УХВАЛА

18 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/2280/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А"

на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду у складі Разюк Г.П. - головуючого, Колоколова С.І., Лисенко В.А. від 26 жовтня 2017 року

за позовом Військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: 1. Міністерства оборони України, 2. Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини

до: 1. Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А"

про визнання незаконним та скасування розпорядження та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А" 29 травня 2018 року звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2017 року у даній справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) Суд зазначає таке.

За приписами пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов'язок зазначати про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Подана касаційна скарга являє собою набір речень з вкрапленням правових норм, суть яких зводиться до того, що апеляційний суд все зробив неправильно, а тому ухвалу суду треба скасувати.

Однак звичайно ж Суд не може визнати таке обґрунтування належним виконанням вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ).

Крім цього, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

За приписами статті 4 Закону України № 3674 - VI (в редакції чинній на час звернення з даною касаційною скаргою) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на дату звернення з цієї касаційною скаргою складало 1 762 грн.

До касаційної скарги взагалі не додано доказів сплати судового збору, однак скаржником заявлено клопотання про відстрочення такої сплати.

Дане клопотання не може бути розглянуте Судом, оскільки за приписами частини 1 статті 8 Закону України № 3674 - VI (в редакції Закону чинній на день звернення з касаційною скаргою) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Таким чином аналіз наведеної норми свідчить про те, що її дія в даному випадку на скаржника не поширюється і клопотати перед Судом про відстрочення сплати судового збору він не може.

Крім цього за приписами підпункту 14 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Оскільки оскаржувану ухвалу Одеським апеляційним господарським судом прийнято 26 жовтня 2017 року, останнім днем строку на її касаційне оскарження було 15 листопада 2016 року.

Як вже зазначалося, з даною касаційною скаргою скаржник звернувся лише 29 травня 2018 року, тобто з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження, однак при цьому ним заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, яке мотивовано тим, що оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду скаржником отримано не було, а про її існування він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А" з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2017 року звертається не вперше.

Так скаржником до Вищого господарського суду України, 27 жовтня 2017 року, вже подавалася касаційна скарга на цю ж ухвалу апеляційного суду, однак оскільки вона містила численну кількість недоліків ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2018 року скаргу було залишено без руху з наданням скаржникові строку на їх усунення.

Оскільки виявлені недоліки скаржником усунуто не було, ухвалою від 03 березня 2018 року Суд повернув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А" на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2017 року без розгляду.

При цьому в ухвалі від 09 лютого 2018 року Суд попередив скаржника про необхідність добросовісно ставитися до своїх процесуальних прав та обов'язків і наголосив, що неналежна поведінка скаржника може бути розцінена Судом зловживанням з наступним застосуванням санкцій за такі дії.

Таким чином описані у цій ухвалі обставини могли би стати підставою для повернення касаційної скарги без розгляду на підставі пункту 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), однак Суд вважає за необхідне повернути касаційну скаргу з інших підстав, а саме підстав, передбачених статтею 43 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) через те, що розцінює її подання зловживанням процесуальними правами і в обґрунтування своєї позиції зазначає таке.

За приписами частин 1, 2, 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Чергове подання товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А" касаційної скарги на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2017 року є яскравим прикладом зловживання процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу і полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов'язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб'єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 135 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А", за зловживання процесуальними правами, заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 17 620, 00 грн.

За таких обставин, керуючись статтями 43, 131, 135, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А" на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2017 року у справі № 916/2280/17 разом з доданими матеріалами повернути скаржникові без розгляду.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Бородіно-А" (68544, Одеська область, Тарутинський район, Комплекс будівель та споруд, буд. 1, ) в дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) штраф у розмірі 17 620, 00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот двадцять гривень).

3. Ухвала може бути пред'явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання, не може бути оскаржена та підлягає негайному виконанню.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.