ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

23.06.2018м. ДніпроСправа№ 904/2529/18

Суддя Панна С.П. , розглянувши матеріали

за позовом Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9)

до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

третя особа ПАТ КБ"Приватбанк" (01001, вул. Грушевського, буд. 1Д)

про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 09.06.2018 № 18-0016/31871, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17.09.1998р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Національного банку України (ідентифікаційний код 00032106) заборгованість за кредитним договором від 05.12.2014 № 120, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" у розмірі 1 265 992 000, 00грн. та судовий збір у розмірі 616 700,00грн.; залучити Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського буд. 1Д) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; здійснювати розгляд справи у закритому судовому засіданні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на приписи ст. ст. 543, 554 Цивільного кодексу України, порушення ПАТ КБ "Приватбанк" умов кредитного договору в частині своєчасного та повного повернення кредитору наданих кредитних коштів та укладений між позивачем та ОСОБА_2 в забезпечення зазначеного кредитного договору від 05.12.2014 № 120 договір поруки від 05.08.2016р. № 120-1/П.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У відповідності до вказаних законодавчих норм, Національний Банк України звернувся із окремим позовом до поручителя за основним зобов'язанням - фізичної особи ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути заборгованість за основним зобов'язанням.

При цьому, звертаючись із даним позовом саме до господарського суду, позивач посилається на приписи п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, спір щодо договору поруки, укладеного для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи, відноситься до юрисдикції господарських судів.

Згідно зі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Відповідно до ч. 10 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови до відповідача, який не має в Україні місцезнаходження чи місця проживання, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Національний банк України, посилаючись на ч.6 ст.29 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до господарського суду за місцезнаходженням майна ОСОБА_2 - квартир АДРЕСА_1.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до Інформаційних довідок від 23.06.2018р. за №128711761 та №128712600, сформованих на запит суду, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ОСОБА_2 здійснив відчуження квартир АДРЕСА_1, на підставі договорів купівлі-продажу від 11.10.2017р. та від 13.10.2017р.

Згідно із зазначеною Інформацією, припинення права власності ОСОБА_2 на вказані квартири було зареєстровано 11.10.2017р. та 13.10.2017р. Відомості про інше майно ОСОБА_2 у суду відсутні.

Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає:

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як вбачається з довіреностей, виданих ОСОБА_2 14.06.2017р., зареєстрованих за №2005 та №2010 на представництво його інтересів у судах України, місцем проживання останнього є: АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1.1 Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, затверджених наказом Міністерства закордонних справ України №337 від 17.11.2011р., (далі - Правила) ці Правила регулюють порядок прийняття на консульський облік, ведення та зняття з такого обліку в закордонних дипломатичних установах України (далі - ЗДУ) громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном.

За умовами пункту 1.2 Правил консульський облік полягає в реєстрації в ЗДУ громадянина України, який постійно проживає або тимчасово перебуває за кордоном, шляхом внесення даних про громадянина України до облікової картки та електронного реєстру громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном (далі - електронний реєстр), що ведеться в ЗДУ за встановленою формою, проставлені в дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспортний документ), проїзний документ дитини відповідної відмітки (штампу).

ЗДУ обробляє відомості про громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, отримані для прийняття на консульський облік, з дотриманням вимог законодавства України про захист персональних даних.

Відповідно до п.1.3 Правил види консульського обліку: постійний і тимчасовий.

За приписами пункту 3.1 Правил громадяни України, які планують тимчасово перебувати на законних підставах за кордоном більш ніж три місяці, включаючи штатних працівників ЗДУ та членів їх сімей, приймаються на тимчасовий консульський облік у відповідній ЗДУ на термін, зазначений у виданому компетентними органами іноземної держави дозволі, що дає право на проживання в цій іноземній державі.

Із закордонного паспорту станом на 27.01.2016р. ОСОБА_2 серія НОМЕР_4 вбачається, що останній прийнятий на тимчасовий консульський облік у консульському відділі Посольства України у Швейцарській Конфедерації з 27.01.2016р. до 01.07.2020р.

Абзацом 2 частини 1 статті 176 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суд відкриває провадження протягом п'яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

На запит Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2018р. №904/2529/18/22004/18 відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Дніпропетровській області останній повідомив, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знятий з реєстрації 23.03.2017р.

З урахуванням того, що місцем проживання ОСОБА_2 є м. Женева, Швейцарія, Національному банку України необхідно звернутися з позовом до суду за місцем проживання даної особи.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд вважає за доцільне надати роз'яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подачу позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VІ, зі змінами до нього, містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

Отже, витрати по сплаті судового збору у сумі 616 700 грн. 00 коп., сплачені за меморіальним ордером від 08.06.2018 № (#), підлягають поверненню платнику на підставі Закону України "Про судовий збір" за умови подання ним відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 123, п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Національному банку України у відкритті провадження у справі.

Позовну заяву повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток (лише на адресу заявника): позовна заява з додатками, в тому числі меморіальний ордер від 08.06.2018 № (#), опис вкладення від 09.06.2018 та поштовий конверт.

Суддя С.П. Панна