РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Справа № 902/753/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Миханюк М.В. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 22.03.2018р. суддею Нешик О.С., повний текст складено 03.04.2018р.

у справі № 902/753/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс"

до Дочірнього підприємства "Біріт-Надія"

про стягнення 291 134,45 грн. відсотків за користування коштами, отриманими в якості попередньої оплати за товар згідно договору поставки

В серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Кемікалс» звернулось до господарського суду Вінницької області із позовом до Дочірнього підприємства «Біріт-Надія» про стягнення заборгованості у розмірі 1 121 834,45 грн., яка складається із суми попередньої оплати у розмірі 830 700,00 грн. за Договором № 2-04/15 від 28.04.2015 року та процентів у розмірі 291 134,45 грн. нарахованих відповідно до ч.3 ст. 693 ЦК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 2-04/15 від 28.04.2015 року щодо поставки сільськогосподарської продукції та повернення сплачених позивачем грошових коштів /а.с. 2-3/.

29.09.2017 року до господарського суду Вінницької області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. № 06-52/9309/17 від 29.09.2017р.), в якій, зазначаючи про сплату відповідачем 830 700,00 грн. попередньої оплати, позивач просить стягнути решту заборгованості, а саме проценти за користування предоплатою по Договору № 2-04/15 від 28.04.2015 року згідно з ч.3 ст.693 ЦК України за період з 01.09.2015 по 11.07.2017 року в сумі 291 134,45 грн. /а.с. 38/.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 року у справі № 903/753/17, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Кемікалс» до Дочірнього підприємства «Біріт-Надія» про стягнення 291 134,45 грн. відсотків за користування коштами, отриманими в якості попередньої оплати за товар згідно Договору поставки, відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що оскільки у Договорі № 2-04/15 від 28.04.2015 року сторони не передбачили такої відповідальності, як нарахування процентів за користування коштами (попередня оплата), тому правові підстави для задоволення позову відсутні /а.с.162/.

Позивач ТОВ «Юнайтед Кемікалс», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 року у справі № 902/753/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов про стягнення процентів за користування передоплатою по договору № 2-04/15 від 28.04.2015 року згідно з ч.3 ст.693 ЦК України за період з 01.09.2015 по 11.07.2017 року в сумі 291 134,45 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права не зазначив в описовій та мотивувальній частинах судового рішення про пояснення позивача щодо обґрунтування вимог про стягнення процентів, не надав їм оцінки та не зазначив мотиви їх неврахування;

- саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією;

- суд першої інстанції розтлумачив по своєму норму ч.3 ст.693 ЦК України без урахування інших норм законодавства та їх логічного співставлення, з порушенням принципу справедливості, зробив висновок, що проценти можуть стягуватися за умови встановлення договором такого обов’язку;

- зміст норми ч.3 ст.693 ЦК України однозначно свідчить про те, що нарахування процентів проводиться від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати, незалежно від наявності такого застереження у договорі;

- не враховано судом і те, що ч.3 ст. 693 ЦК України має посилання на іншу норму законодавства, а саме ст. 536 ЦК України, в якій передбачено обов’язковість сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Виключенням є лише договірні відносини між фізичними особами, які можуть встановлювати інші умови;

- суд не звернув увагу на умови п.10.1 Договору поставки, за змістом якого усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов’язані із ним, регламентуються цим Договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосованими до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості, що не суперечить ч.3 ст. 11 ЦК України (цивільні права та обов’язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства). Таким чином правовідносини, які не врегульовані у тексті договору, регулюються нормами законодавства;

- стаття 536 ЦК України не визначає конкретний розмір процентів, але встановлює певну послідовність (пріоритет) у тому, який розмір підлягає застосуванню. Основним джерелом його розміру є договір, а за відсутності його визначення у останньому – закон або інший акт цивільного законодавства;

- з огляду на те, що відповідач з 01.09.2015 року (дата наступної за граничним терміном виконання договору поставки) знав про те, що він безпідставно утримує у себе грошові кошти позивача, і такі його дії є недобросовісними, відповідачу підлягають нарахування проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки, як правило, така ставка найчастіше передбачається сторонами у договорах як міра відповідальності за порушення грошових зобов’язань, і така ставка застосовується у національному законодавстві як міра відповідальності за порушення грошового зобов’язання у випадку порушеннях умов багатьох видів договорів у ЦК і ГК України;

- суд першої інстанції повинен був ухвалити справедливе та законне рішення про стягнення процентів за період від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного повернення суми попередньої оплати на рівні облікової ставки Національного банку України, виходячи з аналогії закону або права.

Таким чином, на думку скаржника, наявні усі правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду від 22.03.2018 року у справі № 902/753/17, оскільки дане судове рішення прийняте як з порушенням норм матеріального, так і процесуального права, а тому викладені висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи /а.с.182-184/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.05.2018 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Кемікалс» на рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 року у справі № 902/753/17, розгляд справи призначено на 13.06.2018 року /а.с. 180-181/.

23.05.2018 року від ТОВ «Юнайтед Кемікалс» до суду надійшло клопотання від 21.05.2018 року, яким позивач підтримує доводи та вимоги поданої ним апеляційної скарги та звертає увагу на правову позицію Вищого господарського суду України, висловлену у справі № 910/29514/14, просить проводити розгляд даної справи без участі його повноважного представника /а.с. 207/.

В судове засідання 13.06.2018 року позивач та відповідач не забезпечили явку повноважних представників, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 206, 209, 240/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 18.05.2018 року явка представників сторін в судове засідання 13.06.2018 року обов’язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників ТОВ «Юнайтед Кемікалс» та ДП «Біріт-Надія», оскільки їх не явка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015 року між товариством з обмеженою відповідальнністю «Юнайтед Кемікалс» (надалі - покупець, позивач, апелянт) та дочірнім підприємством «Біріт-Надія» (надалі - постачальник, відповідач) укладено договір на поставку сільськогосподарської продукції № 2-04/15 (Договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію в майбутньому, у терміни і на умовах, вказаних в Договорі.

Постачальник поставляє ріпак (Продукція) у кількості 250 тон по ціні 8 307,00 грн. за одну тону, що еквівалентно 370 дол. США згідно з офіційним курсом гривні до долара США, встановленого НБУ на дату укладання Договору (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору, постачальник зобов’язується постачати покупцеві продукцію у відповідності зі специфікацією, зазначеної у п.1.2 цього Договору, в період з 01.07.2015 року по 31.08.2015 року.

За умовами п.5.3 Договору, за поставку продукції у строки відповідно до вимог даного Договору, покупець зобов’язується зробити 50% передоплати вартості продукції визначеної в п.1.2 Договору, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника грошових коштів. Решта суми в розмірі 50% вартості продукції буде сплачена покупцем після здійснення постачальником поставки товару з урахуванням п.2.1, 2.4, 5.1 Договору.

У відповідності до п.5.4 Договору, покупець зобов’язується здійснити передоплату до 15.05.2015 року.

Згідно п.5.5 Договору, якщо постачальник не здійснить поставку продукції у строки визначені п.4.1.1 Договору (до 31.08.2015 року), продавець має право відмовитись від подальшої поставки. У такому випадку постачальник зобов’язаний повернути передоплату покупцю у розмірі зазначеному в п.5.3 даного Договору. У разі повернення постачальником грошових коштів (передоплату), сторони жодних претензій одна до одної не матимуть.

Пунктом 6.1 Договору сторони передбачили, що у випадку порушення зобов’язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством.

Згідно з п.9.1 Договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками. Договір діє з дня його підписання та діє до повного виконання зобов’язань за цим договором /а.с. 10-11/.

ТОВ «Юнайтед Кемікалс» на виконання умов Договору, здійснило попередню оплату за ріпак на підставі виставленого ДП «Біріт-Надія» рахунку № 7-04 від 28.04.2015 року /а.с.12/, що підтверджується платіжними дорученнями № 4332 від 29.04.2015 року на суму 519 187,50 грн., № 4379 від 12.05.2015 року на суму 519 187,50 грн. з відповідним призначенням платежу /а.с.54-55/.

ДП «Біріт-Надія» у визначений Договором строк не здійснило поставку продукції ТОВ «Юнайтед Кемікалс» та повернуло в добровільному порядку частину попередньої оплати у сумі 207 675,00 грн згідно з платіжним дорученням № 42 від 10.02.2016 року /а.с. 56/.

12.07.2017 року ТОВ «Юнайтед Кемікалс» надіслало ДП «Біріт-Надія» претензію № 1 про перерахування здійсненої позивачем предоплати в розмірі 830 700,00 грн. за Договором № 2-04/15 від 28.04.2015 року та процентів згідно з ч.3 ст.693 ЦК України за період з 01.09.2015 року до 11.07.2017 року в сумі 291 134,45 грн., в зв’язку з невиконанням умов Договору щодо поставки продукції. Дана претензія отримана ДП «Біріт-Надія» 14.07.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 49-52/.

З огляду на те, що претензія ТОВ «Юнайтед Кемікалс» залишена без відповіді та задоволення, позивач ТОВ «Юнайтед Кемікалс» звернувся із даним позовом до господарського суду Вінницької області.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами виникли зобов’язальні правовідносини на підставі Договору № 2-04/15 від 28.04.2015 року, зокрема, відповідач зобов’язаний поставити (продати) позивачу продукцію, а позивач – оплатити цю продукцію.

У відповідності до умов Договору № 2-04/15 відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № 7-04 від 28.04.2015 року на суму 1 038 375,00 грн., який останнім оплачено, як попередня оплата, що підтверджується платіжними дорученнями № 4332 від 29.04.2015 року та № 4379 від 12.05.2015 року.

Умовами п. 2.2 Договору № 2-04/15 сторони погодили, що Постачальник зобов’язується постачати Покупцеві продукцію у відповідності зі специфікацією, зазначеної у п.1.2 цього Договору (ріпак у кількості 250 тон), в період з 01.07.2015 по 31.08.2015 року.

Проте, у визначений Договором строк, відповідач продукцію не поставив, грошові кошти, перераховані позивачем в якості попередньої оплати, повернув частково у сумі 207 675,00 грн. за платіжним дорученням № 42 від 10.02.2016 року.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надано докази (платіжні доручення № 806 віл 08.08.2017 року на суму 120 000,00 грн. /а.с. 57/, № 807 від 08.08.2017 року на суму 451,50 грн. /а.с. 58/, № 814 від 11.08.2017 року на суму 265 824,00 грн. /а.с. 59/, № 813 від 11.08.2017 року на суму 191 061,00 грн. /а.с. 60/ та № 854 від 30.08.2017 року на суму 253 369,50 грн. /а.с. 61/) повернення відповідачем суми попередньої оплати в розмірі 830 706,00 грн., отже загальний розмір повернутої відповідачем позивачу суми попередньої оплати складає 1 038 375,00 грн. А тому у заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 291 134,45 грн. процентів в порядку ч.3 ст.693 ЦК України, нарахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, виходячи із загальних засад і змісту законодавства (застосовуючи аналогію права).

Пунктом 5.5 Договору сторони погодили, що у разі повернення постачальником грошових коштів (передоплату), сторони жодних претензій одна до одної не матимуть.

Відповідно до п.6.1 Договору, у випадку порушення зобов’язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством.

Згідно з ч.3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За приписами ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки всупереч ст. 536 ЦК України Договором поставки від 28.04.2015 року № 2-04/15 розмір таких процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлено, а п.5.5 Договору сторони погодили відсутність жодних претензій одна до одної у разі повернення передоплати, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволені даного позову.

Поряд з цим, посилання апелянта на те, що в даному випадку слід виходити із розміру процентів, встановлених законом, виходячи із загальних засад і змісту законодавства, застосовуючи аналогію права (ч.2 ст.8 ЦК України) та визначити розмір процентів у правовідносинах, що склались між сторонами, на рівні облікової ставки НБУ, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають з договорів позики, ренти, на які скаржником звертається увага та правовідносини, що склались між сторонами за договором поставки в результаті безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст. 8 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.2015 року при перегляді постанови Вищого господарського суду України від 12.11.2014 року у справі № 910/2899/14.

Таким чином, заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги «Юнайтед Кемікалс» не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 року у справі № 902/753/17 відсутні. На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, ст.275, ст.ст.276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018р. у справі № 902/753/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-291 ГПК України.

Справу № 902/753/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "18" червня 2018 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Савченко Г.І.