ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2554/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Р.О. Кияшко,

за участю представників:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - В.С. Панов;

від третьої особи - участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Українська страхова група"

на рішення Господарського суду Одеської області, прийняте суддею Р.В. Волковим, 20.02.2018 об 11 год 50 хв, м. Одеса, повний текст складено 26.02.2018,

у справі №916/2554/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Українська страхова група"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Бєл-Транс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3

про стягнення 119 389,79 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017р. Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Українська страхова група" (далі - ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група") звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бєл-Транс" (далі - ТОВ „Бєл-Транс") про стягнення з останнього в порядку регресу 119389,79 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо відшкодування позивачу у повному обсязі виплаченого за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1301-00196/00040 від 16.12.2015 страхового відшкодування-збитків за страховим випадком, а саме: дорожньо-транспортною пригодою, що відбулась 15.01.2017 за участю транспортного засобу, застрахованого за договором добровільного страхування, та транспортного засобу особи, водій якої визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.02.2017 у справі №488/375/17.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 25.10.2017 порушено провадження у справі №916/2554/17.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2017 залучено до участі у справі №916/2554/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 (водій ТОВ „Бєл-Транс", визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.02.2018 у справі №916/2554/17 (суддя Р.В. Волков) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з недоведеності позивачем правомірності позовних вимог, зокрема обсягу понесених ним збитків.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2018 у справі №916/2554/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку місцевого господарського суду стосовно необхідності виклику представника відповідача на огляд пошкодженого транспортного засобу, оскільки згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, виклик сторін на огляд транспортного засобу не є обов'язковим, а лише у разі потреби, якщо така виникає. Крім того, апелянт зазначає про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо ненадання позивачем документів, доданих до висновку №31 від 31.01.2017, оскільки такі документи містяться в матеріалах справи. Звертає скаржник також увагу суду апеляційної інстанції на те, що страхове відшкодування розраховано відповідно до умов договору добровільного страхування і позивачем при проведенні розрахунку було враховано франшизу, що становить 4000 грн, до того ж неврахування розміру франшизи не може бути підставою для відмови в позові, оскільки факт дорожньо-транспортної пригоди, винна сторона та факт завдання збитків встановлені.

ТОВ „Бєл-Транс" у відзиві на апеляційну скаргу висловило заперечення щодо її задоволення, посилаючись на те, що апелянтом не лише не надано доказів (відомостей) про запрошення всіх зацікавлених осіб на огляд транспортного засобу, як того вимагає пункт 5.2 Методики, а й обрано помилкову правову позицію, що виклик цих зацікавлених сторін на огляд транспортного засобу не є обов'язковим. При цьому відповідач вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що у матеріалах справи відсутні документи, які додавались до висновку №31 від 31.01.2017, зокрема, №1 - акт огляду з підписами зацікавлених осіб.

Третя особа власну правову позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не виклала.

У судовому засіданні 19.06.2018 представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги висловив заперечення; представники позивача та третьої особи участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (том І а.с. 247, 249).

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Між Приватним акціонерним товариством „Страхова компанія „Українська страхова група" («страховик») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» («страхувальник») 16.12.2015 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-00196/00040 (далі - договір №28-1301-00196/00040 від 16.12.2015), за умовами якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки/моделі MAN TGA 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1.

15.01.2017 о 12 год. 40 хв. у Корабельному районі міста Миколаєва відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі- ДТП) за участю транспортного засобу марки/моделі DAF 95ХF430, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ТОВ "Бєл-Транс" ОСОБА_3 та транспортного засобу марки/моделі MAN TGA18.440, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" ОСОБА_4, внаслідок якої автомобіль останнього отримав механічні пошкодження передньої центральної частини, передньої правої частини, передньої лівої частини, про що Управлінням національної поліції у м. Миколаєві складено відповідну довідку №576657 про ДТП.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.02.2017 у справі №488/375/17 ОСОБА_3 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

24.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (далі - ТОВ «Транс-Сервіс-1») звернулось з заявою до ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" про здійснення йому виплати страхового відшкодування за пошкоджений в результаті настання страхового випадку 15.01.2017 застрахований транспортний засіб марки/моделі MAN TGA 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості автомобіля MAN TGA18.440, державний номерний знак НОМЕР_1, станом на момент його пошкодження в ДТП позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертиза» про проведення експертного автотоварозначого дослідження.

Відповідно до висновку експертного автотоварозначого дослідження №31 від 31.01.2017, проведеного судовим експертом директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертиза» Гамалай Б.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля МАN ТGА 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер кузова WМАН06ZZ47М478693, на момент огляду 26.01.2017 після пошкодження в ДТП 15.01.2017 становить 654961,81 грн, ринкова вартість вказаного автомобіля станом на момент ДТП 15.01.2017 становить 465405,28грн.

На підставі зазначеного висновку 15.02.2017 позивачем здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №3СКФ-6180, відповідно до яких розмір страхового відшкодування складає 218389,79 грн.

Платіжними дорученнями №2900 від 15.02.2017, №2915 від 16.02.2017 ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" перерахувало ТОВ «Транс-Сервіс-1» 218389,79 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF 95ХF430, державний номерний знак НОМЕР_2, застрахована Страховою компанією «Княжна Вієна Іншуранс Груп» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ за номером 9024559, відповідно до якого позивачу було сплачено 99000 грн. Вказані обставини зазначені у позовній заяві та не заперечуються відповідачем.

Після того як Страхова компанія «Княжна Вієна Іншуранс Груп» відповідно до ліміту відповідальності сплатила ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" 99000 грн, позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату 119938,79 грн, яка була залишена ТОВ "Бєл-Транс" без задоволення, що й стало підставою для звернення апелянта з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з недоведеності позивачем обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає підставними доводи апеляційної скарги щодо врахування скаржником при визначенні розміру страхового відшкодування франшизи, проте погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо недоведеності позивачем розміру понесених ним збитків, що слугувало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із статтею 993 Цивільного кодексу України, з якою кореспондуються положення статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто ДТП, внаслідок якої відбулося пошкодження майна, із володінням та користуванням яким пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним із страховиком договором.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (частина перша статті 16 Закону України "Про страхування").

Страховим випадком згідно з статтею 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до пункту 3 частини першої 988, статті 990 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором; страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

Статтею 9 Закону України "Про страхування", зокрема, передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З системного аналізу статей 993, 1194 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому в силу вимог статті 1194 Цивільного кодексу України на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність як на учасника ДТП, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що працівник ТОВ „Бєл-Транс" є винним у ДТП та завдав майнової шкоди страхувальнику позивача, відтак відповідач є особою, відповідальною за заподіяну шкоду в розмірі, не покритому лімітом відповідальності за полісом АІ №9024559 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Встановлення розміру різниці між виплаченою ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" сумою страхового відшкодування, сумою, яка була відшкодована позивачу Страховою компанією «Княжна Вієна Іншуранс Груп», та фактичним розміром шкоди входить до предмету доказування у даній справі.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимоги і заперечень (частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем на підтвердження власних вимог до суду першої інстанції була надана лише частина договору добровільного страхування наземного транспорту №28-1301-00196/00040 від 16.12.2015, укладеного між власником транспортного засобу - ТОВ «Транс-Сервіс-1» та ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група".

Між тим, як зазначалося вище, розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суми, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування.

Саме таку правову позицію викладено в узагальненні Верховним Судом України практики розгляду справ, що виникають з договорів страхування.

Відсутність тієї частини договору, що встановлює умови здійснення страхового відшкодування, визначення його розміру (що є необхідним для підтвердження наявності законних підстав для проведення позивачем виплат на користь ТДВ "Транс-Сервіс-1") свідчить про недоведеність ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" належними та допустимими у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами правомірності визначення ним розміру заявленої до стягнення суми шкоди.

В силу приписів частини четвертої статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості витребування доказів за власною ініціативою.

Згідно з частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

До того ж, відповідно до частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

В порушення зазначеної норми позивачем не подано договору добровільного страхування №28-1301-00196/00040 від 16.12.2015 в повному обсязі (до позовної заяви додано лише частину 1 цього договору), а тому не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на його умови, зокрема пункт 12.4.2 договору, який встановлює, за твердженням апелянта, порядок визначення розміру страхового відшкодування.

Щодо висновку судового експерта Гамалай Б.І. №31 від 31.07.2017, то Одеський апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що вказаний висновок не може бути розцінений як висновок експерта, а лише як висновок спеціаліста, тому що відповідно до частини п'ятої статті 101 Господарського процесуального кодексу України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; висновок №31 від 31.07.2017 вказаним вимогам не відповідає.

При цьому зазначений висновок підставно оцінений господарським судом першої інстанції критично, враховуючи відсутність документів, доданих до нього, зокрема акту огляду з підписами зацікавлених осіб. Такий акт огляду пошкодженого транспортного засобу, власником якого є ТОВ "Транс-Сервіс-1", з підписами зацікавлених осіб в матеріалах справи відсутній, позивачем - не поданий. Твердження скаржника про те, що фактично цим документом є висновок №31 до уваги Одеським апеляційним господарським судом не приймається, тому що документ, на який посилається апелянт, підписаний лише експертом-автотоварознавцем і не містить підписів ні власника транспортного засобу, ні учасників ДТП, ні інших зацікавлених осіб. Тому Господарським судом Одеської області вірно зазначено про те, що відсутність такого доказу унеможливлює проведення аналізу пошкоджень автомобіля, які були виявлені під час огляду транспортного засобу, з даними, які зазначені в ремонтній калькуляції.

Правильно враховано господарським судом першої інстанції і те, що відповідно до висновку експерта №31 від 31.07.2017 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 654961,81 грн, тоді як його ринкова вартість становить 465405,28 грн, при цьому питання економічної обгрунтованості ремонту (розміру вартості такого ремонту) позивачем не обгрунтовується, незважаючи на встановлення вартості відновлювального ремонту майже на 40% вище за ринкову вартість такого саме транспортного засобу.

Не підтверджується документально і ступень зносу пошкодженого автомобіля. При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ним згідно з Методикою застосовано максимальний коефіцієнт, оскільки із змісту Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за №1074/8395, з подальшими змінами та доповненнями, на яку посилається апелянт, не вбачається, що максимальний коефіцієнт фізичного зносу деталей, які підлягають заміні, становить 70%.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" розміру понесених ним збитків.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Українська страхова група" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2018 у справі №916/2554/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, та у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.06.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна