ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2018р. Справа №914/644/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення, м. Київ, в особі Львівської філії Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення, м. Львів,

до відповідача: Товариства обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія “Міст ТБ”, м. Львів,

предмет позову: стягнення 43 864,81 грн.,

підстава позову: порушення умов договору про надання телекомунікаційних послуг з розповсюдження телевізійних програм №КЛФ ТК-77/06-13 від 01.06.2013 року,

у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Обставини розгляду справи. 10.04.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення в особі Львівської філії Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення до Товариства обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія «Міст ТБ» про стягнення 43 864,81 грн., з яких 40 239,14 грн. основна заборгованість, 3 625,67 грн. пеня.

Ухвалою від 16.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд даної справи здійснювати в порядку письмового провадження, встановлено відповідачу строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов, роз’яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Господарського процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися сторонами протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана позивачем 19.04.2018 року, а відповідачем – 18.05.2018 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

30.05.2018 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої долучено докази сплати суми основного боргу, у зв’язку з чим просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 625,67 грн. Суд звертає увагу, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяви про уточнення позовних вимог, тому в разі надходження до господарського суду такої заяви, суд розглядає її, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, і розцінює її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно зі ст. 46 ГПК України право зменшити розмір позовних вимог позивач має до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, що у даному випадку позивачем не дотримано, адже згідно з ухвалою про відкриття провадження розгляд справи по суті розпочався 17.05.2018 року. Одночасно, суд звертає увагу, що до поданої заяви долучено фіскальний чек про надіслання заяви відповідачу, від відповідача заперечень щодо відповідної заяви не подано.

Суд зазначає, що згідно з ч.13 ст.8 ГПК України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суть спору та правова позиція сторін. Спір між сторонами виник з підстав порушення, на переконання позивача, відповідачем зобов’язань за договором про надання телекомунікаційних послуг з розповсюдження телевізійних програм. Так, позивач зазначає, що ним надано телекомунікаційні послуги відповідачу на загальну суму 40 239,14 грн., однак, на 04.04.2018 року рахунки залишаються неоплаченими. У процесі розгляду справи позивачем зазначено про сплату відповідачем суми основного боргу та просить стягнути суму пені.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі. відзиву на позовну заяву не подав, заперечень чи пояснень на заяву про уточнення позовних вимог не надав.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 01.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Міст - ТБ» (надалі по тексту рішення – відповідач, замовник згідно з договором) та Концерном радіомовлення, радіозв’язку та телебачення в особі директора Львівської філії Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (надалі по тексту рішення – позивач, виконавець згідно з договором) укладено договір про надання телекомунікаційних послуг з розповсюдження телевізійних програм №КЛФ ТК-77/06-13.

Відповідно до п.2.1 договору виконавець зобов’язується надавати, а “ТРК” приймати та сплачувати відповідно з умовами договору телекомунікаційні послуги з розповсюдження телевізійних програм ТЗМ, що встановлені на об’єктах виконавця, місцезнаходження яких передбачено відповідним додатком, в процесі здійснення ТРК мовлення у відповідності з ліцензією, виданою Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення Серія НР № 1583-м від 05.04.2012р.

Згідно з п.4.4 договору щомісячно, не пізніше 15-го числа наступного за місяцем, в якому були надані послуги, місяця, сторони підписують акт про надані послуги, в якому визначається фактична кількість годин розповсюдження телепрограм «ТРК», вартість фактично наданих послуг з розповсюдження телепрограм у відповідному місяці. Підписаний сторонами акт про надані послуги є підставою для виставлення рахунку.

Як вбачається з долучених до позовної заяви актів про надання послуг, за жовтень 2017 року надано телекомунікаційні послуги з розповсюдження телевізійних програм на уму 13 570,92 грн., за листопад 2017 року – 13 115,52 грн., за грудень 2017 року – 13 552,70 грн., тобто на загальну суму 40 239,14 грн. Акти підписані представниками обох сторін та скріплені печатками сторін.

Згідно з претензіями від 03.01.2018 року та від 19.02.2018 року позивач повідомляв відповідача про необхідність погашення заборгованості по договору від 01.06.2013 року в сумі 93 329,66 грн. станом на 03.01.2018 року та 106 882,36 грн. станом на 19.02.2018 року. Докази надіслання претензії від 19.02.2018 року у матеріалах справи відсутні, а претензія від 03.01.2018 року містить відмітку про отримання її 04.01.2018 року.

Згідно з платіжним дорученням №128 від 23.05.2018 року відповідачем здійснено оплату за телекомунікаційні послуги телепрограм згідно з договором №КЛФ ТК-77/06-13 від 01.06.2013 року в сумі 106 882,36 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, сторонами не заперечуються, документально не спростовуються.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір надання телекомунікаційних послуг з розповсюдження телевізійних програм.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання (ст.901 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, позивачем виконано договірні зобов’язання по наданню послуг, про що свідчать акти наданих послуг за жовтень-грудень 2017 року на загальну суму 40 239,14 грн.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, замовником послуг належним чином обов’язок по оплаті наданих позивачем послуг не виконувався, у зв’язку з чим станом на квітень 2018 року послуги, надані в період жовтня-грудня 2017 року, залишалися неоплаченими. Після відкриття провадження у справі 23.05.2018 року відповідачем сплачено існуючу заборгованість по договору №КЛФ ТК-77/06-13 від 01.06.2013 року в сумі 106 882,36 грн., яка включала також суму основного боргу - 40 239,14 грн., заявлену у позовній заяві, та зменшену згідно з заявою вих.№405/6-11 від 25.05.2018 року. Відтак, враховуючи положення п.2 ч.1 ст.231 ГПК України (господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору), вважає наявними підстави для закриття провадження у цій частині.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення пені в розмірі 3 625,67 грн., яку позивач просить стягнути згідно з заявою вих.№405/6-11 від 25.05.2018 року, суд зазначає наступне. Так, із матеріалів справи, зокрема, із платіжного доручення №128 від 23.05.2018 року, вбачається, що у відповідача існував борг по договору №КЛФ ТК-77/06-13 від 01.06.2013 року, і сплативши його після відкриття провадження, відповідач визнав його наявність.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.2 договору у випадку несвоєчасного виконання зобов’язань щодо оплати фактично наданих у відповідному місяці послуг відповідно до п.4.5 договору, ТРК сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми боргу за кожний календарний день прострочення.

Згідно з п.4.5 договору «ТРК» сплачує вартість фактично наданих послуг щомісячно протягом 10-ти банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку на оплату, якщо інше не передбачено у відповідному додатку до договору. Інших умов щодо здійснення відповідачем розрахунків додатками №1, №2, №3, №4 не передбачено. Разом з тим, матеріали справи не містять рахунків на оплату, виставлення яких є обов’язковою умовою для визначення строку здійснення відповідачем оплати. Відповідно, визначити сплив 10-ти банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку і визначити момент виникнення прострочення, з якого позивач має право на нарахування пені, не є можливим.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені вище обставини, суд доходить висновку про непідтвердженість доказами обгрунтованого розрахунку пені в сумі 3 625,67 грн., а відтак, про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд звертає увагу позивача, що закриття (припинення) провадження у справі згідно з п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» є підставою для повернення судового збору за клопотанням особи. Відповідно, решта сплаченого судового збору, пропорційна вимозі про стягнення 3 625,67 грн., у зв’язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до правил ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч.5 ст.165, ст. ст. 231, 237, 238, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Закрити провадження в частині стягнення 40 239,14 грн. основної заборгованості.

2. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 3 625,67 грн. пені.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15.06.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.