РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2018Справа № 910/4765/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Комунального підприємства "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва"

до Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації

про стягнення 2 344814,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Якимчук М.О., довіреність № б/н від 16.04.18;

Луценка С. О., довіреність № б/н від 30.05.18;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення 2 344 814,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 1503-1П про закупівлю послуг з організації гарячого харчування, в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 31.05.2018.

В судове засідання 31.05.2018 з'явились представники позивача.

В судовому засіданні 31.05.2018 була постановлена протокольна ухвала про відкладення підготовчого засідання на 12.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 відповідач був викликаний у судове засідання на 12.06.2018

06.06.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

11.06.2018 від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання 12.06.2018 з'явились представники позивача, надали письмові пояснення по справі та зазначили, що вчинили всі дії в межах підготовчого провадження.

Представник відповідача, в судове засідання 12.06.2018 не з'явився, про судове засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/4765/18 до судового розгляду по суті на 21.06.2018.

Представники позивача у судовому засіданні 21.06.2018 підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 21.06.2018 не з'явився, відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки, відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, то справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2018 між Управлінням освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - замовник) та Комунальним підприємством "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва" (далі - учасник) укладено договір 1503-1П (далі - договір), відповідно до п. 1.1., 1.2 якого учасник зобов'язується у 2018 році надати замовнику послуги з організації гарячого харчування в 32 закладах освіти, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.3 договору, найменування (перелік) та вартість послуги, зазначені в розрахунку вартості послуги (Додаток № 1), що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.5 договору, замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги на умовах, визначених у договорі.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що оплата послуг здійснюється замовником протягом 30 банківських днів за наявності відповідного бюджетного призначення шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок учасника згідно актів виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно з п. 10.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін, скріплення печатками та діє до 31.12.2018, а в частині оплати - до повного виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з організації гарячого харчування дітей в навчальних закладах Оболонського району на загальну суму 2 344 814,00 грн., що підтверджується наступними Актами прийому-передачі наданих послуг: № 1 від 02.04.2018 на суму 998039,00 грн., № 2 від 11.04.2018 на суму 751241,00 грн., № 3 від 16.04.2018 на суму 595534,00 грн.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, за надані позивачем послуги не розрахувався, у зв'язку з чим, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача за надані послуги за договором становить 2 344 814,00 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 344 814,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач надав відповідачу послуги з організації гарячого харчування дітей в навчальних закладах Оболонського району на суму 2 344 814,00 грн., що підтверджується наступними Актами прийому-передачі наданих послуг: № 1 від 02.04.2018 на суму 998039,00 грн., № 2 від 11.04.2018 на суму 751241,00 грн., № 3 від 16.04.2018 на суму 595534,00 грн.

Вищевказані акти надання послуг підписані відповідачем без заперечень та зауважень, а також скріплені печаткою підприємства.

Доказів оплати відповідачем вартості наданих послуг матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі погоджено, що оплата послуг здійснюється замовником протягом 30 банківських днів за наявності відповідного бюджетного призначення шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок учасника згідно актів виконаних робіт (наданих послуг).

При цьому, суд зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Приписами ст. 610, 614 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

За приписами ст. 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Відповідно ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" вказав, що відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Перевіривши розрахунок суми основного боргу, наданий позивачем, суд встановив, що він є арифметично вірним та сума боргу відповідача перед позивачем становить 2 344 814,00 грн.

Крім того, вказана сума боргу підтверджена відповідачем в актах звірки розрахунків станом на 16.04.2018, 29.05.2018

Враховуючи викладене вище, оскільки невиконане зобов'язання за договором у розмірі 2 344 814,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 2 344 814,00 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (04211, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЙОРДАНСЬКА, будинок 11-А, код 37445442) на користь Комунального підприємства "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва" (04205, м.Київ, ПРОСПЕКТ ОБОЛОНСЬКИЙ, будинок 20, код 19475243) 2 344 814,00 грн. основного боргу та 35172,21 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2018.

Суддя С.О. Турчин