КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р. Справа№ 910/17938/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання: Подоляк Р.Ю.

За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 13.06.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Рось» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 (суддя - Сташків Р.Б.) (повне рішення складено 01.12.2017)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Родіна»

до Приватного підприємства «Рось»

про стягнення 2 268 811,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Родіна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Рось» про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнення суми санкцій у зв'язку з несвоєчасною оплатою товару та послуг з його поставки в сумі 2268811,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 позовні вимоги ТОВ сільськогосподарського підприємства "Родіна" задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Рось" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" 1521691,47 грн. інфляційних втрат, 288508,51 грн. 3% річних, 458611,46 грн. пені, а також 34032,17 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "Рось", звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ сільськогосподарського підприємства "Родіна" відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, о оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому - підлягає скасуванню.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/1279/18 від 23.05.2018 у зв'язку звільнення судді Корсакової Г.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), з посади судді Київського апеляційного господарського суду у відставку, призначений повторний автоматизований розподіл справи № 910/17938/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2018 для розгляду справи № 910/17938/17 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Тарасенко К.В., суддів Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 06.06.2018.

06.06.2018 в судовому засіданні оголошено перерву на 12.06.2018.

08.06.2018 представником відповідача подано додаткові пояснення щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені.

У судовому засіданні 12.06.2018 було оголошено перерву на 13.06.2018 з метою перевірки розрахунків доданих до позовної заяви та уточнень до неї.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

На підставі договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) №51 від 01.01.2013 (далі - Договір №51) Позивачем у період з січня 2013 р. по вересень 2015 р. було надано Відповідачу послуги по транспортуванню товару на загальну суму 1125676,81 грн., тоді як Відповідачем в оплату наданих послуг було перераховано Позивачу лише частину вартості послуг в розмірі 200260,16 грн.

На підставі договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) №ДГ-0000016 від 01.01.2014 (далі - Договір №16) Позивачем у 2014 р. було передано у власність (продано) Відповідачу товар на загальну суму 2443327,73 грн., тоді як Відповідачем було лише частково виконано свій обов'язок з оплати поставленого товару та перераховано Позивачу грошові кошти у розмірі 977895,23 грн.

На підставі договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № ДГ-0000012 від 01.01.2015 (далі - Договір №12) Позивачем у період з січня по вересень 2015 р. було передано у власність (продано) Відповідачу товар на загальну суму 7510991,71 грн., тоді як Відповідачем було лише частково виконано свій обов'язок по оплаті товару та перераховано Позивачу грошові кошти у розмірі 2649388,77 грн.

Умови договорів №№ 51, 16 та 12 та вищеописані обставини правовідносин сторін за цими договором встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі №911/721/13, яке набрало законної сили та є чинним.

Цим же рішенням суду було встановлено, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за наслідками вищеописаних поставок та з урахуванням їх часткової оплати складає 7252452,09 грн., тому вимоги позову про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 7252452,09 грн. суд задовольнив. Також, з огляду на несвоєчасні та неповні оплати по договорам, суд визнав Відповідача порушником грошового зобов'язання та стягнув з нього передбачену договорами пеню за період з 19.08.2015 по 18.02.2016 в сумі 1147732, 92 грн., а також за ст. 625 ЦК України інфляційні збитки за період з вересня 2015 р. по січень 2016 р. у сумі 226068,19 грн. і 3 % річних за період з 19.08.2015 по 29.02.2016 в сумі 78328,60 грн.

Згідно з твердженнями Позивача, які не спростовані Відповідачем, сума основного боргу була погашена 27.06.2017.

Предметом даного судового спору є стягнення санкцій (пені, 3% річних та втрат від інфляції) за несвоєчасне виконання Відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставки товару (2411049,13 грн.) та надання автопослуг (125242,74 грн.), заборгованість по яким була підтверджена та стягнута вищевказаним рішенням суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, а також стягнення 3% річних та втрат від інфляції на інші суми заборгованостей, які були підтверджені та стягнуті вищевказаним рішенням суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, за період, після визнаного обґрунтованим у рішенні суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, та до погашення боргу, а саме, Позивач разом просить суд стягнути наступні суми за наступні загальні періоди нарахування санкцій:

- 1521691,47 грн. інфляційних втрат за період лютий 2016 року - червень 2017 року;

- 288508,51 грн. 3% річних за період з 01.03.2016 по 27.06.2017 включно;

- 458611,46 грн. пені за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 включно.

