ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. Справа № 920/1101/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача не зявився

третьої особи не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 (вх. № 635С/1) на рішення господарського суду Сумської області від 27.02.2018 у справі № 920/1101/17 (повний текст якого складено 02.03.2018 в приміщенні зазначеного суду суддею Резніченко О.Ю.)

за позовом ОСОБА_2 (смт. Біла Березка, Трубчевський район, Брянська область, ОСОБА_3 Федерація)

до відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Деснянське (с. Нововасилівка, Середино-Будський район, Сумська область),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Середино-Будської районної державної адміністрації (м. Середино-Буда, Середино-Будський район, Сумська область)

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 ОСОБА_2 звернувся з позовом до господарського суду Сумської області з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників СГТОВ Деснянське, оформленого протоколом № 2 від 15.10.2008.

Рішенням господарського суду Сумської області від 27.02.2018 у даній справі в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ч.2 ст.61, ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.236 ГПК України та неправильне застосуванням норм матеріального права, а саме: ст.256, ч. 1 ст.261, ч. 3 ч.4 ст.267 ЦК України, Закону України "Про господарські товариства" у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (від 20.06.2007); неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 дану апеляційну скаргу залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків.

23.04.2018 на виконання вимог ухвали суду від апелянта надійшли докази здійснення заявником доплати судового збору у розмірі 400,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, відповідачу та третій особі встановлено строк до 11.05.2018 для надання відзиву.

15.05.2018 за вх. № 3593 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.05.2018 призначено справу до розгляду на 24.05.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 12.06.2018.

В судове засідання, призначене на 12.06.2018 представники відповідача та третьої особи не зявились, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлені належним чином.

Натомість, представником відповідача неодноразово заявлялись клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, у задоволенні яких ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 та від 11.06.2018 було відмовлено, в звязку з пропущенням заявником встановленого ст. 197 Господарського процесуального кодексу України пятиденного строку на подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції одночасно послався на два взаємовиключні аргументи 1) на відсутність порушень прав позивача, про що, на думку місцевого господарського суду, свідчить незмінність розміру частки позивача у статутному капіталі; 2) на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що негативна практика обґрунтування рішення суду цими взаємовиключними аргументами, обумовлює обовязок суду апеляційної інстанції дати оцінку обом приведеним в рішенні аргументам. І з кожним з зазначених аргументів суддів погодитися не може.

В ході вирішення спору колегія суддів встановила наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є співзасновником відповідача СТОВ Деснянське, з часткою в статутному капіталі 17 %.

Статут відповідача затверджений установчими зборами товариства 09.03.2000 та зареєстрований 21.08.2000.

Як зазначає позивач, він звернувся у 2017 року за наданням правової допомоги до адвоката ОСОБА_4, оскільки позивач є громадянином ОСОБА_3 Федерації та не проживає на території України.

Адвокат ОСОБА_4 знайшов у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацію про існування рішень суду у справі № 920/878/16, яка розглядалась господарським судом Сумської області і переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанції, у яких зазначається про проведення відповідачем 15.10.2008 загальних зборів та внесення на підставі рішень цих зборів відповідних змін до статуту СТОВ Деснянське з перерозподілом часток статутного капіталу між учасниками.

За результатами зборів були прийняті рішення, оформлені протоколом, а саме: виведено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 із складу учасників товариства шляхом укладення договорів купівлі-продажу належних їм часток у статутному капіталі товариства, виведено зі складу учасників товариства ОСОБА_11 у звязку зі смертю та затверджено наступний розподіл часток у статутному капіталі: ОСОБА_12 52%, ОСОБА_13 17%, ОСОБА_14 7%, ОСОБА_15 17 %, СТОВ Деснянське - 7%; затверджено нову редакцію статуту товариства з урахуванням змін, що відбулися.

Як встановлено колегією суддів та не заперечується сторонами, рішення загальних зборів СТОВ Деснянське, яке прийнято 15.10.2008 та оформлене спірним протоколом, було одне, інших рішень 15.10.2008 товариством не приймалось, а тому мова йде, не зважаючи на різні номери на копіях, наданих сторонами, про одне й те саме рішення загальних зборів.

На підставі вищезазначеного рішення через сім років, 22.05.2015 був зареєстрований статут відповідача в новій редакції.

В ході вирішення спору відповідачем була визнана суттєва для даного спору обставина, а саме поінформованість відповідача про поштову адресу позивача на території РФ (а.с. 70 т. 1).

Крім того, в ході спору відповідач визнав, що жодним чином не здійснював повідомлення позивача про дату та місце проведення загальних зборів 15.10.2008 (а.с. 70 т. 1). Як повідомив представник відповідача, єдиним способом повідомлення учасників Товариства є вивішування об'яв на вході до приміщення Товариства. Інформації щодо проведення загальних зборів 15.10.2008 у загальнодержавній чи місцевій пресі не публікувалася.

Загальні збори 15.10.2008 були проведені без участі позивача.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку взаємовиключним аргументам суду першої інстанції в частині встановленої судом відсутності порушення прав позивача, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, встановлені у даному спорі, свідчать, що даний казус не відноситься до виключень, вказаних в п.1 ч.1 ст. 116 ЦК України (випадків, встановлених законом).

У відповідності до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Опираючись на наведені норми, колегія суддів зазначає, що право брати участь в управлінні справами товариства є базовим немайновим правом учасника товариства, яке забезпечує задоволення саме майнових інтересів цього учасника, оскільки, беручи участь в управлінні справами товариства, його учасники вирішують найважливіші питання його діяльності та визначають основні її напрямки, мають можливість контролювати ефективність використання інвестованих в товариство коштів, можуть визначати напрямки використання прибутків, тощо. Все це спрямоване до одного - забезпечення стабільного та прибуткового функціонування товариства. Корпоративне управління базується на способах та засобах, що, в першу чергу, визначають формування та функціонування організаційної структури товариства, а також права та обов'язки самих суб'єктів корпоративного права та створених ними органів товариства, основні принципи діяльності яких визначаються законодавством України.

Ще однією гарантією забезпечення права участі в управлінні справами товариства є те, що найвищий орган управління наділений найбільшими повноваженнями, а деякі з них навіть відносяться до виключної компетенції цих органів.

Згідно з ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Пунктом 9.1 статуту СТОВ Деснянське (в редакції від 21.03.2000) встановлено, що засідання зборів учасників скликаються головою зборів учасників. Повідомлення про такі збори, дату та місце їхнього проведення, порядок денний повинні бути вивішені не менш як за 30 днів до дня проведення засідання в людних місяцях всіх населених пунктів, де мешкає та працює більшість учасників товариства. Якщо окремі учасники товариства мають інше місце проживання, їм у той же термін направляється письмове повідомлення. (п. 9.2 статуту).

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, жодного повідомлення про проведення загальних зборів 15.10.2008 позивачу не направлялося.

Відповідачем не надано суду доказів направлення повідомлення позивачу на адресу, яка міститься в статуті на відому адресу позивача, та на адресу, яка зазначена відповідачем у його відзиві, а також не надано доказів, що відповідач перевіряв інформацію про місцезнаходження позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зі змісту п. 2.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин" вбачається, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: - невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; - порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; - позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Відповідно до п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої ст. ст. 43, 61 Закону України "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Колегії суддів очевидно, що це право (право участі в управлінні товариством) є безумовним і не може бути проігноровано товариством, а учасник не може бути позбавлений права участі в управлінні товариством з тих мотивів, що рішення загальних зборів не зачіпають розміру частки визначеного учасника.

Оцінюючи характер прийнятих на зборах 15.10.2008 рішень, колегія суддів зазначає, що внаслідок цих рішень значно змінився розподіл часток та баланс голосів учасників, проти якого позивач заперечує, а отже, це рішення безпосередньо зачіпає майнові інтереси позивача.

Таким чином, усунення позивача від управління товариством шляхом не здійснення повідомлення про час та місце проведення загальних зборів є грубим порушенням прав позивача, гарантованих ст. 116 ЦК України.

Оцінюючи аргументи суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Колегія суддів відзначає, що ця норма, зокрема, унеможливлює одночасне посилання суду на відсутність порушення права та сплив строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що інститут позовної давності слугує забезпеченню дії комплексного принципу верховенства права в одному з його аспектів, а саме принципу правової визначеності.

Під час вирішення питання про застосування позовної давності до вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства необхідно застосовувати загальну позовну давність, тобто 3 роки, оскільки права учасника товариства, які випливають з права його участі у господарському товаристві, не є особистими немайновими правами у розумінні статті 100 ЦК України, до якої застосовується положення ст. 268 ЦК України.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Оскільки відповідач не забезпечив можливості позивачу дізнатися про рішення, яке було прийняте товариством 15.10.2008 року, місцевий господарський суд, застосовуючи строки позовної даності, повинний був зазначити, з якої дати (події, моменту) він обраховує ці строки і зазначити дату їх спливу.

Такої дати суд першої інстанції не зазначив, а навпаки, послався на те, що «позивач не навів доказів того, коли саме він довідався про спірне рішення».

Очевидно, що в даному випадку місцевий суд припустився порушення принципів законності та змагальності, оскільки факт пропуску даного строку встановлюється судом, але обовязок його доведення покладений на відповідача, який робить заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної даності.

В цьому твердженні колегія суддів опирається на те міркування, що заява про сплив строку позовної даності обовязково повинна містити зазначення дати, коли цей строк сплив. Оскільки за приписами норм процесу заяву про застосування позовної давності подає відповідач, саме на нього законом покладений обовязок зазначити таку дату і обґрунтувати її. Однак ані в поясненнях відповідача, які суд кваліфікував як заяву про застосування строків, ані в рішенні суду така дата не наведена, що свідчить про помилковість висновків суду.

Обґрунтовуючи свою позицію, місцевий господарський суд послався на приписи ст. 13 Конституції та ст. 117 ЦК України, які, на думку суду, покладають на позивача обовязок бути поінформованим про зміст рішень, прийнятих без його участі і повідомлення.

На думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є занадто широким узагальненням правового принципу «власність зобовязує», оскільки жодний припис норм права не може покласти на позивача обовязок знати про рішення, які свідомо приймались відповідачем таким чином, щоб позивачу не було відомо про ці рішення.

В цьому аспекті колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідач на протязі семи років не реєстрував спірне рішення загальних зборів в державному реєстрі, а зареєстрував його тільки 22.05.2015 за номером запису 6000183, що підтверджується витягом з реєстру (арк. справи 17-22 т. 1). Ця обставина обєктивно унеможливлювала можливість третіх осіб, в тому числі позивача, взнати про спірні рішення з ЄДРПОУ до травня 2015 року.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було пропущено строку позовної давності, оскільки державна реєстрація змін до установчих документів відповідача відбулась 22.05.2015, а позивач звернувся з позовом 16.11.2017.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що права позивача не порушені спірним рішенням та про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, ґрунтуються на неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а крім того, судом були невірно застосовані норми матеріального права, які регламентують застосування строків позовної давності, а також норми процесуального права щодо порядку доказування, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню.

Враховуючи, що колегією суддів встановлено суттєве порушення права позивача брати участь в управлінні товариством, позов підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегія суддів керується положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Сумської області від 27.02.2018 у справі № 920/1101/17задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 27.02.2018 у справі № 920/1101/17 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення загальних зборів учасників СГТОВ Деснянське, оформленого протоколом від 15.10.2008.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Деснянське (41020, Сумська область, Середино-Будський район, село Нововасилівка, ) на користь ОСОБА_2 (ОСОБА_3 Федерація, Брянська область, Трубчевський район, смт. Біла Березка, вул. Озерна, буд. 6, гр. ОСОБА_3 Федерації ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1, виданий 13.07.2016 Міжрайонним відділом УФМС Росії у Брянській область в м. Трубчевськ ) судовий збір у розмірі 1600,00 грн. за подання позову.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Деснянське (41020, Сумська область, Середино-Будський район, село Нововасилівка, ) на користь ОСОБА_2 (ОСОБА_3 Федерація, Брянська область, Трубчевський район, смт. Біла Березка, вул. Озерна, буд. 6, гр. ОСОБА_3 Федерації ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1, виданий 13.07.2016 Міжрайонним відділом УФМС Росії у Брянській область в м. Трубчевськ ) судовий збір у розмірі 2400,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 15.06.2018.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.