ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018м. ДніпроСправа № 904/1371/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Іноземного підприємства "СЖС Україна", м. Одеса

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання неправомірним проведення взаємозаліку зустрічних однорідних вимог та стягнення 28816,44 грн

у присутності представників:

від позивача: представник Погорелов І.С., довіреність від 28.12.2017;

від відповідача: представник Бобиль В.В., довіреність № 14-468юр від 02.11.2017.

СУТЬ СПОРУ:

02.04.2018 Іноземне підприємство "СЖС Україна" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач), у якій заявило вимоги про:

- визнання недійсним проведення відповідачем взаємозаліку зустрічних однорідних вимог з позивачем за односторонньою заявою б/н від 27.03.2015;

- стягнення заборгованості за надані послуги з урахуванням індексу інфляції у сумі 23375,75 грн, 3% річних у сумі 1348,77 грн та пені у сумі 4091,92 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг № MIN/18-2010 (за вн. нумерацією замовника № 3594), укладеного між сторонами 05.07.2010.

У позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.04.2018 було залишено позовну заяву без руху та надано позивачу час для усунення недоліків на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позивач повністю виконав вимоги вказаної ухвали, надіславши до суду 20.04.2018 відповідні докази усунення недоліків.

Ухвалою від 23.04.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, з призначенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

10.05.2018 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, вимоги вважає необґрунтованими, оскільки на підставі його заяви 27.03.2015 відбувся взаємозалік зустрічних вимог на суму 15000,00 грн. Окрім того, просить суд застосувати строк позовної давності стосовно нарахування пені. А відтак, відповідач просить суд відмовити повністю у задоволенні позову.

В свою чергу 15.05.2018 позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якій не погоджується з доводами відповідача та наполягає на повному задоволенні його позовних вимог.

На підставі ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву у засіданні суду з 17.05.2018 до 05.06.2018.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2010 між Іноземним підприємством "СЖС Україна" (далі - позивач, виконавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір про надання послуг № MIN/18-2010 (за вн. нумерацією замовника № 3594) (далі - договір № 3594), з додатками до нього, за умовами п. 1 якого виконавець приймає на себе зобов'язання здійснювати послуги, передбачені додатками до цього договору ("послуги та розцінки"), у відповідності з цим договором та загальними умовами надання послуг SGS, копія яких надана замовнику і які є невід'ємною частиною цього договору. Загальні умови надання послуг SGS також доступні на сайті http://www.sgs.com/terms and conditions servise.htm.

Пунктом 3 договору № 3594, з урахуванням додатків до нього, сторони погодили оплату та загальну суму договору, тож замовник повинен оплачувати послуги виконавця відповідно до існуючих розцінок, наведених в додатках до цього договору. Зазначені розцінки встановлюються сторонами з урахуванням курсу гривні України до долара США, встановленого НБУ на дату підписання відповідного додатку.

На виконання умов договору № 3594 за заявкою замовника позивачем було надано послуги з інспектування навантаження металопродукції (катанки) на судно "KARSOY" в порту м. Миколаїв, що підтверджено актом приймання-здавання наданих послуг підписаним відповідачем без зауважень. Після повного та своєчасного надання інспекційного звіту, позивачем було направлено відповідачу рахунок-фактуру № 0644/20-NI-15-LОС на суму 49913,95 грн з ПДВ.

В порушення взятих на себе зобов'язань, 03.04.2015 відповідач здійснив лише часткову оплату отриманих послуг на суму 34913,95 грн, решту суми в розмірі 15000,00 грн останній провів заліком зустрічних однорідних вимог за заявою, складеною ним в односторонньому порядку 27.03.2015, на підставі неналежного виконання позивачем п. 5.6 укладеного 02.03.2011 між сторонами договору про надання послуг № MIN/10-2011 (за вн. нумерацією замовника № 4) (далі - договір № 4). Умовами цього пункту договору передбачена відповідальність виконавця (позивача) за додержання своїм персоналом, що знаходиться на території замовника (відповдача), вимог "Правил внутрішнього трудового розпорядку" останнього. У випадку допущення порушень вищезазначених Правил, виконавець повинен провести розслідування, та у випадку підтвердження факту порушення - сплатити на користь замовника штрафні санкції у відповідності до додатку № 8 до договору № 4.

Тож, як свідчать матеріали справи, впродовж 2014 року замовником було складено акти: №328/892 від 13.04.2014 та №146/2278 від 30.07.2014 - за допущеними персоналом виконавця порушеннями, в результаті чого відповідач нарахував штраф у розмірі 15000,00 грн та виставив рахунки: № від 06.06.2014 на суму 10000,00 грн та № від 13.10.2014 на суму 5000,00 грн.

Як стверджує позивач, про наявність заліку зустрічних однорідних вимог йому стало відомо лише 27 травня 2015 року із електронного листування щодо неповної оплати рахунку-фактури № 0644/20-NI-15-LОС. Не погоджуючись із частковою оплатою, позивачем направлено електронною поштою заперечення щодо застосування взаємозаліку на адресу контактних осіб відповідача, яке залишено без відповіді та задоволено.

Наявні обставини і стали підставою звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідач позов не визнав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність в частковому задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у цій справі договір є договором про надання послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт надання позивачем послуг відповідачу за договором № 3594 підтверджений матеріалами справи та останнім неоспорений.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, за надані позивачем послуги відповідно до акту приймання-здавання наданих послуг відповідач мав здійснити повну оплату у сумі 49913,95 грн, але в порушення умов договору провів оплату частково та несплаченою залишилася сума 15000,00 грн, тобто не виконав взятих на себе зобов'язань, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість.

Однак, за твердженнями відповідача у нього відсутня заборгованість перед позивачем через проведення ним 27.03.2015 заліку зустрічних однорідних вимог саме на суму 15000,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Враховуючи викладені правові норми законодавства та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність посилань відповідача на проведення ним взаємозаліку, оскільки залік проведено відповідачем в односторонньому порядку без погодження позивача та крім того, вимоги сторін не є однорідними, як того вимагає чинне законодавство для вчинення таких дій. Твердження відповідача не спростовує позовні вимоги по суті, оскільки формальне виконання вимог до документального оформлення взаємозаліку без визначення і порівняння правової природи кожної із зустрічних вимог не може вважатись достатнім для проведення взаємозаліку. Фактична різниця в правовій природі зустрічних вимог, що є предметом спору, взагалі виключає їх взаємозалік.

Разом з тим, доводи відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності на звернення до суду за стягненням заборгованості не відповідає дійсності, оскільки своєю заявою від 27.03.2015 останній фактично визнав заборгованість, а отже строк позовної давності перервався у відповідності до ст. 264 ЦК України, тож саме з цієї дати строк позовної давності почав свій відлік заново. Як вбачається з позовної заяви, остання датована 26.03.2018, а надіслана до суду 27.03.2018, що підтверджується штемпелем поштового відділення на конверті, тож у такому разі позивач правомірно звернувся до суду за захистом свого порушено права в останній день трирічного строку загальної позовної давності.

З огляду на викладене проведення відповідачем заліку зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку слід визнати неправомірним, а заборгованість за отримані послуги у сумі 15000,00 грн такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ЦК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4 договору № 3594 сторони погодили, що у разі виникнення у замовника заборгованості по оплаті рахунків, виставлених виконавцем, виконавець залишає за собою право, на свій розсуд вимагати від замовника сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції, пені, розрахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, а також 3% річних, від несплаченої суми за весь період прострочення платежу.

Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки: пені на суму 4091,92 грн за період з 27.03.2017 по 26.03.2018, 3% річних на суму 1348,77 грн та інфляційних втрат на суму 8375,75 грн за період з 28.03.2015 по 26.03.2018, - дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягають лише 3% річних та інфляційні втрати у нарахованих позивачем сумах. Пеня ж не підлягає задоволенню з підстав невірно визначеного позивачем періоду її нарахування, оскільки нарахування пені здійснюється протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, тобто, з урахуванням строків переривання позовної давності, починаючи з 27.03.2015, а не з 27.03.2017, як визначив позивач. Нараховуючи таким чином пеню позивач посилається на умови договору, якими передбачено, що виконавець має право вимагати оплати заборгованості з урахуванням пені за весь період прострочення платежу. Проте, згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом частини шостої статті 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, у задоволенні пені у сумі 4091,92 грн слід відмовити за необґрунтованістю періоду її нарахування.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати отриманих послуг, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу у 15000,00 грн, 3% річних у сумі 1348,77 грн та інфляційних втрат у сумі 8375,75 грн; проведення відповідачем заліку зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку слід визнати неправомірним; в решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог покладаються 3273,80 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним проведення Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1; ідентифікаційний код 24432974) взаємозаліку зустрічних однорідних вимог з Іноземним підприємством "СЖС Україна" (м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 103; ідентифікаційний код 14367709) за односторонньою заявою від 27.03.2015.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1; ідентифікаційний код 24432974) на користь Іноземного підприємства "СЖС Україна" (м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 103; ідентифікаційний код 14367709) основний борг у сумі 15000,00 грн, 3% річних у сумі 1348,77 грн, інфляційні нарахування у сумі 8375,75 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 3273,80 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 25.06.2018.

Суддя В.Д. Воронько