на користь Міністерства оборони України (03113, м. Київ, Проспект Перемоги, 55/2, ) суму попередньої оплати 2120823,26 грн., пені 23240,59 грн., штрафу 16897,26 грн., штрафну санкцію за ненадання звітних документів 65960,51 грн.

Стягнути з Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 Комунара (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38, ) на користь Військової прокуратури Південного регіону України, 65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11 2762 в Держказначейській службі України, МФО 820172, ) 36314,51 грн. судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

01 липня 2016 року, на виконання вищевказаного рішення від 09.06.2016, Господарським судом Миколаївської області було видано відповідні накази, зокрема, про стягнення з Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 Комунара (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38, ) на користь Міністерства оборони України (03113, м. Київ, Проспект Перемоги, 55/2, ) суми попередньої оплати 2120823,26 грн., пені 23240,59 грн., штрафу 16897,26 грн., штрафної санкції за ненадання звітних документів 65960,51 грн.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

04 червня 2018 року до Господарського суду Миколаївської області від Міністерства оборони України надійшла скарга № 342/4/1449 від 29.05.2018 на бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У той же час, виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991, яка була чинна до 15 грудня 2017 року) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження. Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про процесуальне оформлення переходу на нові правила судового провадження в даній справі.

Отже, і розгляд скарги Міністерства оборони України № 342/4/1449 від 29.05.2018 здійснюється за правилами, що діють після набрання чинності новим Господарським процесуальним кодексом України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017).

У скарзі № 342/4/1449 від 29.05.2018 скаржник просить суд зобовязати Центральний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області вчинити виконавчі дії з примусового стягнення з Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 Комунара на користь Міністерства оборони України згідно наказу Господарського суду Миколаївської області № 915/330/16 від 01.07.2016: 2120823,26 грн. попередньої оплати, 23240,59 грн. пені, 16897,26 грн. штрафу, 65960,51 грн. штрафних санкцій за ненадання звітних документів.

Скарга мотивована тим, що Центральним відділом державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області відкрито виконавче провадження ВП № 52261625 з примусового виконання наказу № 915/330/16. Однак, в порушення статей 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» станом на 29.05.2018 зазначеним органом ДВС виконавчі дії з примусового стягнення боргу з боржника не застосовано, грошові кошти на користь стягувача не перераховані.

За змістом статей 339, 340 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до приписів частини 1 статті 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05 червня 2018 року розгляд скарги Міністерства оборони України № 342/4/1449 від 29.05.2018 на бездіяльність органів державної виконавчої служби призначено на 12 червня 2018 року о 09 год. 30 хв. та приписано скаржнику завчасно до судового засідання надати суду докази перебування (станом на час звернення до суду зі скаргою) виконавчого провадження ВП № 52261625 на виконанні у особи, бездіяльність якої оскаржується.

Про час, дату і місце проведення судового засідання учасників справи та орган державної виконавчої служби повідомлено засобами телефонного звязку (а. с. 159).

11.06.2018 до суду від Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області надійшло клопотання № 24087 від 11.06.2018, в якому орган ДВС повідомляє суд, що виконавче провадження ВП № 52261625 в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області не перебуває. При цьому, згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження, дане виконавче провадження ВП № 52261625 перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області.

Отже, Центральний відділ державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області надати будь-яку інформацію щодо виконавчого провадження у відділ ДВС не має можливості, в звязку з чим просить залучити відповідний орган державної виконавчої служби до судового засідання.

12 червня 2018 року представники учасників справи та органу державної виконавчої служби в судове засідання не зявилися, про причини незявлення суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

12.06.2018 за результатами розгляду скарги, суд на підставі ст. ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України підписав вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши подану скаргу, проаналізувавши викладені в ній обставини в сукупності з матеріалами справи, суд

В С Т А Н О В И В:

1) Як було зазначено судом вище, 09 червня 2016 року Господарським судом Миколаївської області винесено рішення (з урахуванням ухвали від 01 липня 2016 року про виправлення описки) про стягнення з Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 Комунара (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38, ) на користь Міністерства оборони України (03113, м. Київ, Проспект Перемоги, 55/2, ) суми попередньої оплати 2120823,26 грн., пені 23240,59 грн., штрафу 16897,26 грн., штрафної санкції за ненадання звітних документів 65960,51 грн.

2) 01 липня 2016 року, на виконання вищевказаного рішення від 09.06.2016, Господарським судом Миколаївської області було видано відповідний наказ.

3) 21 вересня 2016 року головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області виніс постанову, якою відкрив виконавче провадження (ВП № 52261625) з виконання наказу № 915/330/16, виданого 01.07.2016 Господарським судом Миколаївської області.

Вищевказана постанова була скерована сторонам виконавчого провадження супровідним листом № 01.05.40278/18 від 28.09.2018.

У подальшому, як свідчать матеріали справи, 04.06.2018 стягувач звернувся до господарського суду зі скаргою № 342/4/1449 від 29.05.2018 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області стосовно невчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2016 у справі № 915/330/16 про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів.

Дослідивши обставини заявленої скарги в сукупності з матеріалами справи, оцінивши усі надані в справу докази та відомості у відповідності до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги, з таких підстав:

За правилами ч. 1 ст. 73 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76, 77 (ч. 1), 78 та 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

По-перше, саме скаржником не виконано вимог суду щодо надання доказів перебування (станом на час звернення до суду зі скаргою) виконавчого провадження ВП № 52261625 на виконанні у Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області, а отже не доведено суду бездіяльність саме тієї особи, бездіяльність якої є предметом скарги № 342/4/1449 від 29.05.2018.

А по-друге, виходячи з наданих Центральним відділом державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області відомостей (клопотання № 24087 від 11.06.2018), даний орган ДВС наразі взагалі не може бути субєктом розгляду скарг на дії/бездіяльність органу ДВС стосовно примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2016 у справі № 915/330/16 (ВП № 52261625), оскільки дане виконавче провадження на виконання в останнього не перебуває.

Отже, обставини заявленої скарги стосовно саме особи, бездіяльність якої оскаржується, не знайшли свого підтвердження.

За приписами частин 1 та 3 статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заявленої скарги.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 220, 233, 234, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Міністерства оборони України № 342/4/1449 від 29.05.2018 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції України у Миколаївській області в справі № 915/330/16 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 18 червня 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова