КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. Справа№ 911/1712/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бойко Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного виконавця Трофименка Михайла Михайловича

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 02.03.2018 (дата підписання 07.03.2018)

за скаргою Фізичної особи-підприємця Яцюка Вадима Олександровича

на дії (бездіяльність) приватного виконавця Трофименка Михайла Михайловича

у справі № 911/1712/17 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Е100 Україна»

до Фізичної особи-підприємця Яцюка Вадима Олександровича

про стягнення 2 071 912, 13 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2018 у справі № 911/1712/17 скаргу ФОП Яцюка Вадима Олександровича задоволено. Визнано бездіяльність приватного виконавця Трофименка М.М. щодо невжиття заходів по розгляду заяви ФОП Яцюка Вадима Олександровича від 21.12.2017, а саме не надання відповіді на неї та не вчинення відповідних дій, незаконною.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, приватний виконавець Трофименко М.М. оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ФОП Яцюка Вадима Олександровича на дії (бездіяльність) приватного виконавця Трофименка М.М. відмовити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також неправильного застосуванням норм матеріального права. За твердженнями апелянта, положення Закону України «Про звернення громадян» не можуть застосовуватись до правовідносин у виконавчому провадженні за участю приватного виконавця, адже в ньому визначено виключний перелік суб'єктів, до яких можуть звернутись громадяни та на яких поширюється встановлені ним обов'язки. Оскільки приватний виконавець не відноситься до категорії цих суб'єктів, застосування судом першої інстанції згаданого Закону є неправомірним. Крім цього, на думку апелянта, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено строків розгляду заяв та клопотань сторін виконавчого провадження та обов'язковість письмової форми їх розгляд. Разом з цим, заява скаржника від 21.12.2017 була розглянута виконавцем, в її задоволенні було відмовлено, про що боржнику простою кореспонденцією надіслано повідомлення згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 19.06.2018 з'явився відповідач та його представник, а також представник приватного виконавця, представник позивача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, з огляду на що апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Представник приватного виконавця в судовому засіданні апеляційної надав пояснення, в яких підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ФОП Яцюка Вадима Олександровича на дії (бездіяльність) приватного виконавця Трофименка М. М. відмовити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, відтак оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Е100 Україна» (далі - ТОВ «Е100 Україна») звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Яцюка Вадима Олександровича (далі - ФОП Яцюк В.О.) про стягнення 2 071 912,13 грн. заборгованості, з яких 957 492,35 грн. боргу за договором № 80-18 від 04.03.2011, 739 817,29 грн. інфляційних втрат та 374 602,49 грн. 15 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.07.2017 у справі №911/1712/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017, позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Яцюка В.О. на користь ТОВ «Е100 Україна» 957 492, 35 грн. боргу за договором № 80-18 від 04.03.2011, 48 755, 76 грн. інфляційних втрат, 42 496, 92 грн. 15 % річних та 15 731, 18 грн. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

20.10.2017 на виконання рішення господарського суду Київської області від 21.07.2017 у справі № 911/1712/17 видано наказ.

В лютому 2018 ФОП Яцюк В.О. звернувся до Господарського суду Київської області зі скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця Трофименка М.М. (вх. № 40/18 від 13.02.2018), в якій просив визнати бездіяльність приватного виконавця Трофименко М.М. щодо невжиття заходів по розгляду його заяви від 21.12.2017, а саме, не надання відповіді на неї та не вчинення відповідних дій, незаконною (з урахуванням заяви про уточнення вимог скарги, яка прийнята судом до розгляду). В обґрунтування своїх вимог зазначив про здійснення приватним виконавцем опису та накладення арешту на майно боржника, а саме: земельні ділянки, нежитлову будівлю, ? житлового будинку та транспортні засоби в кількості шістнадцять одиниць, з порушенням приписів ст.ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження». За твердженнями скаржника, 21.12.2017 він звернувся до приватного виконавця із заявою, в якій просив додатково провести опис і арешт належного боржнику на праві власності рухомого майна - 4 транспортних засобів, а також виключити з опису і зняти арешт з належного боржнику на праві власності нерухомого майна - земельних ділянок, нежитлової будівлі, ? житлового будинку. Оскільки приватний виконавець вказаної заяви не розглянув, відповіді на неї не надав та будь-яких дій не здійснив, ФОП Яцюк В.О. звернувся до суду із зазначеною скаргою.

Заперечуючи проти згаданої скарги приватний виконавець подав письмові пояснення, в яких заперечив доводи скаржника, просив не брати їх до уваги та в задоволенні скарги відмовити.

Не погоджуючись із вказаною скаргою, позивач подав заперечення на неї та просив відмовити в її задоволенні.

За приписами ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга згідно ст. 340 ГПК України подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконавче провадження згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які визначено Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної влади (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правових статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 6 ст. 48 цього Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Арешт накладається в розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Матеріалами справи встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 55150445 з виконання наказу господарського суду Київської області № 911/1712/17 від 20.10.2017.

Постановою про арешт майна боржника від 13.11.2017 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, яке належить боржнику.

Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.11.2017 описано та накладено арешт на майно боржника, а саме: земельні ділянки, нежитлову будівлю, ? житлового будинку, транспортні засоби; на всі рахунки боржника.

Вищезгадані постанови приватним виконавцем винесено з метою реалізації наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень на виконання наказу господарського суду Київської області від 20.10.2017 у справі № 911/1712/17 та є чинними на даний момент.

22.12.2017 боржник звернувся до приватного виконавця Трофименка М.М. з заявою б/н від 21.12.2017,в якій просив суд додатково провести опис і арешт належного боржникові на праві власності рухомого майна - транспортних засобів в кількості чотири одиниці та виключити з опису і зняти арешт з належного боржникові на праві власності нерухомого майна - земельних ділянок, нежитлової будівлі, ? житлового будинку.

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

На виконавця згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, серед іншого, покладено обов'язок розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Разом з тим, за змістом ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання згідно ч. 1 ст. 20 цього Закону. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Оскільки положення Закону України «Про звернення громадян» узгоджуються з приписами Закону України «Про виконавче провадження», якими на виконавця, в тому числі приватного, покладено обов'язок щодо розгляду в розумні строки заяв учасників виконавчого провадження, доводи приватного виконавця про неправомірне застосування судом першої інстанції Закону України «Про звернення громадян», як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Твердження приватного виконавця (апелянта) про те, що заява скаржника від 21.12.2017 була ним розглянута та в її задоволенні було відмовлено, про що боржнику направлено повідомлення простою кореспонденцією на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, адже на підтвердження направлення або вручення відповідачу цього повідомлення приватним виконавцем не надано суду жодних належних та допустимих доказів.

Таким чином, приватним виконавцем Трофименком М.М. у встановленому законодавством порядку не розглянуто заяву боржника б/н від 21.12.2017 про додатковий опис і арешт рухомого майна, чим порушено гарантоване ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» право боржника на звернення до виконавця із пропозицією щодо видів майна чи предметів, які необхідно реалізувати в першу чергу.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст. ст. 240, 255, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Трофименка Михайла Михайловича залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 02.03.2018 у справі № 911/1712/17 - без змін.

Матеріали оскарження у справі № 911/1712/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.06.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук