ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" червня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1302/18

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелторі Плюс», м. Буча Київської області в особі ліквідатора ОСОБА_1, м. Жашків Черкаської області

до ОСОБА_2, м. Буча Київської області

про скасування права власності та поновлення права власності

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелторі Плюс» в особі ліквідатора ОСОБА_1 б/н, б/д (вх.№1336/18 від 13.06.2018 року) до ОСОБА_2 про скасування права власності та поновлення права власності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2018 року суддю Зайця Д.Г. визначено для розгляду даної позовної заяви.

Подана заява не відповідає вимогам Глави 2 розділу I Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на прийняті судові рішення у справі №2-1375/2010р. Ірпінського міського суду Київської області та відповідні рішення апеляційної та касаційних інстанцій, прийняті за результатами перегляду такого рішення, однак, без будь-якого нормативно-правового обґрунтування з посиланням на норми чинного законодавства.

Так, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.05.2010 року у справі №2-1375/2010р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14.10.2013 року, позов ОСОБА_2 до ТОВ «Ріелторі Плюс» про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна задоволено; визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться в АДРЕСА_1; припинено право власності ТОВ «Ріелторі Плюс» на нежитлові приміщення, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Підставою для звернення з позовом у справі №2-1375/2010р. був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Ріелторі Плюс» договір про фінансування будівництва №11/2008, відповідно до умов якого та додатку №1 до нього, ОСОБА_2 (позивач) фінансує будівництво частини торговельного комплексу, а відповідач (ТОВ «Ріелторі Плюс») зобов'язується побудувати та передати позивачу об'єкт фінансування та сприяти в оформленні права власності.

Зазначене рішення суду оскаржувалось ТОВ «Ріелторі Плюс» в касаційному порядку. В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.05.2010 року у справі №2-1375/2010р. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14.10.2013 року скасовано, а справу №2-1375/2010р. передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.07.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Ріелторі Плюс» про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна залишено без розгляду.

Звертаючись до господарського суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2, позивач просить скасувати право власності на об'єкти нерухомого майна, визнане за ОСОБА_2 та поновити право власності ТОВ «Ріелторі Плюс» на нежитлові приміщення.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Статтею 2 Господарського кодексу України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Згідно ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

-відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідачем за даним позовом є фізична особа - ОСОБА_2, яка не є підприємцем, у зв'язку з чим остання не набула статусу сторони у справі, що може розглядатися за правилами господарського судочинства.

Крім того, з матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом даного спору є вимога про скасування права власності, визнаного за фізичною особою - ОСОБА_2.

Отже, аналіз вищевказаного суб'єктного складу свідчить про те, що між сторонами виник спір, що підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому, позовну заяву подано з порушенням правил суб'єктної юрисдикції господарських судів, встановлених Господарським процесуальним кодексом України для відповідного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 1 та ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки підвідомчий суду загальної юрисдикції.

Зважаючи на те, що відповідачем у справі є фізична особа, яка не є підприємцем, відтак даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України, а належить до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 20, 45, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелторі Плюс» в особі ліквідатора ОСОБА_1 б/н, б/д (вх.№1336/18 від 13.06.2018 року) до ОСОБА_2 про скасування права власності та поновлення права власності.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць