РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа № 913/173/18

м.Харків Провадження №31/913/173/18

Господарський суд Луганської області в складі головуючого судді Марченко Ю.І.

за участю секретаря судового засідання Бикової К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, м.Кам'янське Дніпропетровської області,

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 184 128 366 грн. 29 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, представник на підставі довіреності №138 від 03.11.2017;

від відповідача представник не прибув.

в с т а н о ви в:

Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про стягнення 184 128 366 грн. 29 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані, з посиланням на ст.ст. 16, 627, 628, 629, 509, 529, 526, 530, 612, 691, 692 Цивільного кодексу України, 173, 193, 265, 266 Господарського кодексу України, порушенням відповідачем зобов'язань зі своєчасної оплати заборгованості за договором №11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.04.2018 було відкрито провадження по справі №913/173/18, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено до слухання у підготовчому засіданні на 15.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2018 було відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 29.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.05.2018 було відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 18.06.2018.

ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» відзивом на позовну заяву проти позову заперечив, оскільки зобов'язання щодо сплати заборгованості у вказаному розмірі за поставлену продукцію було повністю припинено, внаслідок їх зарахування.

Припинення зобовязань відповідача перед позивачем відбулося на підставі повідомлень про зарахування зустрічних однорідних вимог, направлених позивачем на адресу відповідача: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, буд. 20 «А».

Позивач стверджує, що він не отримав відповідей від відповідача щодо вищевказаного повідомлення. Таким чином, на думку позивача, зобовязання відповідача за Договором №11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 не припинилися, і, відповідно, позивач має право нараховувати господарські санкції.

Відповідач не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

30.03.2018 відповідачем було отримано від позивача ОСОБА_2 про зарахування зустрічних однорідних вимог №01/190, яке датоване 26.03.2018, відповідно до п.3.2. якого зазначено, що відповідач є боржником, а позивач є кредитором при виконанні грошового зобов'язання за договором №11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 в сумі 184 128 366 грн. 29 коп.

У п.4.2. повідомлення зазначено, що з моменту направлення кредитором вказаного повідомлення, сума зобовязань боржника зменшується на 184 128 366 грн. 29 коп.

Таким чином, відповідач вказує, що зобовязання останнього перед позивачем зі сплати заборгованості на загальну суму 184 128 366 грн. 29 коп., з урахуванням ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України, було повністю припинено 27.03.2018 (дата отримання відповідачем повідомлення).

Посилаючись на ч. 1 ст. 12, ст. ст. 14, 601 Цивільного кодексу України, відповідач зазначив, що зарахування зустрічних однорідних вимог може бути здійснено за заявою однієї із сторін, що і відбулося у випадку із заборгованістю відповідача за Договором поставки. Припинення зобовязань відповідача було здійснено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за односторонньою заявою позивача.

На думку відповідача, будь-які твердження позивача про те, що відповідач повинен був здійснити якісь дії з метою надати ОСОБА_2 про зарахування зустрічних однорідних вимог юридичної сили (підтвердити факт отримання ОСОБА_2 про зарахування зустрічних однорідних вимог, надати відповідь на лист позивача від 26.03.2018 №01/190) є безпідставними.

Таким чином, станом на 27.03.2018 зобовязання відповідача зі сплати основного боргу в розмірі 184 128366 грн. 29 коп. було повністю виконано.

19.06.2018 від відповідача до канцелярії Господарського суду Луганської області надійшла заява від 14.06.2018 про продовження строку подання відповідачем заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву.

Вказане клопотання відповідачем обґрунтоване тим, що станом на момент подачі вказаної заяви, відповідач не отримав відповіді на відзив на позовну заяву.

Оскільки ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.05.2018, відповідачу було встановлено строк для подачі заперечень до 15.06.2018, тому останній просить суд продовжити вказаний строк для подачі заперечень на відповідь позивача на відзив на позовну заяву.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив з підстав того, що позивачем до суду не подавалось жодної відповіді на відзив на позовну заяву.

Дослідивши надане відповідачем клопотання, вислухавши представника позивача, суд до наступного.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Відповідно до ст. 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.06.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Саме з цього часу суд розпочинає розгляд справи по суті протягом 30 днів, відповідно до ч.2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, приписи ст. 166 Господарського процесуального кодексу України не містять імперативної норм (саме зобов'язання) позивача надавати до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Таким чином, подання до суду позивачем відповіді на відзив на позовну заяву є правом позивача, а не обов'язком.

Враховуючи те, що представником позивача до суду не було надано жодної відповіді на відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заяви відповідача про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву.

З урахуванням викладеного, суд залишає без задоволення заяву відповідача від 14.06.2018 про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву.

В судове засідання 25.06.2018 з'явився повноважний представник позивача, який підтримав позовні вимоги та усно пояснив суду, що не заперечує факт направлення на адресу відповідача повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.03.2018 №01/190.

Відповідач правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить запис про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. (т.с. 4 а.с. 10).

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20.12.2011 між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» (далі - Постачальник) та ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (далі - одержувач) укладено Договір поставки 11-2196-01-015/1572 (далі - Договір поставки).

Відповідно до п. 1.1. договору поставки, постачальник зоов'язується поставляти, а одержувач оплачувати і одержувати продукцію, найменування, кількість і ціна якого визначені в специфікаціях, прикладених до даного договору, які є його невідємною частиною.

Пунктом 2.2. договору сторони узгодили, що сума договору на момент підписання встановлюєься в специфікації №1 і становить 8 242 560 грн. 00 коп. із ПДВ. Надалі сума договору встановлюється в специфікаціях, що підписуються додатково.

