РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2018Справа № 910/3510/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуткова справа"

до Національного банку України

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Хрещатик"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

ДЕРЖАВНА ОРГАНІЗАЦІЯ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ"

про відшкодування шкоди у розмірі 64 814,20 грн.

Представники учасників процесу:

від позивача: Буц О.В.(довіреність);

від відповідача: Чорна Ю.А. (довіреність);

від третьої особи 1: Когут А.Ю.(довіреність);

від третьої особи 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прибуткова справа" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України про стягнення 64814,20 грн. шкоди, завданої протиправною постановою відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова відповідача № 234 від 05.04.2016 "Про віднесення ПАТ КБ "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" призвела до неможливості виконання банком своїх зобов'язань перед позивачем за договором банківського рахунку. Зазначена постанова НБУ № 234 від 05.04.2016 визнана протиправною та скасована судом, у зв'язку з чим позивач зазначає, що невиконання зобов'язання виникло саме у зв'язку з прийняттям відповідачем вказаної постанови, чим завдано позивачеві шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/3510/18; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 15.05.2018.

04.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав: Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків; процедура ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» триває та здійснюються виплати грошових коштів кредиторам згідно встановлених черг; стягнення коштів, що перебували на рахунках в банку, повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо договору банківського рахунку; Національний банк України не є суб'єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 ЦК України; позивач не довів факт заподіяння йому шкоди відповідачем та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіяною шкодою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 відкладено підготовче засідання у справі №910/3510/18 на 31.05.2018; залучено до участі у справі № 910/3510/18 третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Хрещатик" та ДЕРЖАВНУ ОРГАНІЗАЦІЮ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ".

16.05.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що оскільки Національний банк України наділений правом на виконання функцій державного управління, то останній є суб'єктом відповідальності за ст. 1173 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 відкладено підготовче засідання у справі №910/3510/18 на 07.06.2018, задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуткова справа " про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Кіровоградської області.

06.06.2018 від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення на позов, у яких третя особа зазначила, що тимчасова адміністрація в ПАТ "КБ "Хрещатик" введена рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 № 463, обмеження щодо задоволення вимог кредиторів виникло не після прийняття постанови Правління НБУ від 05.04.2016 № 234, а після прийняття рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 № 463, яке є чинним. Крім того, позивач 16.06.2016 звернувся до уповноваженої особи із відповідною заявою про визнання кредиторських вимог та вимоги позивача були акцептовані на суму 64 814,20 грн.

В судове засідання 07.06.2018 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи 1 та заявили, що вчинили всі дії в межах підготовчого провадження та не заперечують щодо призначення справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3510/18 до судового розгляду по суті на 19.06.2018.

У судове засіданні 19.06.2018 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи 1.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечили.

Представник третьої особи 2 в судове засідання 19.06.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні 19.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2011 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Хрещатик" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прибуткова справа" укладено договір № 3970 банківського рахунку юридичної особи, відповідно до п. 1.1 якого (в редакції додаткової угоди від 05.12.2011) банк відкриває клієнту поточний рахунок № 3970 відповідно до Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) №492 від 12.11.2003 р. та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами Банку.

Положеннями 2.4.2., 2.4.4 договору банківського рахунку визначено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства за винятком випадків, передбачених законодавством, вимагати своєчасного й повного здійснення розрахунків та інших, обумовлених цим Договором, послуг.

Згідно з п.п. 2.1.2., 2.1.4., 2.1.6 договору банківського рахунку, банк взяв на себе зобов'язання належним чином виконувати комплексне обслуговування клієнта відповідно до умов цього Договору та "Тарифів ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" у відповідності до тарифного пакету "Стандартний тарифний план ", своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, обслуговувати Клієнта в межах режиму роботи для розрахунково-касового обслуговування клієнтів, визначеного Банком.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки вих. № 90/02-23/197 від 08.04.2016, позивачеві відкрито у ПАТ "КБ "Хрещатик" поточний рахунок №3970 у гривні та повідомлено, що залишок коштів на рахунку ТОВ "Прибуткова справа" станом на 06.04.2016 становив 64 814,20 грн.

05.04.2016 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних".

За твердження позивача, віднесення ПАТ КБ "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних призвело до неможливості виконання банком своїх зобов'язань перед позивачем згідно договору банківського рахунку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що у результаті неправомірних дій відповідача, які полягають у недотриманні законодавчо визначеної процедури, а саме строку для віднесення проблемного банку (ПАТ "КБ "Хрещатик") до категорії неплатоспроможних та прийнято рішення (постанови № 234 від 05.04.2016р. "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних") в перший день початку 180-денного строку, наданого чинним законодавством банку, віднесеному до категорії проблемних для приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, що підтверджено у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017р., якою визнано протиправною та скасовано постанову № 234 від 05.04.2016 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", внаслідок чого порушено право позивача на розпорядження грошовими коштами за Договором № 3970 банківського рахунку юридичної особи в сумі 64814,20 грн. та виконання ПАТ КБ "Хрещатик" зобов'язань за договором.

З урахуванням викладеного, з посиланням на приписи ст. 1173 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 64814,20 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Спір у справі виник у зв'язку із спричиненням, на думку позивача, майнової шкоди у розмірі 64 814,20 грн., завданої протиправними діями відповідача.

Вимоги про відшкодування шкоди заявлені позивачем на підставі ст. 1173 ЦК України та ст. 64-1 Закону України «Про Національний банк України».

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди встановлено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Отже, правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою встановлені статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України, згідно яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, даними правовими нормами встановлено, що державою підлягає до відшкодування шкода, яка завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадової або службової особи.

Суб'єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність. Згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органами місцевого самоврядування відповідно до ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління.

Також особливий статус Національного банку України визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009, відповідно до пункту 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України "Про Національний банк України"), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об'єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України "Про Національний банк України").

Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб'єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 ЦК України.

Таким чином, позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність всіх чотирьох елементів господарського правопорушення, в тому числі і вини, а посилання позивача на необхідність застосування ст. 1173 ЦК України, яка не потребує доведення вини, є безпідставним.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 31.08.2016 у справі № 910/29171/15.

Так, як встановлено судом, постановою Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних".

05.04.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 № 46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик".

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: (http://www.fg.gov.ua) та в розумінні ст. 75 ГПК України є загальновідомою, загальнодоступною та такою, що не потребує доказуванню.

Виведення неплатоспроможних банків з ринку шляхом здійснення тимчасової адміністрації і ліквідація банків згідно із статтею 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є виключною компетенцію Фонду.

Згідно із статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється. При цьому строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до 46 даного Закону вважається таким, що настав. Порядок задоволення вимог кредиторів вкладників визначений у Розділі VIII цього Закону.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України від 05.04.2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

В той же час, суд зазначає, що обмеження банку щодо задоволення вимог кредиторів банку виникло не після прийняття відповідачем постанови № 234, а після прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", адже саме з цього моменту ПАТ КБ "Хрещатик" в силу закону не міг виконувати розпорядження позивача за договором банківського рахунку.

В той же час, рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" є чинним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між прийняттям відповідачем постанови від 05.04.2016 року № 234 та неможливістю ПАТ КБ "Хрещатик" виконувати зобов'язання перед позивачем за договором банківського рахунку, в силу приписів ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, як встановлено судом, на момент розгляду справи, ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" знаходиться в процедурі ліквідації, тобто на правовідносини, що склались між позивачем та третьою особою розповсюджуються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом для даних правовідносинах.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відтак, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду.

Звіт складається відповідно до нормативно-правових актів Фонду і має містити, зокрема, відомості про реалізацію майна банку та задоволення вимог кредиторів та/або вичерпання можливостей здійснення заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів.

Ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Суд зазначає, що на момент вирішення спору у даній справі процедура ліквідації триває, здійснюється виплата грошових коштів кредиторів згідно встановлених черг у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуткова справа" згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.09.2016 № 1776, включені до 7 черги, що підтверджується листом №9-2/2094 від 01.06.2018 в якому зазначено, що грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуткова справа" акцептовані в сумі 64 814,20 грн. та будуть задовольнятися в 7 чергу за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою даного позову є неналежне виконання третьою особою-1 своїх обов'язків по договору банківського рахунку 3970, у зв'язку з прийняттям постанови Національного банку України № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», що в свою чергу, на думку позивача, робить неможливим повернення банком грошових коштів у розмірі 64 814,20 грн., які знаходяться на рахунку в ПАТ КБ «Хрещатик».

Оскільки вимоги позивача є акцептованим банком, то на момент розгляду справи зобов'язальні відносини між позивачем та банком по договору банківського рахунку не припинились. До моменту ліквідації банку, відповідно до ст. 609 Цивільного кодексу України, його зобов'язання по договору банківського рахунку не припиняються, а тому визначення шкоди позивача та її розмір на даний час є передчасним, оскільки поки не закінчено ліквідацію банку та позивачу не повернуто його грошових коштів, сума яких внесена до вимог кредиторів, не можна встановити розмір нанесення шкоди позивачу.

З урахуванням встановленого вище, суд дійшов висновку, що оскільки позивач є акцептованим кредитором, а процедура ліквідації банку триває, то факт неповернення йому коштів за договором банківського рахунку на момент звернення до суду, є припущенням позивача про завдання йому шкоди.

Посилання позивача на те, що неправомірність дій відповідача встановлено у судовому порядку при вирішенні спору у справі № 826/6665/16, оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017р. визнано протиправною та скасовано постанову № 234 від 05.04.2016р. "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", то суд зазначає, у вказаних судових рішеннях не міститься жодного висновку про те, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України було порушено право позивача чи інших кредиторів ПАТ "КБ "Хрещатик" на отримання коштів за відповідними договорами. Крім того, вказаними постановами не було визнано ПАТ КБ "Хрещатик" платоспроможним.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-168цс13).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що позивачем не доведено факту понесення шкоди у розмірі 64 814,20 грн., не доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між постановою НБУ № 234 від 05.04.2016 та заявленою позивачем шкодою, у зв'язку чим судом не встановлено обов'язкових складових для покладення матеріальної відповідальності за майнову шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Прибуткова справа" у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2018.

Суддя С.О. Турчин