Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1085/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 007.1-81-1217 від 01.12.2017;

від відповідача: ОСОБА_2- довіреність № б/н від 13.01.2017 (після перерви в с/з);

від третьої особи 1,2: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Оліївської сільської ради Житомирського району,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

про зобов'язання здійснити демонтаж трьох об'єктів нерухомості

Ухвалою суду від 01.03.2018, у відповідності до ч.3 ст.177 ГПК України, підготовче провадження було продовжено на 30 днів.

В судовому засіданні 11.06.2018 оголошувалась перерва до 14год.15хв.

Позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 здійснити демонтаж належних їй трьох об'єктів нерухомості, які розміщені на газопроводі середнього тиску.

Ухвалою суду від 08.12.2017 порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 11.04.2018, відповідно до ст. 182 ГПК України, судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11 травня 2018.

У зв'язку із наміром сторін укласти мирову угоду, з метою надання їм часу для узгодження всіх необхідних умов мирової угоди та виготовлення її тексту, розгляд справи неодноразово відкладався та оголошувалися перерви в засіданнях суду.

В судовому засіданні 11.06.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Після перерви в судовому засіданні 11.06.2018 через діловодну службу загального відділу суду надійшло клопотання, згідно якого відповідач просить витребувати у позивача робочий проект газопостачання по реконструкції газопроводу по вул. Народицька,1 в с.Оліївка Житомирського р-ну та призначити у справі експертизу оцінки зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва (реконструкція газопроводу (виніс з під місця забудови) або експертний звіт кошторису.

Від позивача надійшли письмові пояснення від 11.06.2018, з додатками.

В судовому засіданні після перерви, представник позивача підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення щодо намагань врегулювати спір шляхом підписання між сторонами мирової угоди. Стосовно клопотання відповідача про призначення судової експертизи заперечив, зазначивши, що вона не пов'язана з предметом спору - демонтажем об'єктів нерухомості, а стосується виключно вартості робіт, про виконання яких сторони домовлялися при укладенні мирової угоди, що залишилась не підписаною. З приводу витребування документів, представник позивача також заперечив, вказавши, що представник відповідача є адвокатом, тому наділений повноваженнями звернутися до позивача із адвокатським запитом.

Представник відповідача щодо позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву № 10 від 29.02.2018 (а.с. 198, 199, т.1). Надала усні пояснення по справі. Підтримала клопотання про призначення судової експертизи та витребування доказів.

Представники сторін в судовому засіданні підтвердили, що об'єкти нерухомості, про демонтаж яких заявлено позов, є капітальними спорудами, оскільки мають фундамент.

Представник позивача пояснив, що останньому виділяються кошти лише для усунення аварійних ситуацій.

Представники третіх осіб в засідання суду не прибули.

Судом ухвалено відмовити в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи, оскільки останнє є таким, що не стосується предмета спору, відповідно, клопотання про витребування документів також не підлягає задоволенню.

Крім того, виходячи із наявних у справі матеріалів та встановлених обставин, на час розгляду справи по суті, суд не вбачає доцільності у призначенні будь-яких інших судових експертиз.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням внесених змін до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності з 15.12.2017, про що зазначено в ухвалі суду від 11.01.2018 (а.с. 152, т.1). Вказаною ухвалою, зокрема, визначено форму судового процесу, стадію розгляду справи та початок обрахування строку розгляду справи з 11.01.2018.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач у позовній заяві, на земельній ділянці за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Оліївка, вул.Народицька,1 на території Торгівельного майданчику "Східний" (Малинський ринок) Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (відповідач) розміщено три об'єкти нерухомості, які збудовані в місці проходження газопроводу середнього тиску.

09.01.2017 було проведено обстеження газопроводу, яким встановлено наявність об'єктів нерухомості на газопроводі середнього тиску, виявлено порушення п.п.1 п.17 глави 4 розділу 3 Кодексу ГРМ та п.2.1. Правил безпеки систем газопостачання та інших вимог чинного законодавства України, про що складено акт (а.с. 21-22).

Позивач зазначає, що, після проведення вказаної перевірки відповідач звернулась до позивача із заявою від 10.02.2017 № 10/02 про надання технічних умов на перенесення існуючого газопроводу середнього тиску, у зв'язку з намірами будівництва торгового приміщення. Після надання позивачем технічних умов приєднання від 10.02.2017 №Zh02.41-ТУп-203-0217 (№69) до газорозподільної системи, відповідач не звертався до позивача щодо реалізації технічних умов, а саме видачі на підставі технічних умов необхідних дозвольних документів та проведення на їх підставі в подальшому робіт з перенесення газопроводу середнього тиску.