Відповідно до п. 3.1. поставка продукції здійснюється на умовах, зазначених в специфікацях відповідно до ІНКОТЕРМС правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної ОСОБА_3 в редакції 2000.

Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що розрахунки за продукцію, що відвантажується, здійснюється по факту поставки протягом 10 банківських днів від дати відвантаження, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, або шляхом інших видів розрахунків, передбачені чинним законодавством.

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2012, відповідно до п.9.4. договору.

Додатковою угодою №2 до договору від 19.12.2012 сторони дійшли згоди продовжити термін дії договору №11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 до 31.12.2013 (т.с. 1 а.с. 46).

Додатковою угодою №3 до договору від 25.03.2013 сторони дійшли згоди викласти п.4.2. договору в наступній редакції: «Розрахунки за продукцію, що відвантажується, здійснюється по факту поставки протягом 10 банківських днів від дати відвантаження шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не обумовлено в специфікаціях до договору. За згодою сторін можливі інші види розрахунків, передбачені чинним законодавством.» (т.с. 1 а.с. 47).

Додатковою угодою №17 до договору від 20.12.2013 сторони погодили викласти п.9.4. в наступній редакції: «Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014.» (т.с. 1 а.с. 50).

Додатковою угодою №24 до договору від 10.12.2014 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2015. (т.с. 1 а.с. 51).

Додатковою угодою №33/1 до договору від 10.12.2015 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2016. (т.с. 1 а.с. 52).

Додатковою угодою №109 до договору від 31.12.2016 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2017. (т.с. 1 а.с. 54).

Додатковою угодою №111 від 02.02.2017, сторони дійшли згоди про внесення змін до договору, а саме: по тексту договору і всіх додатків до нього найменування постачальника викласти в такій редакції - Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат». (т.с. 1 а.с. 55).

На виконання умов договору поставки в період з серпня 2014 по січень 2017 (включно) постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 184 128 366 грн. 29 коп.

Крім того, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №01/190 від 26.03.2018 про зарахування зустрічних однорідних позовних вимог, відповідно до якого ПАТ Дніпровський металургійний комбінат (сторона 1) та ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (сторона 2) мають одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав.

Пунктом 2 вказаного повідомлення встановлено, що сторона 1 заявляє про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних зобовязань:

- п.3.1 повідомлення - сторона 2 є кредитором, а сторона 1 є боржником при виконанні грошового зобов'язання за договором №11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 в сумі 184 128 366 грн. 29 коп., щодо оплати 184 128 366 грн. 29 коп.;

- п.3.2. повідомлення сторона 2 є боржником, а сторона 1 є кредитором при виконанні грошового зобовязання за договором №11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 в сумі 184 128 366 грн. 29 коп., щодо оплати 184 128 366 грн. 29 коп.

Пунктом 4 вказаного повідомлення встановлено, що з моменту направлення даного повідомлення сума зобовязань сторони 1 та сторони 2 за договором №11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 зменшується на 184 128 366 грн. 29 коп., відносно кожного.

Вказане повідомлення було отримано відповідачем 30.03.2018, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту «Укрпошта» (т.с. 3 а.с. 220)

За твердженням позивача, спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, зокрема, в частині оплати поставленого товару, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 184 128 366 грн. 29 коп.

Доказів погашення заборгованості або часткової оплати сум, заявлених до стягнення, відповідач суду не подав.

Оскільки відповідачем, в добровільному порядку заборгованість сплачена не була, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 184 128 366 грн. 29 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з приписами 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справ доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), кий міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як було вказано вище, наявність заборгованості відповідача за поставлену продукцію за договором поставки № 11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 у сумі 184 128 366 грн. 29 коп. підтверджується матеріалами справи.

При розгляді спору суд дійшов висновку, що повідомленням позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 01/190 від 26.03.2018 (т.с. 3 а.с. 108) здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» і ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» на суму 184 128 366 грн. 29 коп.

Оскільки йдеться про зарахування боргу за поставлену продукцію, вимоги є однорідними, тобто такими, що потребують розрахунку грошовими коштами. Позивач та відповідач у цих зобовязаннях є кредитором та боржником один до одного та строки сплати, які визначені вказаними правочинами, настали, що підтверджено документально.

Вказане повідомлення направлене на адресу ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» 27.03.2018 (т.с. 3 а.с. 109) та отримані останнім 30.03.2018 (т.с. 3 а.с. 110).

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГК України господарське зобовязання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.

Водночас, відповідно до вимог ст. 601 ЦК України та ч.3 ст.203 ГК України зарахування здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань, між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого (те саме повинно бути і з боржником); 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобовязаннях повинні бути речі одного роду (гроші чи інші однорідні речі); 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобовязань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Аналогічна позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобовязанні, здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не повязується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. В той же час, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, а тому її слід вважати зробленою, а зобовязання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи, зокрема, й положення п. 1 ч. 1 ст. 211 ЦК України) у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину субєктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобовязанні).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, станом на час розгляду справи, правочин позивача щодо заліку зустрічних однорідних вимог в загальній сумі 184 128 366 грн. 29 коп. є чинним та в судовому порядку недійсним не визнавався, не оспорюється відповідачем, а визнається.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про проведення позивачем заліку зустрічних однорідних грошових вимог на суму позову та припинення зобовязання в цій сумі за договором № 11-2196-01-015/1572 від 20.12.2011 з 26.03.2018, а тому звернення до суду є необгрунтованим.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у разі відмови в позові покладається на позивача.

У судовому засіданні 25.06.2018, відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 129, 232-233, 236-241, 247 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення 184 128 366 грн. 29 коп. відмовити.

2. Витрати по судовому збору покласти на позивача.

У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення 26.06.2018

Суддя Ю.І.Марченко