ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 Справа № 917/170/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Державної екологічної інспекції у Полтавській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат"

про стягнення 397726,97 грн.

За участю представників: від позивача: Ільченко А.В.; від відповідача: Олійник Л.М.

Встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Державної екологічної інспекції у Полтавській області (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" (далі - відповідач) про стягнення 397726,97 грн. збитків, завданих внаслідок викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу в період з 01.07.2015р. по 12.05.2016р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що під час здійснення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" було встановлено, що в період з 01.07.2015 по 12.05.2016 року ТОВ "Кременчуцький хлібокомбінат" здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу. Зазначене є порушенням Закону України "Про охорону атмосферного повітря", Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища". Відповідно до розрахунку розміру відшкодування збитків, зробленого на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (далі - Методика), сума збитку за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, заподіяного державі стаціонарними джерелами ТОВ "Кременчуцький хлібокомбінат" за адресою Полтавська область, м. Кременчук, вул. Миколи Кучми, буд. 2, з 01.07.2015 по 12.05.2016 становить 397726 грн. 97 коп.

Відповідач у відзиві (а.с.51-53) проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

- відповідно до п. 3.11 Методики (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначався з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу;

- оскільки розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду, а такий час визначається саме з моменту виявлення до моменту його усунення, станом на дату проведення перевірки відповідач вже отримав відповідний дозвіл від 21.04.2016р. позивач не мав законних підстав для здійснення розрахунку збитків;

- відповідно до п. 2.2 Методики (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами. Отже, для визначення обсягів наднормативних викидів та встановлення розміру збитків необхідно застосувати інструментально-лабораторними методи контролю і розрахункові методами а не лише розрахунковий;

-в період з 26.08.2014р. по 31.03.2016р. відбувалася процедура виключення з Реєстру адміністративних та неадміністративних послуг, що надаються у виконавчому комітеті кременчуцької міської ради, адміністративної послуги 38-04 з «Надання висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи щодо видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що значно затримало отримання висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи на отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для подальшого отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами. Отже, вина відповідача в заподіянні збитків відсутня.

Позивач у відповіді на відзив (а.с.94-95) відхиляє заперечення відповідача, мотивуючи тим, що відповідно до п. 2.2 Методики обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря може встановлюватися як інструментально-лабораторними методами контролю так і розрахунковими методами; в даному випадку наявна вина відповідача у спричиненні збитків, так як здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу є порушенням ст.10, ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

Відповідач у запереченнях на відповідь (а.с.100-101) зазначає, що для визначення обсягів наднормативних викидів та встановлення розміру збитків необхідно застосувати інструментально-лабораторні методи контролю і розрахункові методами, а не лише розрахунковий; час роботи джерел забруднення визначається саме з моменту виявлення до моменту його усунення, станом на дату проведення перевірки відповідач вже отримав відповідний дозвіл від 21.04.2016р., отже позивач не мав законних підстав для здійснення розрахунку збитків; надання висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи є необхідною передумовою для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, тому вина відповідача в заподіянні збитків відсутня.

За ухвалою господарського суду від 20.02.2018р. дану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.2).

За даним позовом ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.03.2018р. порушено провадження у справі № 917/170/18, призначено справу до розгляду на 29.03.2018р. в підготовче засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи (а.с.47-48).

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов (вхід. № 3264 від 29.03.2018р.); (а.с.51-53).

Позивач надав відповідь на відзив (вхід. № 3866 від 16.04.2018р.); (а.с.94-95).

Відповідач надав заперечення на відповідь (вхід. № 3980 від 19.04.2018р.); (а.с.100-101).

Ухвалами від 29.03.2018р., від 19.04.2018р. суд відкладав підготовче засідання та оголошував в ньому перерву відповідно до ст. 183 ГПК України, продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів для належної підготовки справи для розгляду по суті відповідно до ч.3 ст. 183 ГПК України (а.с.90, 105).

За ухвалою від 24.05.2018р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.06.2018р. (а.с.118).

Під час розгляду справи по суті судом були заслухані пояснення сторін та досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні05.06.2018р. судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Протягом 22.08.2016 - 12.09.2016 року позивачем здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" (відповідача), за результатом якої складено акт № 181/01-01-14 (а.с.19-25).

Під час перевірки позивачем встановлено, що в технологічних процесах відповідача експлуатується 18 одиниць обладнання, яке є джерелом утворення забруднюючих речовин. Зазначене визначено на підставі листа відповідача від 08.09.2016 № 914 (а.с.27).

Під час перевірки відповідачем була надана інформації з переліком стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря, за адресою вул. М. Кучми, 2, м. Кременчук із зазначенням кількості годин їх роботи. Також, відповідачем надано інформацію стосовно фактично відпрацьованого часу стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря за період відсутності дозволу на викиди з 01.07.2015 по 12.05.2016 та таблицю 8.2 "Характеристика джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та їх параметри" (а.с.27, 28-30).

Відповідач має дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -190 від 13.05.2016 по 13.05.2026 року (а.с.102).

Перевіркою встановлено, що за період 01.07.2015р. - 12.05.2016р. ТОВ "Кременчуцький хлібокомбінат" здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу.

Акт проведення перевірки від 12.09.2016 № № 181/01-01-14 підписаний директором відповідача без зауважень (а.с.19-25).

На підставі до п. 2.1., п. 3.6 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 N 639 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 січня 2009 р. за N 48/16064 (далі - Методика), позивач провів розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які визначив у сумі 397726,97 грн. (а.с.32-36).

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 87/02-08 від 13.07.2017 та розрахунок щодо відшкодування заподіяних державі збитків в сумі 397726,97 грн. (а.с.31-36). Даний факт відповідачем у відзиві не оспорюється.

Оскільки відповідач вказану суму збитків не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" державний контроль у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів

Відповідно до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Положення, Державна екологічна інспекція у Полтавській області (далі -Держекоінспекція) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства про охорону атмосферного повітря.

В пункті «й» ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п. 7 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 № 312, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 04.09.2017 № 1080/30948, зазначено, що Держекоіспекція може виступати позивачем або відповідачем в судах.

Статтею 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання відповідним органом державної влади. У відповідності до ст. 10 вказаного Закону підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані здійснювати організаційно-господарські технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог передбачених дозволами на викиди забруднюючих речовин.

Здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу є порушенням ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

У відповідності до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ст. 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну цивільну і кримінальну відповідальність.

Виходячи з положень частини 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавство України.

За статтею 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України заподіяна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються: п. 2.1.2. Викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 3.6. Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою № 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Розділом 4 Методики регламентовано розрахунок розміру відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Розрахунок розміру відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2 Методики) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини, за формулою: З = mі х 1,1П х Аі х КТ х Kzi , де З - розмір збитків, грн.; mі - маса і-тої забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно, т; 1,1П - розмір мінімальної заробітної плати на момент виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн./т ; Аi - безрозмірний показник відносної небезпечності і-тої забруднюючої речовини; Кт - коефіцієнт, що враховує територіальні соціально-екологічні особливості; Kzi - коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту і-тою забруднюючою речовиною.

Сума збитку за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, заподіяного державі стаціонарними джерелами ТОВ "Кременчуцький хлібокомбінат" за адресою Полтавська область, м. Кременчук, вул. Миколи Кучми, буд. 2, з 01.07.2015 по 12.05.2016, становить 397726 грн. 97 коп.

Судом встановлено, що розрахунок розміру відшкодування збитків за наднормативний викид проведено позивачем у відповідності до вимог вказаної методики.

Як свідчать матеріали справи, відповідач має дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № -190 від 13.05.2016 терміном дії з 13.05.2016 по 13.05.2026 року (а.с.102).

Доказів наявності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в період 01.07.2015р. - 12.05.2016р. відповідачем суду не надано.

Зазначене свідчить про те, що відповідачем в період 01.07.2015р. - 12.05.2016р. здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Відповідач у відзиві (а.с.51-53) проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до п. 3.11 Методики (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначався з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу; оскільки розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду, а такий час визначається саме з моменту виявлення до моменту його усунення, станом на дату проведення перевірки відповідач вже отримав відповідний дозвіл від 21.04.2016р. позивач не мав законних підстав для здійснення розрахунку збитків.

Ці заперечення суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Частиною п'ятою статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого уповноваженим органом. Згідно з положеннями статті 33 вказаного Закону, особи, винні, зокрема, у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом.

Частиною першою статті 69 Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Статтею 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлено відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, зокрема за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону.

