Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/156/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Назарчук І. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

(вул. Б. Хмельницького, 6, Шевченківський район, м. Київ, 01601)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз"

(вул. Вісконта, 3, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400)

про стягнення заборгованості в сумі 400 217, 27 гривень,

за участю представників сторін:

від позивача: представник в судове засідання не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 17.04.2018 № б/н; посвідчення адвоката від 09.02.2011 № 761),

У С ТА Н О В И В:

1. позивач, згідно з приписами статті 120 Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи (повідомлений телефонним зв'язком, про що свідчить телефонограма від 06.06.2018, а. с. 195).

2. Позивач не скористався передбаченим законом правом на участь повноважного представника у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив.

3. Суд належним чином забезпечив сторонам умови для реалізації їхніх прав, здійснював судочинство, зокрема, на засадах верховенства права, рівності учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін.

4. З метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представника позивача за наявними у ній матеріалами.

5. Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

6. Рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

7. У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.

ОСОБА_2 СПОРУ

8. У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" про стягнення заборгованості в сумі 400 217, 27 гривень.

ІІ. ВИРІШЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ПИТАНЬ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

9. 01.03.2018, за наслідком автоматизованого розподілу справи № 909/156/18 (протокол від 27.02.2018), суд у складі судді Михайлишина В. В. відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання та встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду.

10. 27.04.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

ІІ. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, ЗАПЕРЕЧЕНЬ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

11. Учасниками справи подані такі заяви по суті справи: позовна заява від 27.02.2018 вх. № 2871/18; відзив на позовну заяву від 21.03.2018 вх. № 4578/18; відповідь на відзив від 24.04.2018 вх. № 6573/18.

12. Позовні вимоги. Позовні вимоги обґрунтовані:

- укладенням між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №13-151-Н від 04.01.2013, на виконання умов якого, позивач передав у власність відповідача, по актах приймання-передачі природний газ на загальну суму 80 583 662, 17 гривень;

- порушенням відповідачем пункту 6.1. договору, яким обумовлено порядок здійснення розрахунків між сторонами;

- пунктом 7.2. договору, положенням пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, за порушення строків оплати поставленого природного газу, у відповідача в наявності зобов'язання зі сплати позивачу 241 359, 05 гривень - пені, 34 823, 36 гривень - 3 % річних, 124 034, 86 гривень - інфляційних втрат;

- рішенням господарського суду у справі № 909/226/16;

- приписами статей 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231 Господарського кодексу України, статей 11, 509, 526, 530, 549, 610 - 612, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України.

13. Відзив на позовну заяву. Позиція відповідача:

- заперечує проти позовних вимог у повному обсязі;

- факт порушення виконання грошового зобов'язання визнає;

- вказує, що з огляду на обставини, які стосуються порядку розрахунків, відповідач не міг, в силу норм діючого законодавства України, в тому числі попередньо затвердженого алгоритму розподілу коштів, вплинути на процес здійснення розрахунків з позивачем;

- у випадку прийняття судом рішення про стягнення заявлених позивачем штрафних санкцій відповідач, в силу пункту 2 додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 до договору та в порядку частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, заявляє про застосування строку позовної давності.

14. Відповідь на відзив. Позивач вказує на те, що дане стягнення є донарахуванням санкцій відповідачу за неналежне виконання грошового зобов'язання за спірним правочином вже після рішення суду у справі № 909/226/16, в якому нарахування здійснювалося у період з 20.02.2013 по 02.11.2015. Нарахування у даній справі здійснено за період з 03.11.2015 по 29.05.2016 з урахуванням строків позовної давності, які передбачені пунктом 9.2 договору, а тому посилання відповідача на застосування строків позовної давності вважає безпідставним та таким, що не відповідає обставинам справи. Позов просить задовольнити у повному обсязі.

15. Представник відповідача в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, заяву про застосування позовної давності підтримав.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив таке.

16. Стягнення заборгованості та штрафних санкцій за природний газ, поставлений у 2013 - 2015 роках на загальну суму 80 583 662, 17 гривень, згідно договору купівлі-продажу природного газу № 13-151-Н, а також 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих до 02.11.2015 було предметом розгляду господарського суду у справі № 909/226/16.

17. Справа розглядалася судами неодноразово. Останньою, оскаржуваною у касаційному порядку постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2017, яка залишена 26.04.2018 без змін Верховним судом, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2016 скасовано. Позов задоволено частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 148 352, 44 гривень - пені, 3 755, 54 гривень - інфляційних втрат, 20 499, 90 гривень - 3 % річних.

18. Так, при розгляді справи № 909/226/16 судом було встановлено наступне:

- 04.01.2013 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ПАТ "Тисменицягаз" укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-151-Н, з додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (а. с. 42-58);

- на виконання умов договору позивач передав відповідачу протягом 2013 - 2015 років природний газ на загальну суму 80 583 662, 17 гривень (акти приймання-передачі природного газу, а. с. 59-91);

- відповідач повністю сплатив заборгованість за отриманий газ, однак розрахунки проводив несвоєчасно, як наслідок, відповідно до умов договору та приписів законодавства у позивача виникло право на нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на прострочені платежі.

19. Отже, предметом розгляду господарським судом Івано-Франківської області у справі № 909/226/16 було стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 20.02.2012 по 02.11.2015 на суму заборгованості за природний газ, поставлений у 2013 - 2015 роках згідно з договором купівлі-продажу природного газу №13-151-Н.