Обставина несвоєчасної оплати заборгованості Відповідачем встановлена рішенням Господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі №911/721/13.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою заборгованості, Відповідач, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення:

- пені на підставі п. 5.4 Договору, ст.ст. 546, 549 ЦК України;

- втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Дослідивши розрахунки позивача, суд першої інстанції визнав їх повністю обґрунтованими та законними, та прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, однак, колегія суддів перевіривши наданий до позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог дійшла висновку про наявність помилок у розрахунках, що підтверджується наступним.

Як вбачається з рішення Господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі № 911/721/16 станом на 01.03.2016 у відповідача була наявна заборгованість перед позивачем у сумі 7 252 452,09 грн. яка складалась з 6 327 035,44 грн. заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. за надані авто послуги, на які нараховано інфляційні втрати, пеню та 3 % річних за періоди:

Інфляційні втрати нараховано за вересень 2015- січень 2016.

3% річних нараховано з 19.08.2015 по 29.02.2016 та з 25.02.2016 по 29.02.2016 в залежності від моменту виникнення зобов'язання.

Пеню нараховано з 19.08.2015 по 18.02.2016 та з 25.02.2016 по 29.02.2016 в залежності від моменту виникнення зобов'язання.

Оскільки прострочення за частиною вимог виникло з 19.08.2015, а за іншою частиною вимог виникло 25.02.2016.

При цьому, судове рішення у справі № 911/721/16 було виконано, а відповідно заборгованість погашена, лише 27.06.2017.

У в'язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.03.2016 по 27.06.2017, інфляційні втрати за період лютий 2016 - червень 2017 року. Крім того, позивач просив стягнути пеню за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 на заборгованість яка виникла з 25.02.2018 (2 411 049,13 грн. за молоко та 125 242,74 грн. за надані авто послуги) в межах піврічного строку, з урахуванням, що пеню за період з 25.02.2016 по 29.02.2016 вже було стягнуто.

Дослідивши обставини справи та надані розрахунки, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо періодів за які нараховано 3 % річних, інфляційні втрати та пеню, колегія суддів зазначає, що вказані періоди не були предметом розгляду справи № 911/721/16.

При цьому, позивачем нараховано 3 % річних в тому числі за 27.06.2017, тобто за день, в який зобов'язання було виконано, однак, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних.

Стягнення 3 % річних за своєю правовою природою є платою за користування чужими грошовими коштами, а отже стягнення їх за день коли було гроші сплачено (стягнуто) є неправомірним.

Тобто, враховуючи обставини справи, правомірним є стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.03.2016 по 26.06.2017, інфляційних втрат за період лютий 2016 - червень 2017 року. Та пені за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 на заборгованість яка виникла з 25.02.2018 в межах піврічного строку, з урахуванням, що пеню за період з 25.02.2016 по 29.02.2016 вже було стягнуто.

Щодо бази, на яку має бути здійснено нарахування, необхідно зазначити наступне.

Підставою позову є несвоєчасне виконання зобов'язання за Договорами № ДГ-0000016 від 01.01.2014, № ДГ-0000012 від 01.01.2015 та № 51 від 01.01.2013.

Обставини, щодо розміру заборгованості за вказаними договорами були предметом розгляду справи № 911/721/16, яким, як вже зазначалось, встановлено, що станом на 01.03.2016 у відповідача була наявна заборгованість перед позивачем у сумі 7 252 452,09 грн. яка складалась з 6 327 035,44 грн. заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. за надані авто послуги,

Однак, з наданих до позовної заяви розрахунків (т. 1 а.с. 34-38) вбачається, що інфляційні втрати позивачем нараховано на 6 479 330,44 грн. заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. заборгованості за надані авто послуги (сума 7 404 747,09 грн.).

3 % річних, у свою чергу, позивачем нараховані на 6 327 035,44 заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. заборгованості за надані авто послуги (сума 7 252 452,09 грн.).

