РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.05.2018Справа № 910/23637/17

За позовом: Дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ЦЕНТР"

до: Фізичної особи-підприємця Чехова Антона Миколайовича

про стягнення 128 972,33 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Гнідіна М.Ю.

Представники:

від позивача - Євсєєва О.А. за дов.

від відповідача - Торкаєнко О.С. за дог. про над. прав. доп., Мороз С.Ю. за дог. про над. прав. доп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ЦЕНТР" до Фізичної особи-підприємця Чехова Антона Миколайовича про стягнення 128 972,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2018 року відкрито провадження у справі №910/23637/17.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором суборенди №КИБ-04/10/16-01 від 04.10.2016 року, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті суборендної плати у сумі 84 725,65 грн.; заборгованість по сплаті мінімальної вартості відшкодування комунальних послуг у сумі 5 808,00 грн.; заборгованість зі сплати експлуатаційно-сервісних послуг у сумі 3 987,44 грн.; штрафні санкції у сумі 27 260,55 грн.; пеня у сумі 4 994,49 грн; 3% річних у сумі 535,12 грн.; інфляційні втрати у сумі 1 661,09 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи про відсутність доказів того, що приміщення, передане в суборенду відповідачу, перебуває у власності або у правомірному використанні позивача; в акті приймання-передачі приміщення відсутня дата його підписання, в зв'язку з чим позивачем неправомірно нараховано суму орендної плати з 31.10.2016р.; списання гарантійного платежу було проведено позивачем з порушенням умов Договору суборенди.

Як вбачається з матеріалів справи 19.04.2018 року позивачем долучено до матеріалів справи докази, а саме копію договору №10 від 31 грудня 2013 року, копію договору суборенди №8 від 31 грудня 2013 року, копію договору про заміну сторони за договором суборенди №8 від 31 грудня 2013р., копію договору оренди №11 від 29 грудня 2016 року, копію договору суборенди №42ПК від 29 грудня 2016 року з актами.

Згідно протоколу судового засідання від 27.02.2018 року судом встановлено строк для подання до суду доказів на підтвердження заявлених вимог та наявних заперечень до 15.02.2018 року та у той же строк направити копію таких доказів другій стороні, у разі їх наявності.

У відповідності до ч.8 статті 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або суцом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 9 статті 80 ГПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Позивачем пропущено встановлений строк для надання доказів у справі, неможливість подання доказів у вказаний судом строк позивач не обґрунтував, доказів направлення відповідачу доказів, долучених до клопотання про залучення доказів, позивачем не надано, в зв'язку з чим суд зазначає про відсутність підстав для прийняття долучених позивачем доказів до матеріалів справи.

Також суд не приймає до уваги докази, долучені позивачем 25.05.2018 року у відповіді на відзив, в зв'язку з наданням їх під час розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 19.04.2018 року закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено по суті на 17.05.2018 року.

У судовому засіданні 25.05.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2016 року між Дочірнім підприємством «Рітейл Центр» (орендар) та фізичною особою-підприємцем Чеховим Антоном Миколайович укладено договір суборенди №КИБ-04/10/16-01 від 04.10.2016 року (далі - Договір суборенди).

Відповідно до п.1.1. Договору оренди орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування на строк визначений у даному Договорі, на умовах суборенди, без права викупу, частину нежилого приміщення загальною площею 20,0 кв.м. (далі - Приміщення), яке розташоване на 1-му поверсі у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Миколи Кибальчича, 11a (надалі - «Будівля»),

31 жовтня 2016 року між сторонами договору складено Акт приймання-передачі Приміщення в суборенду.

Згідно з пунктом 3.1. Договору суборенди, платежами за Договором суборенди є: комунальні послуги; експлуатаційно-сервісні послуги; суборендна плата; гарантійний платіж.

Згідно з пунктом 3.2. Договору суборенди, розмір суборендної плати в місяць становить 20 000,00 грн.) з ПДВ.

Згідно з пунктом 3.2.1. Договору суборенди, суборендна плата підлягає індексації згідно курсу гривні до долару за даними НБУ та індексації з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з пунктом 3.1.1. Договору мінімальна вартість відшкодування комунальних послуг за 1 кв.м. приміщення становить 62,00 грн. з ПДВ.

Згідно з пунктом 3.1.2. Договору вартість експлуатаційно-сервісних послуг за 1 кв.м. площі приміщення становить 43,00 грн. з ПДВ

Згідно з пунктами 3.6., 3.9. Договору відповідач зобов'язався сплатити позивачу гарантійний платіж у сумі 20 000,00 грн.

Відповідно до п.3.1.2., 3.3. Договору суборенди комунальні послуги, суборендна плата, експлуатаційно-сервісні послуги сплачуються не пізніше 5 числа поточного місяця.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що у січні-лютому 2017 року відповідач виїхав із Приміщення, за період користування приміщенням з 31.10.2016 року по 28.02.2017 року відповідач не сплатив суборендну плату, комунальні послуг та експлуатаційно-сервісні послуги, сплативши лише гарантійний платіж в розмірі 20 000,00 грн, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті суборендної плати у сумі 84 725,65 грн.; заборгованість по сплаті мінімальної вартості відшкодування комунальних послуг у сумі 5 808,00 грн.; заборгованість зі сплати експлуатаційно-сервісних послуг у сумі 3 987,44 грн.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Таким чином, за змістом вказаних статей виконання зобов'язання має здійснюватися належними сторонами у відповідності та з дотриманням норм чинного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п.1 ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Таким чином, право на укладення договору оренди (суборенди) зі сторони наймодавця має відповідно власник такого майна або особа, уповноважена на укладення договору найму, в зв'язку з чим саме власник або особа, яка на законних підставах володіє майном має право на захист свого права щодо своєчасної оплати за договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, у зв'язку з чим таке право підлягає захисту.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об'єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Процесуальне законодавство встановлює критерії, відповідність яким визначає здатність того чи іншого доказу мати доказову силу. Такими критеріями є належність, допустимість, достовірність та достатність доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виключно за умови відповідності доказів зазначеним критеріям, наведеним у ст. ст. 76 79 ГПК України докази можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач є власником приміщення, яке складає предмет договору суборенди, доказів того, що власник або уповноважена власником особа надала позивачу в користування приміщення, визначене Договором суборенди, зокрема доказів на підтвердження права власності (Свідоцтво про право власності, тощо) особи, якою було передано приміщення в оренду матеріали справи не містять.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено свого порушеного права та правомірність застосування способу захисту у вигляді стягнення з відповідача заборгованості по суборендній платі, в зв'язку із використанням обумовленого Договором суборенди приміщення, оскільки не доведено право на отримання таких коштів, як власником чи особою, якій належним власником передано приміщення в оренду.

За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованість по сплаті суборендної плати у сумі 84 725,65 грн.

Також не підлягає стягненню заборгованість по сплаті мінімальної вартості відшкодування комунальних послуг у сумі 5 808,00 грн. та заборгованість зі сплати експлуатаційно-сервісних послуг у сумі 3 987,44 грн., оскільки, як встановлено судом та підтверджується сторонами відповідачем було сплачено позивачу гарантійний платіж в розмірі 20 000,00 грн, який не може бути зарахований в рахунок погашення заборгованості по суборендній платі, в зв'язку з відсутністю доказів наявності прав у позивача на отримання суборендної плати; сума вказаного гарантійного платежу за змістом п.3.9.2. Договору утримується орендарем як забезпечення виконання відповідачем обов'язків за Договором, в тому числі оплати комунальних послуг та експлуатаційно-сервісних послуг, в зв'язку з чим сума гарантійного платежу в розмірі 20 000, 00 грн покриває заявлену до стягнення позивачем заборгованість по сплаті мінімальної вартості відшкодування комунальних послуг у сумі 5 808,00 грн. та заборгованість зі сплати експлуатаційно-сервісних послуг у сумі 3 987,44 грн.

Вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 27 260,55 грн.; пеня у сумі 4 994,49 грн; 3% річних у сумі 535,12 грн.; інфляційних втрат у сумі 1 661,09 грн., також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення повного судового рішення: 13.06.2018р.