За результатами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, складеного Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, було проведено позапланову перевірку за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Народицька, 1, якою встановлено, що позапланова перевірка проводилась в період з 14.02.2017 по 20.02.2017. З виходом на місце при візуальному огляду встановлено, що на земельній ділянці, яка частково обнесена металевим парканом за адресою вул. Народицька, 1 на землях Оліївської сільської ради Житомирського р-ну, Житомирської області знаходиться торгівельний майданчик "Східний" (ринок Малинський). На території торгівельного майданчика проводяться будівельні роботи з будівництва торгівельних павільйонів орієнтовними розмірами 80м на 10.5 невідомими особами, на вимогу пред'явити дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт та надати документи договірного характеру на виконання будівельних робіт відмовились. Старшим інженером групи експлуатації мереж ПАТ "Житомирсгаз" ОСОБА_4, на місці було показано місце проходження траси газопроводу середнього тиску діаметром 400 в охоронній зоні якої розміщено торгівельні павільйони. На об'єкті невідома особа повідомила, що власником об'єктів будівництва є ФОП ОСОБА_3, яка знаходиться на час перевірки за межами України. У зв'язку із зазначеним здійснення перевірки було неможливо, про що відповідно було складено акт від 20.02.2017.

Позивач стверджує, що наявність трьох об'єктів нерухомості на газопроводі може спричинити його знищення, завдання шкоди життю та здоров'ю людей, майну фізичних та юридичних осіб, внаслідок можливого витоку природного газу. Вказане вважає аварійною ситуацією, яка за своїм характером є не контрольованою, оскільки позивач як Оператор ГРМ, який зобов'язаний усувати аварійні ситуації, пов'язані з функціонуванням газорозподільної мережі, позбавлений такої можливості, так як фізичний доступ до газопроводу середнього тиску є неможливим.

За вказаного, позивач звернувся до суду з даним позовом про демонтаж трьох об'єктів нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.3,8,19,124,129 Конституції України, п.1 с.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,ст.1, ч.2 ст.11 ЗУ "Про трубопровідний транспорт", ст.ст. 73,112 Земельного п. 4 розділу1 глави1, п.9 розділу 4 глави3 Кодексу України, кодекс газорозподільних систем, п.2.1,п.1.12, п.1.4, п.1.9 Правил безпеки систем газопостачання (ПБСГ).

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 198-199 т.1), вважає вказаний позов безпідставним і необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що: позивачем не надано належних доказів розташування газопроводу на території за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Народицька, 1, не надано правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку; земельна ділянка, на якій розташований торгівельний майданчик належить відповідачу на праві приватної власності з 13.12.2016. Щодо отримання технічних умов приєднання № 69 до газорозподільної системи від 28.02.2017 не заперечує, вказує, що на виконання вимог технічних умов приєднання № 69 відповідачем було укладено договір № 20-11/2017 від 20.11.2017 на виконання проектно-вишукувальних робіт, отримання технічних умов та укладення договору на проектно-вишукувальні роботи не є підставою для демонтажу об'єктів нерухомості, розташованих на власній земельній ділянці.

Позивач, у письмовому поясненні (а.с. 73-74, т.2), з приводу відсутності правовстановлюючих документів на газопровід за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Народицька, 1, зсилається на Постанову КМУ № 770 від 20.08.2012 «ОСОБА_4 питання використання державного майна для забезпечення розподілу природного газу» в редакції від 20.08.2012 та договір № 31/10 від 22.11.2012 «Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва» укладеного між ПАТ "Житомиргаз" та Міністерством енергетики та вугільної промисловості України отримало на баланс майно у вигляді газопроводів, що забезпечують розподіл природного газу на території Житомирської області (окрім м. Коростишів та Коростишівського р-н.). Вказав, що п.5.10. глави 5 розділу 5 (ПБСГУ) містить перелік обов'язків, які покладаються на власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) житлових і громадських будинків, підприємств комунального та побутового обслуговування населення для забезпечення належного функціонування газорозподільних систем. Виходячи з вказаного пункту (ПБСГУ), представнику ПАТ"Житомиргаз" надано право безперешкодного доступу до газорозподільних систем. Вищенаведене свідчить, що саме на ПАТ"Житомиргаз" покладено обов'язок на вчинення всіх дій, необхідних для забезпечення належного та сталого функціонування газорозподільних систем.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Оліївська сільська рада Житомирського району, згідно листа № 87 від 31.01.2018 (а.с. 176, т.1) зазначила, що оскільки земельна ділянка, яка знаходиться за адресою вул. Народицька,1, с.Оліївка, Житомирського району Житомирської області, не є власністю Оліївської сільської ради, а належить на праві приватної власності ФОП ОСОБА_3, тому вважає, що рішення у справі № 906/1085/17 не може вплинути на права та обов'язки сільської ради.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши усні та письмові пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. За статтею 13 Цивільного кодексу України особа здійснює надані їй цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, та зобов'язана при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається належним йому майном на власний розсуд; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановлених законом.

Однією з підстав обмеження власника у здійсненні права власності чи позбавлення його цього права є звернення іншої особи за захистом свого порушеного права власності (чи іншого майнового права, яке підлягає захисту нарівні з правом власності) з негаторним позовом. Так, за статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; відповідний позов пред'являється у випадках, коли власника не позбавлено володіння майном, однак дії відповідача об'єктивно порушують право позивача та є протиправними.

Як встановлено в ході розгляду справи, 20.08.2012 між ПАТ "Житомиргаз" і Міністерством енергетики та вугільної промисловості України укладено договір № 31/10 від 22.11.2012 «Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва» в майбутньому назву договору, на підставі Додаткової угоди № 1 змінено на Договір експлуатації газорозподільних систем та їх складових.

Відповідно до п. 1 Договору № 31/10, ПАТ "Житомиргаз" отримало на баланс майно у вигляді газопроводів, що забезпечують розподіл природного газу на території Житомирської області (окрім м. Коростишів та Коростишівського р-н.). Відповідно до п. 1.2. Договору № 31/10, невід'ємним додатком до цього договору є перелік майна (газопроводів), що передавались на баланс Товариства. Так згідно додатку № 1 під № 2732, ПАТ "Житомиргаз" отримало на баланс газопровід середнього тиску під інвентаризаційним № 30202129, порушення охоронних зон якого позивачем визначено як підстави позову у даній справі. Відповідно до підпунктів 1-3 п.20 Догдаткової угоди, ПАТ "Житомиргаз" зобов'язане здійснювати вичерпні дії та заходи для забезпечення збереження, безаварійності і безперебійності роботи газопроводів, в тому числі виконання будівельних робіт (а.с. 75-80, 8186, т.2).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач є балансоутримувачем газопроводу середнього тиску за адресою: вул. Народицька,1, с.Оліївка, Житомирського району Житомирської області.

Стосовно прав та обов'язків відповідача щодо земельної ділянки, через яку, за даними позивача, проходить газопровід, слід зазначити наступне.

Статтею 95 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Статтею 96 Земельного кодексу України встановлено обов'язки землекористувачів, зокрема, обов'язок дотримуватися правил добросусідства та обмежень, з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з положеннями ст. 111 Земельного кодексу, обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про землеустрій", землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Як визначено у ст. 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт", магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту; охоронна зона - землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об'єкти та довкілля в цілому.

Статтею 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт" встановлено, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об'єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України.

З наявної в справі копії проекту із землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 1,5878 га ФОП ОСОБА_3 для розміщення торгівельного центру в межах с. Оліївка Оліївської сільської ради Житомирського району. (а.с. 70-143, т.1), та договору Оренди земельної ділянки від 19.08.2008 (а.с. 134-139), вбачається, що ФОП ОСОБА_3 отримала в оренду вказану земельну ділянку (далі - Договір оренди).

За умовами зазначеного Договору оренди земельна ділянка передається в оренду для розміщення торгівельного центру (п. 15 Договору оренди).

В п. 26 Договору оренди, в розділі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки визначено, що на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження (обтяження) в зв'язку з проходженням по ділянці підземних інженерних мереж, встановлюються обмеження на використання земельної ділянки в санітарно-захисній смузі шириною п 'ять метрів в кожну сторону, а саме: - забороняється будь-яке будівництво будинків і споруд, - виконання земляних робіт на глибині більше 0.3 м та планування ґрунту, - застосування ударних механізмів та скидання важких предметів вагою більше 5 тонн, - розміщення автозаправних станиій та інших сховищ мастил та палива, - влаштування звалищ.

Згідно п.31 Договору оренди, сторони обумовили обов'язки орендаря, зокрема, виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором.

В процесі розгляду спору судом встановлено, що земельна ділянка, на якій, за даними позивача, розташований газопровід, належить відповідачу на праві приватної власності, оскільки між територіальною громадою в особі Оліївської сільської ради та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.12.2016 (а.с. 179, т.1) (далі - Договір).

За п.1.1. цього Договору, продавець на підставі Рішення 9 сесії 7 скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18.11.2016 передає у власність за плату (продає), а покупець приймає у власність і оплачує (купує) земельну ділянку, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка, вулиця Народицька, 1 (один), площею 1,5878 га, згідно плану земельної ділянки, що додається.

Згідно п. 1.2. Договору, продавець гарантує, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, входить до категорії земель, що можуть бути приватизовані відповідно до законодавства України, вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання цього договору продавець чи покупець не міг знати, не знаходиться під арештом і судових справ щодо неї не має, внаслідок відчуження земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

Відсутність заборон, арештів, обтяжень, реєстрації іпотек підтверджується витягами та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів від 13.12.2016 року № 188662327, № 188666320, № 75602624. Відсутність податкової застави та інших застав підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданим приватним нотаріусові Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_5 13.12.2016 року за №51008350. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого державним кадастровим реєстратором ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області 03.11.2016 року, номер витягу НВ 016, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки зареєстровані. Земельна ділянка знаходиться в оренді у покупця на підставі договору оренди землі від 19.08.2008.

У вказаному Договорі сторони визначили обов'язки покупця з моменту виникнення права власності на придбану земельну ділянку за цим договором сплачувати земельний податок в розмірах і порядку, передбачених чинним законодавством України про плату на землю. Оформити право власності на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З наданих до справи документів вбачається, що у рішенні 9 сесії 7 скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18.11.2016, та у договірі купівлі-продажу земельної ділянки від 13.12.2016 не йдеться про обмеження у користуванні земельною ділянкою, хоча в договорі оренди земельної ділянки від 19.08.2008 такі обмеження зазначались. Стосовно встановлених сервітутів інформація у Договорі також відсутня.

Вищевказані рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та Договір купівлі-продажу на час вирішення спору є чинними.

Статтею 41 Конституції України гарантоване, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Статтею 316 ЦКУ встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦКУ закріплена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 ЦКУ (в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.).

Згідно статті 328 ЦКУ, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що право власності відповідача на земельну ділянку набуте правомірно та підтверджується відповідним правовстановлюючим документом. Матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів щодо оспорювання законності набуття права власності відповідача на вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Право власності (на мирне володіння майном) не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності, у тому числі й позбавляти громадян власності. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Позивач звертаючись із позовом до суду посилається, зокрема, на суспільний інтерес, а саме можливість завдання шкоди життю та здоров'ю людей, майну фізичних та юридичних осіб, з огляду на те, що можливий витік природного газу у місцях газопроводу на якому розміщені об'єкти нерухомості, який є аварійною ситуацією, яка за своїм характером є цілком і повністю не контрольованою.

Однак, позивач не являється державним органом, що не виправдовує втручання у право власності відповідача в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, і доказів існування у відповідача спору із державними органами щодо даного предмету, матеріали справи не містять.

Також позивачем не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку по вул. Народицька, 1, с. Оліївка та доказів наявності сервітутів чи обмежень, встановлених щодо вказаної земельної ділянки.

Водночас, зважаючи на зміст позовної вимоги, суд вважає за доцільне зазначити, що підстави знесення капітальних споруд визначеі ст. 376 ЦК України.

Так, у ч.4 цієї статті, зокрема, вказано, що майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, якщо це порушує права інших осіб.

За ч.7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

За змістом вказаної норми, для задоволення вимоги про демонтаж (знесення) нерухомого майна, обов'язковим є факт його побудови на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому вимога про знесення такого будівництва може бути обгрунтованою лише у разі, якщо проведення його перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Слід звернути увагу, що матеріали справи також не містять доказів необхідності саме демонтажу а не часткової перебудови, без знищення об'єктів вцілому.

Також матеріали справи не містять, а позивачем не надано докази звернення позивача до відповідача про проведення відповідної перебудови, оскільки саме після відмови від такої перебудови допускається заявлення вимоги про знесення будівництва, згідно ч.7 ст. 376 ЦК України.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що одним із варіантів вирішення спору може бути перенесення газопроводу з місця забудови по вул. Народицька (реконструкція газопроводу). Підтвердженням вказаного (враховуючи тривалі переговори, спрямовані на укладення між сторонами мирової угоди, яку так і не було підписано), є неодноразові намагання відповідача вирішити спірне питання шляхом вчинення дій, спрямованих на перенесення існуючого газопроводу середнього тиску.

Тобто, вищенаведеними нормами законодавства, умовами Договору купівлі-продажу та встановленими судом обставинами спростовуються доводи позивача щодо обгрунтованості його позовних вимог та підтверджується правомірність заперечень відповідача.

Згідно ст. 73 ГПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивачем не доведено належними доказами обгрунтованість його позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати у справі покладаються на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.06.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати: 1- у справу;

2,3 - сторонам (рек.)