При цьому, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що заборгованість відповідача за спірний період була відмінною від розміру визначеного судовим рішенням у справі № 911/721/16.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року №910/8318/16).

Тобто, право вимоги 3 % річних, інфляційних втрат та пені у позивача виникло не з судового рішення у справі № 911/721/16, а на підставі укладених договорів, а відповідно вказані суми не можуть бути нараховані на 3 % річних, інфляційні втрати та пеню які стягнуті в межах вказаної справи.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що базою нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є заборгованість в сумі 7 252 452,09 грн..

Відповідно до розрахунку суду, сукупний індекс інфляції за період з лютого 2016 року по червень 2017 року становить 120,2 %, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 465 724,46 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язання за Договорами № ДГ-0000016 від 01.01.2014, № ДГ-0000012 від 01.01.2015 та № 51 від 01.01.2013.

А сума 3 % річних, за період з 01.03.2016 по 26.06.2017, становить 287 414,04 грн. Вказана сума підлягає стягненню на користь відповідача.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою заборгованості, позивачем також нараховано пеню в сумі 458611,46 грн. (з урахуванням уточнення позовних вимог, яка прийнята судом як заява про зменшення розміру позовних вимог) за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 на підставі п. 5.4 Договору, ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вказані штрафні санкції нараховані не на всю суму заборгованості, а лише на ту їх частину по якій прострочення боржника виникло з 25.02.2016, тобто на 2 411 049,13 грн. заборгованості за молоко та 125 242,74 грн. заборгованості за авто послуги.

Пеню нараховано в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі п. 5.4. Договорів.

При цьому, при розгляді справи № 911/721/16 було нараховано пеню на вказану суму лише в межах п'яти днів з 25.02.2016 по 29.02.2016, а звертаючись з даним позовом позивач просив стягнути пеню на вказану суму за період з 01.03.2016 по 24.08.2016.

Тобто позивачем визначено правомірну базу нарахування та період за який він просив стягнути пеню.

Ставка НБУ у період з 01.03.2016 по 21.04.2016 - 22% (пеня за період 158 552,89 грн.), з 22.04.2016 по 26.05.2016 - 19% (пеня за період 92 165,80 грн.), з 27.05.2016 по 23.06.2016 - 18% (пеня за період 69 851,97 грн.), з 24.06.2016 по 28.07.2016 - 16,5 % (пеня за період 80038,72 грн.), з 29.07.2016 по 24.08.2016 - 15,5% (пеня за період 58002,08 грн.) (сума за весь період - 458611,46 грн.).

Враховуючи викладене, колегія суддів перевірила розрахунок пені наданий позивачем, та вважає його обґрунтованим, а позовні вимоги в частині стягнення пені є такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Дослідивши обставини справи у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Рось» підлягає частковому задоволенню у зв'язку з тим, що розрахунки надані позивачем містять помилки які не були усунуті судом першої інстанції. Рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає зміні з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рось» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 у наступній редакції:

« 1) Позов задовольнити частково.

2) Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10; ідентифікаційний код 32191954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Родіна» (Харківська область, Богодухівський район, с. Крисине, вул. Центральна, 51; ідентифікаційний код 00708348) 1 465 724,46 грн. (один мільйон чотириста шістдесят п'ять тисяч сімсот двадцять чотири грн. 46 коп.) інфляційних втрат, 287 414,04 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста чотирнадцять грн. 04 коп.) 3% річних, 458611,46 грн. (чотириста п'ятдесят вісім тисяч шістсот одинадцять грн. 46 коп.) пені, а також 33176,25 (тридцять три тисячі сто сімдесят шість грн. 25 коп.) судового збору.

3) В іншій частині позову відмовити.»

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Родіна» (Харківська область, Богодухівський район, с. Крисине, вул. Центральна, 51; ідентифікаційний код 00708348) на користь Приватного підприємства «Рось» (м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10; ідентифікаційний код 32191954) 1278,62 грн. (одну тисячу двісті сімдесят вісім грн. 62 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

7. Матеріали справи № 910/17938/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст складено та підписано 20.06.2018.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко