РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2018Справа № 910/2376/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

про розірвання договору

за участю представників:

від позивача: Волощук П.Ю. (довіреність)

від відповідача: Мирутенко О.М. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про розірвання договору від 01.10.2004 №14/1289/04 оренди газопроводів та споруд на них, який укладений між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" з 05 січня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані істотною зміною обставин, що є підставою для розірвання договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

14.03.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2376/18 та призначено підготовче засідання у справі на 02.04.2018.

06.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

02.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність усіх умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

В підготовчому засіданні 02.04.2018 судом відкладено розгляд клопотання про зупинення провадження у справі та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.04.2018.

20.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про зупинення провадження у справі, в якій позивач заперечив обставини наведені у відзиві та заперечив проти зупинення провадження у справі № 910/2376/18.

Суд, дослідивши подане відповідачем клопотання про зупинення розгляду справи відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

У відповідності до приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, об'єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв'язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Виходячи зі змісту вказаної норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з'ясувати, як справа, що розглядається даним судом, є пов'язаною із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

У своєму клопотанні відповідач просить суд зупинити провадження у справі до вирішення справи №906/107/18.

Судом встановлено, що у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа №906/107/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про визнання договору №50/12/07/18 на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 11.01.2018 укладеним.

В даній справі, встановлення наявності або відсутності підстав для розірвання договору №14/1289/04 оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 може бути встановлено безпосередньо в рамках розгляду даної справи № 910/2376/18, а обставини, які встановлюються в межах розгляду справи №906/107/18 про визнання договору №50/12/07/18 на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 11.01.2018 укладеним жодним чином не вплинуть на вирішення спору у даній справі.

Враховуючи наведене, за висновкам суду вирішення спору про визнання договору №50/12/07/18 на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 11.01.2018 укладеним не перешкоджає розгляду справи №910/2376/18.

Суд зазначає, що самостійно може встановити всі обставини для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 910/2376/18 за наявними у даній справі доказами, а тому - у даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі на підставі ч п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 24.04.2018 представник відповідача заявив клопотання в якому просить суд залучити ОСОБА_3 в якості свідка, встановити строк для підготовки та подання до суду заяви ОСОБА_3 в якості свідка та викликати ОСОБА_3 в наступне судове засідання для участі в якості свідка та надання пояснень по справі.

Суд відклав розгляд клопотання відповідача про виклик в судове засідання свідка.

В підготовчому засіданні 24.04.2018 продовжено підготовче провадження на 30 днів, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та оголошено перерву до 22.05.2018.

02.05.2018 через канцелярію суду позивачем було подано письмові заперечення на клопотання відповідача про виклик свідка.

22.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання від 22.05.2018 про виклик свідка ОСОБА_3.

В судовому засіданні 22.05.2018 суд розглянувши клопотання (від 24.04.2018, від 22.05.2018) відповідача про виклик ОСОБА_3 в судове засідання як свідка, відмовив в їх задоволенні, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка (ч. 1 ст. 88 ГПК України).

Розглянувши заявлені відповідачем клопотання про виклик свідка, суд вважає, що особою, яку відповідач просить суд викликати як свідка, начальником відділу контролю за експлуатацією газорозподільних систем філії ЦМГС Національної акціонерної компанії "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" ОСОБА_3 не можуть бути надані будь-які пояснення, що мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку із чим, клопотання відповідача задоволенню не підлягають.

Також суд зазначає, що до клопотання від 22.05.2018 відповідачем додано нотаріально засвідчену заяву свідка ОСОБА_3.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Однак, обставини наведені у вказаній нормі для виклику свідка відсутні.

З урахуванням наведеного, суд відмовив у задоволенні клопотань (від 24.04.2018, від 22.05.2018) відповідача про виклик ОСОБА_3 в судове засідання як свідка.

В судовому засіданні 22.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/2376/18 до розгляду по суті на 12.06.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 12.06.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 12.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2004 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" (далі - орендар) було укладено договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведений у додатку, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 3 351 952,82 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області та отримання на цій основі прибутку (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.2. договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 року до 25.09.2005 року включно.

Згідно із п. 10.3 договору зміни і доповнення вносяться до цього договору за взаємної письмової згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

У відповідності до п. 10.5. договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору він вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №2494 від 30.09.2015 затверджено Кодекс газорозподільних систем.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРМ встановлено, що власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3 - 5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Позивач зазначає, що з огляду на те, що Кодексом газорозподільних систем встановлено зобов'язання укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, позивач направив 10.01.2018 на адресу відповідача супровідним листом № Zh007-СЛ-155-0118 від 05.01.2018 додаткову угоду від 05.01.2018 про припинення договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 01.10.2004.

Листом № 50/05-102 від 02.02.2018 відповідач повідомив оскільки ПАТ по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" у відповідності до п. 10.5. договору не зверталось до відповідача із заявою про припинення договору, то останній є продовженим на новий строк.

Оскільки відповідач додаткову угоду від 05.01.2018 про припинення договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 01.10.2004 не підписав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що сторони договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 01.10.2004 при його укладенні виходили з того, що не буде прийнято Кодекс ГРМ, яким визначено обов'язкове договірне врегулювання правовідносин, у відповідності до затвердженої типової форми договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, підтвердженням чому є укладення даного договору

Позивач посилаючись на приписи ч. 2 ст. 652 ЦК України вважає, що зміна правового регулювання спірних відносин сторін щодо користування газопроводом, є істотною зміною обставин та підлягає врегулюванню в порядку та формі визначеній законодавством України, а дія договору від 01.10.2004 буде суперечити вказаним нормам, що обумовлює необхідність розірвання договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище між сторонами було укладено договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 від 01.10.2004, згідно із умовами якого ПАТ "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" передав, а ПАТ по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведений у додатку, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 3 351 952,82 грн. з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області та отримання на цій основі прибутку (п. 1.1. договору).

Укладений між ПАТ "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та ПАТ по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" договір за своєю правовою природою є договором оренди, який регулюється положеннями ст.ст.759-786 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2 ст. 188 ГК України).

Згідно із ч. 3 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Як встановлено судом, позивач надіслав відповідачу проект додаткової угоди від 05.01.2018 про припинення договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 01.10.2004

Частиною четвертою статті 188 ГК України передбачено, що в разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Підставою для розірвання договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 01.10.2004 позивач вважає затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики Кодексу газорозподільних систем,у відповідності до якого встановлено, що власники газової мережі, що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем.

Згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, можливість розірвання договору пов'язана безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, а саме:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. У відповідності до даної умови, події, що викликали ускладнення у виконанні договору, і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору;

2) зміна обставин, яка зумовлена причинами, що заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються, тобто події, які викликають ускладнення, не могли стороною бути розумно прийняті до уваги;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи із змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. При цьому, прийняття на себе ризику зміни обставин не обов'язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов'язання.

З огляду на положення даної норми можливість розірвання договору пов'язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Наведене узгоджується із правовою позицією наведеною у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі №910/5110/17.

Оцінка зміни обставин як істотних повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, а саме зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Однак, за висновками суду, істотною зміною обставин не може бути прийнятий Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №2494 від 30.09.2015, оскільки укладення господарських договорів на основі типового договору повинно здійснюватись з додержанням умов, передбачених ст. 179 ГК України, а не шляхом розірвання діючого договору.

Разом з тим, при зверненні з вимогами про розірвання договору, на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України, на позивача у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається.

Позивачем не було належним чином доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, не доведено того факту, що внаслідок настання цих обставин, позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору. Позивачем, також не доведено суду обставин того, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін.

Доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, позивачем не надано.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановлені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 01.10.2004.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позивачем позову.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про розірвання договору від 01.10.2004 №14/1289/04 оренди газопроводів та споруд на них з 05 січня 2018 року.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 22.06.2018.

Суддя О.В. Гулевець