РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"20" червня 2018 р. Справа № 924/160/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

судді Огороднік К.М.

судді Миханюк М.В.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року (повний текст складено 15.04.2018) у справі № 924/160/16 (суддя Муха М.Є.)

за позовом Приватного підприємства "АДЛЄР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр"

про стягнення 1562916,79 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року у справі №924/160/16 позов приватного підприємства "Адлєр" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" про стягнення 1562916,79 грн. - задоволено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" на користь Приватного підприємства "АДЛЄР" 1 015 789,64 грн. боргу, 132 052,65 грн. курсової різниці, 85 912,12 грн. 30% річних, 126 004,45 грн. пені, 203 157,93 грн. 20% штрафу та 23 443,75 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Одночасно скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Розглянувши вказані клопотання, Рівненський апеляційний господарський суд встановив наступне.

15 грудня 2017 року набрав чинності новий Господарський процесуальний кодекс України. Відповідно до п.п. 11, 13 Розділу 11 Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами 1,2 статті 93 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обовязки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (ч.2 ст.261 ГПК України в редакції чинній з 15.12.2017).

Тобто, законодавець не передбачив обов'язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає поновленню.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Поважними визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Колегія суддів зазначає, що суд може поновити строк на апеляційне оскарження лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення строку на апеляційне оскарження суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв'язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції прийняте 11 квітня 2016 року, а повний текст складено 15 квітня 2016 року (т.1, а.с.161).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження в апеляційному порядку рішення місцевого суду, скаржник зазначає, що з 18 травня 2018 року у ТОВ "Сатанов Аграр" змінено керівництво, а саме, директором товариства призначено ОСОБА_1 В подальшому, новим керівником було вивчено стан справ, та після отримання всіх документів було залучено фахівців для підготовки апеляційної скарги. При цьому, апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції від 11 квітня 2016 року підлягає перегляду в апеляційному порядку, оскільки останнє прийняте на підставі підроблених копій документів, про що товариству стало відомо лише після призначення нового керівника.

Вищевикладене стало причиною затримки у поданні апеляційної скарги, а тому скаржник вважає, що строки апеляційного оскарження судового рішення були пропущенні з поважних причин.

Однак, вказані обставини пропуску строку на апеляційне оскарження, на які посилається скаржник, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції як поважні, оскільки позов у даній справі було подано до юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр", а не безпосередньо до її керівника - ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно установчих документів та закону. Орган, або особа, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно.

Згідно ч.ч. 1-3 ст.28 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Як вбачається з матеріалів справи, директором ТОВ "Сатанов Аграр" ОСОБА_2 15.03.2016 року було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №924/160/16 (т.1, а.с.133), що в свою чергу свідчить про те, що відповідачу було відомо про розгляд даної справи в суді першої інстанції і відповідач мав можливість ознайомитися з доказами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, таке ж клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №924/160/16 було подано директором ТОВ "Сатанов Аграр" ОСОБА_2 05 липня 2016 року (т.1, а.с.176).

З урахуванням вищевказаного, обставини пропуску строку на подання апеляційної скарги, на які посилається скаржник, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції як поважні, оскільки не спростовують того, що відповідачу, як юридичній особі, було відомо про розгляд справи №924/160/16 в суді першої інстанції, а відтак і відомо про прийняття рішення у даній справі.

При цьому, необізнанність нового керівника товариства про прийняте судом першої інстанції рішення, в тому числі про докази, наявні в матеріалах справи, не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Також слід зазначити, що відповідач - ТОВ "Сатанов-Аграр" вже звертався до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року у справі № 924/160/16 та з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року у справі №924/160/16 товариству з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" відмовлено у відновленні строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Хмельницької області від 11.04.2016 року у справі №924/160/16; апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" - повернуто заявнику.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Плевін проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року, суд постановив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

У справі "Мушта проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року, суд постановив, що норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], №28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006р.) .

У пункті 41 рішення від 03.04.2008р. "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Отже, встановлений ст.93 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) строк подання апеляційної скарги і є тим обмеженням доступу до суду, що забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності. У разі відсутності поважних причин та правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження такі обмеження правомірно застосовуються судом.

Зважаючи на приписи статті 74 ГПК України, поважність обставин, які стали причиною пропуску встановленого законом процесуального строку повинна доводити та сторона, яка на такі обставини посилається.

Відповідно до ч.3 ст.260 ГПК України (в редакції чинній з 15.12.2017), апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Щодо клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору, то колегія суддів зазначає наступне.

Вимоги до форми, змісту та порядку подання апеляційної скарги встановлені ст. 258 ГПК України.

Згідно з п.2 ч.3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

При поданні апеляційної скарги скаржник не додав доказів сплати судового збору, натомість подав клопотання про його відстрочення посилаючись на те, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній з 15.12.2017 року), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Отже, згідно з вимогами зазначеної норми, відстрочення сплати судового збору може мати місце лише за наявності вищезазначених умов. Крім того, нормами ГПК України (в редакції чинній з 15.12.2017р.) не передбачено право суду відстрочити сплату судового збору при поданні апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.2 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що у даному випадку відсутні умови, передбачені статтею 8 Закону України "Про судовий збір" для відстрочення сплати судового збору, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу (залишення без руху).

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що наведені заявником апеляційної скарги підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, а також зважаючи на те, що апелянтом не додано доказів сплати судового збору, а клопотання про відстрочення його сплати апеляційним судом залишено без задоволення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано належним чином вимоги ст.258 ГПК України, що відповідно до ст.260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

При цьому, суд звертає увагу скаржника на те, що у відповідності до приписів п.6 ст.260 ГПК України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року (повний текст складено 15.04.2018) у справі № 924/160/16 залишити без руху.

3. Товариству з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку, вказавши інші підстави для поновлення строку, та сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі.

4. Роз'яснити скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М

Суддя Миханюк М.В.