УХВАЛА

м. Київ

12.06.2018Справа №910/844/18

За заявоюЖитлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник - 7»
пророзстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 р.
у справі №910/844/18
за позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
доЖитлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник - 7»
простягнення 549 568,23 грн.
Суддя Васильченко Т.В.

Представники учасників справи
від позивача:Пархомчук Л.В. (дов. №170802012 від 02.08.2017 р.);
від відповідача (заявника):Бойков О.С. (дов. б/н від 25.02.2018 р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/844/18 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник - 7» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» основну заборгованість в розмірі 296 278,88 грн., 3% річних в розмірі 44 350,12 грн., інфляційні втрати в розмірі 208 939,23 грн. та 8 243,52 грн. судового збору.

22.05.2018 на виконання вказаного рішення, господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

30.05.2018 до загального відділу діловодства суду надійшла заява Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник - 7» про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 на одинадцять місяців зі сплатою заборгованості у розмірі 46 484,31 грн. до 25-го числа кожного місяця.

В обґрунтування поданої заяви, заявник вказує на скрутне фінансове становище, яке викликане тим, що Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник - 7» є неприбутковою організацією та фінансується з внесків мешканців будинку, а тому негайне виконання рішення та одночасне вилучення суми заборгованості може привести підприємство до стану, який унеможливить здійснення його діяльності та може зумовити виникнення непередбачуваних наслідків для підприємства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 вказану заяву Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник - 7» про розстрочку виконання рішення призначено до розгляду на 12.06.2018.

11.06.2018 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення суду, в якій позивач вказує на те, що заявником не було надано жодного доказу на підтвердження існування обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 12.06.2018 проти розстрочення виконання рішення у даній справі заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях.

Представник заявника в судовому засіданні подану заяву про розстрочку виконання рішення підтримав в повному обсязі.

Розглянувши заяву про розстрочку виконання рішення суду, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В свою чергу, частиною 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв'язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позаяк, заявником не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового акту.

Обставини, на які Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник-7» посилається як на підставу для розстрочки виконання рішення суду від 20.03.2018 у справі №910/844/18 не є такими, що ускладнюють та/або роблять неможливим виконання рішення, і не є винятковими. Ці обставини лише вказують на те, що негайне виконання судового рішення по даній справі може негативно вплинути на фінансовий стан відповідача, і його можливість, як неприбуткової організації, виконувати свої зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності активів та реальної загрози зупинення діяльності у зв'язку з виконанням рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання розстрочки виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник - 7» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 р. у справі №910/844/18.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник - 7» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 р. у справі №910/844/18 відмовити.

2. Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст. 256, підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.06.2018 р.

Суддя Т.В. Васильченко