Оскільки позивачем доведено факт здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу, то наявність дозволу у відповідача на момент перевірки, не виключає обов'язку правопорушника відшкодувати у повному обсязі завдану шкоду за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволів на їх викиди.

При цьому судом враховується правова позиція Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 903/744/16, що наявність дозволів у відповідача на момент перевірки, не виключає обов'язку правопорушника відшкодувати у повному обсязі завдану шкоду. Момент перевірки впливає на початок відліку позовної давності.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 910/5858/17.

Посилання відповідача на судову практику Верховного Суду України у справі № 917/2579/14 є необґрунтованими, оскільки постанова від 18.11.2015 була прийнята Верховним Судом України з метою забезпечення єдності практики у застосуванні норм матеріального права щодо строків позовної давності під час розгляду спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди, завданої порушенням законодавства про атмосферне повітря. Крім того, вказаною постановою справа передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Про це також зазначено у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 910/5858/17.

Також, суд не приймає посилання відповідача на судову практику Вищого господарського суду України, викладену у постановах від 29.11.2017р. у справі № 925/920/16, від 07.04.2017р. у справі № 910/14534/16, від 08.11.2016р. у справі № 918/388/16, оскільки вона не узгоджується з вищевказаними правовими позиціями Верховного Суду.

Заперечення відповідача щодо позову з тих підстав, що для визначення обсягів наднормативних викидів та встановлення розміру збитків необхідно застосувати інструментально-лабораторні методи контролю і розрахункові методами, а не лише розрахунковий, судом відхиляються, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні відповідних положень Методики.

Відповідно до п. 2.1 Методики наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, зокрема, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами (п. 2.2 Методики).

Розрахунок розміру збитків, заподіяних відповідачем внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря проведено розрахунковим методом, що узгоджується із пунктом 2.7 Методики

При цьому судом враховується правова позиція Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 909/285/16, що проведення розрахунку розміру збитків, заподіяних відповідачем внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, розрахунковим методом узгоджується із пунктом 2.7 Методики.

Заперечення відповідача щодо позову з тих підстав, що він був позбавлений можливості вчасно отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря і тому відсутня його вина у спричиненні збитків, судом відхиляються з наступного.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка заподіяла шкоду. Для відшкодування заподіяної шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи, вина заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач не надав суду жодного доказу його звернення до уповноважених органів за отриманням вказаного дозволу, подачі в ці органи пакету документів, чи доказів відмови у їх прийнятті, і як наслідок, не довів, що вказані ним у відзиві обставини позбавили його можливості отримати спірний дозвіл.

Суд зазначає, що відповідно до приписів частини п'ятої статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами відповідача можуть здійснюватися після отримання дозволу, незалежно від обсягу викидів забруднюючих речовин.

Аргументи відповідача стосовно відсутності його вини у несвоєчасному отриманні дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря і вжиття ним відповідних заходів з його отримання не заслуговують на увагу, оскільки суб'єкт господарювання повинен заздалегідь подбати про продовження строку дії дозволу, не здійснювати шкідливих викидів у атмосферне повітря, а у разі такого здійснення відшкодовувати заподіяну шкоду у повному обсязі.

При цьому судом враховується правова позиція Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 914/935/16, що суб'єкт господарювання повинен заздалегідь подбати про продовження строку дії дозволу, не здійснювати шкідливих викидів у атмосферне повітря, а у разі такого здійснення відшкодовувати заподіяну шкоду у повному обсязі.

Таким чином, відмова відповідача сплатити завдані збитки є необґрунтованою.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 5965,90 грн. судового збору за платіжним дорученням від 26.12.2017р. № 477 (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України вказані судові витрати повністю покладаються на відповідача.

Суд роз'яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" (вул. Миколи Кучми, буд.2, м. Кременчук, Полтавська область, 39630; ідентифікаційний код 39755505) 397726грн. 97 коп. збитків і перерахувати їх на р/р 0008, у УДКСУ у м. Кременчук Полтавської області, , МФО 831019 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" (вул. Миколи Кучми, буд.2, м. Кременчук, Полтавська область, 39630; ідентифікаційний код 39755505) на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області (вул. Коцюбинського, буд.6, м. Полтава, 36039; ідентифікаційний код 38019348) 5965грн. 90 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 15.06.2018р.

Суддя Безрук Т. М.