ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2018р. Справа №914/760/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області в складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б. розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства "Рембуд", м.Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 6 819,34 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 14-75 від 14.04.17р.)

від відповідача: не з"явився

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 38, 42, 43 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. Проводилася технічна фіксація судового засідання.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ до ОСОБА_1 комунального підприємства "Рембуд", м.Львів, про стягнення заборгованості в розмірі 6 819,34 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2018 було відкрито провадження у справі № 914/760/18 за правилами спрощеного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.05.2018. Ухвалою від 21.05.2018 року розгляд справи відкладено на 18.06.2018 року.

Представник позивача в судове засідання 18.06.2018 року зявився, позовні вимоги підтримав, просить суд задоволити позов.

Представник відповідача в судове засідання 18.06.2018 року не зявився, відзив та витребуванні судом документи до суду не поступали.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд в судовому засіданні оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН:

Аргументи позивача.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.11.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір №1135/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність природний газ на загальну суму 40 364,10 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. У зв»язку з тим, що відповідач оплату поставленого газу здійснював несвоєчасно, порушуючи умови згаданого договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 2 513,67 грн., 3% річних в розмірі 497,19 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 808,48 грн. (всього заборгованість 6 819,34 грн.), що є предметом розгляду в даній справі.

Аргументи відповідача.

Відповідач відзив на позов та інших заяв по суті справ суду не надав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ЛКП «Рембуд» (покупець) було укладено договір №1135/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу.

За цим договором продавець (позивач) зобовязався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2014 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 40 364,10 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 року, 28.02.2014 року, 31.03.2014 року, 30.04.2014 року, 31.10.2014 року, 30.11.2014 року, 31.12.2014 року. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначив позивач, відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо оплати вартості отриманих обсягів газу за вказаний період виконав з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовом , в якому просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 513,67 грн., 3% річних в розмірі 497,19 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 808,48 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобовязання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 7.2. договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 2 513,67 грн., 3% річних в розмірі 497,19 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 808,48 грн .

30.11.2016 набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 року, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, заборгованість за поставлений природний газ у січні-квітні та жовтні-грудні 2014 року згідно договору купівлі-продажу природного газу купівлі-продажу природного газу №1135/14-БО-21 від 28.11.2013 року була погашена до 30.11.2016 року, а саме набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Суд зазначає, що запроваджені Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не перебувають в залежності від обставин формування реєстру, участі відповідача у визначеній процедурі списання чи вжиття заходів щодо списання такої заборгованості.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обовязком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 року цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі №914/3131/15.

Враховуючи, що заборгованість за поставлений природний газ у січні-квітні та жовтні-грудні 2014 року згідно договору купівлі-продажу природного газу була погашена до 30.11.2016 року, а саме набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, нараховані пеня, 3% річних та інфляційні підлягають списанню згідно ч. 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Щодо застосування Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії на діяльність ЛКП з виробництва теплової енергії, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно ст. 1 Закону України Про теплопостачання теплогенеруюча організація субєкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Теплогенеруюча установка - комплекс взаємоповязаного обладнання, що виробляє теплову енергію, незалежно від місця його розташування;

Відповідно до статті 9 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності та статті 23 Закону України Про теплопостачання господарська діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування та постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню.

Статтею 1 Закону України Про теплопостачання визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Цією ж статтею визначено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, повязана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору, а постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, повязана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Законом України Про ліцензування певних видів господарської діяльності визначено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, повязана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Під господарською діяльністю відповідно до ГК України розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Як вбачається із інтернет сторінки https://city-adm.lviv.ua ЛКП Рембуд» є правонаступником Міського комунального підприємства «Рембуд», правонаступником ОСОБА_1 державного комунального підприємства «Рембуд», яке в свою чергу є правонаступником ОСОБА_1 орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту та його майна, створене ОСОБА_1 міською радою, згідно з ухвалою сесії міської ради від 01.08.1993 року.

ЛКП «Рембуд» підпорядковане Департаменту житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_1 міської ради, відповідно до діючої структури ОСОБА_1 міської ради, що затверджено ухвалою сесії міської ради №1467 від 09.02.2017 року «Про затвердження переліку львівських комунальних підприємств у розрізі уповноважених органів та галузевих управлінь».

До основних завдань ЛКП, зокрема, належать: забезпечення потреб населення в будівництві і капітальному ремонті житлового фонду, об»єктів комунального господарства, надання послуг для підтримання в належному стані частини комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, повноцінного насичення регіонального ринку товарами та послугами для більш повного задоволення потреб населення та юридичних осіб.

До основної діяльності ЛКП належить: проектування, будівництво та капітальний ремонт житла, промислових об»єктів соціально-культорного призначення; створення, організація роботи гуртожитків, готелів без відпочинку, експлуатація житлового фонду; ремонт, монтаж і накладка устаткувань енергетичного обладнання; ремонт та експлуатація внутрішнього обладнання будинків.

Разом з тим, згідно п.1.2 договору №1135/14-БО-21 газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що ЛКП «Рембуд» наділене ознаками, які властиві теплопостачальної організації, а тому на нього поширюється дія Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому до задоволення не підлягають.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 233 ГК України, ст.ст. 1, 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено « 22» червня 2018 р.

Суддя Горецька З. В.