20. У спірному випадку, предметом розгляду є стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих за наступний період, з 03.11.2015 по 29.05.2016.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Норми права, що підлягають застосуванню

21. Цивільний кодекс України (далі - Кодекс)

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 Кодексу).

У силу приписів статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У силу положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Кодексу). Нормою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється належним чином проведеним виконанням. Однак, якщо зобов'язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки в тому числі передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім цього, приписами пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

22. Господарський кодекс України (далі Кодекс)

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 1 та 7 статті 193 Кодексу).

23. Господарський процесуальний кодекс України (далі - Кодекс)

Відповідно до статті 73 Кодексу, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінка доказів у справі та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

З огляду на викладені обставини та норми чинного законодавства суд дійшов до таких висновків.

24. У силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду у справі № 909/226/16 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

25. Як вже вище зазначено, даним рішенням встановлено, що позивач передав відповідачу протягом 2013 - 2015 років природний газ на загальну суму 80 583 662, 17 гривень, а відповідач за поставлений газ розрахувався, однак розрахунки провів несвоєчасно.

26. Строки і суми здійснених відповідачем оплат підтверджуються випискою по операціях по підприємству "Публічне акціонерне товариство "Тисменицягаз" (а. с.147-165).

27. Наведені позивачем дані (дати та суми) щодо проведення відповідачем розрахунків за отриманий згідно договору № 13-151-Н від 04.01.2013 природний газ, несвоєчасне проведення вказаних оплат підтвердив у судовому засіданні 06.06.2018 і повноважний представник відповідача.

28. У зв'язку із порушенням відповідачем грошового зобовязання, враховуючи судове рішення у справі № 909/226/16, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 241 359, 05 гривень пені (за період з 03.11.2015 по 29.05.2016), 3 % річних в сумі 34 823, 36 гривень (за період з 03.11.2015 по 29.05.2016) та інфляційних втрат в сумі 124 034, 86 гривень (за період з жовтня 2015 по квітень 2016 року).

29. Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

Позивач, посилаючись на пункти 7.2. та 9.2. договору, просить стягнути пеню за період з 03.11.2015 по 29.05.2016.

Водночас, відповідач посилаючись на додаткову угоду від 28.04.2014 № 3 до договору, просить застосувати строк позовної давності.

При вирішенні даного питання суд виходить з наступного.

Пунктом 7.2. договору передбачено відповідальність, у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У розділі 9 договору "Порядок вирішення спорів", сторонами визначено:

"9.1. У разі виникнення спорів (розбіжностей) за цим договором спір передається на вирішення в господарські суди України і розглядається в установленому порядку згідно з чинним законодавством України.

9.2. Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки."

Однак, додатковою угодою від 28.04.2014 № 3 пункти 9.1. та 9.2. договору сторонами викладено в наступній редакції:

"9.1. Спори (розбіжності) за Договором вирішуються за домовленістю Сторін.

9.2. У разі недосягнення Сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на вирішення в господарські суди України".

Отже, судом встановлено, що, уклавши додаткову угоду від 28.04.2014 № 3, сторони повернулися до строку позовної давності, встановленого законом.

Відтак, до вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних застосуванню підлягає позовна давність в три роки, до штрафних нарахувань в один рік (в силу приписів статті 257 та 258 Цивільного кодексу України).

Отже, починаючи з 02 листопада 2015 року позивач був обізнаний про порушення свого права. Згідно приписів статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

А тому, перебіг позовної давності для звернення із відповідною вимогою до суду почався 03.11.2015 та тривав до 03.11.2016. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 23.02.2018.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3, 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із вимогою про стягнення пені на суму 241 359, 05 гривень за період з 03.11.2015 по 29.05.2016.

А тому, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобовязання, заяву останнього про застосування строку позовної давності та відсутність наведених позивачем поважних причин їх пропущення, суд відмовляє у вимозі про стягнення пені у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

30. Щодо нарахування 3 % річних.

Суд перевірив правильність нарахування 3 % річних та дійшов висновку, що наявний в матеріалах справи розрахунок позивача є арифметично вірним, а вимога обґрунтована та підлягає до задоволення.

31. Щодо нарахування інфляційних втрат.

Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та встановив, що останній є арифметично невірним. Так, позивачем нараховано інфляційні втрати на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів, тобто має місце подвійне нарахування інфляції.

При цьому суд зазначає те, що базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Відповідно до розрахунку здійсненого судом за допомогою ІПС "Законодавство" сума інфляційних нарахувань за період жовтень 2015 - квітень 2016 року становить 118 404, 33 гривень.

Відтак, в частині стягнення 5 630, 53 гривень інфляційних втрат слід відмовити.

32. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

33. Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

34. Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

35. Позивач як судові витрати визначив судовий збір у розмірі 6 004, 00 гривень.

36. Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір у розмірі 2 298, 70 гривень належить покласти на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" про стягнення заборгованості в сумі 400 217, 27 гривень задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" (вул. Вісконта, 3, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400; ідентифікаційний код: 20538865) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, Шевченківський район, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код: 20077720) - 153 227, 69 гривень (сто п'ятдесят три тисячі двісті двадцять сім гривень шістдесят дев'ять копійок), з яких 34 823, 36 гривень (тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять три гривні тридцять шість копійок) - 3 % річних, 118 404, 33 гривень (сто вісімнадцять тисяч чотириста чотири гривні тридцять три копійки) - інфляційні втрати, а також 2 298, 70 гривень (дві тисячі двісті дев'яносто вісім гривень сімдесят копійок) сплаченого судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" 241 359, 05 гривень пені та 5 630, 53 гривень інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.06.2018.

Суддя В. В. Михайлишин