КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. Справа№ 911/3151/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Станіка С.Р.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради

на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018, повний текст якого складено 15.02.2018

у справі №911/3151/17 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради

про стягнення 39 124,80 грн.

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради (далі - відповідач) про стягнення боргу у сумі 39 124,80 грн., що є витратами понесеними внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року останній надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян на загальну суму 587 100,95 грн., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенцій з бюджету. Однак, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, вартість послуг повністю не відшкодував, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 39 124,80 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 39 124,80 грн. боргу та 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено існування боргу з компенсації витрат за надання послуг зв'язку на пільговій основі в сумі 39 124,80 грн., проте, відсутність бюджетних коштів у відповідача на вищезазначені цілі не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. При цьому, місцевий господарський суд послався на правову позицію Верховного суду України, наведену у постановах від 15.05.2012 року у справі № 11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12. Судове рішення обґрунтовано, серед іншого, і нормами частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації", статтями 48, 102 Бюджетного кодексу України, статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", пунктами 2, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17 скасувати та прийняти в нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано посиланням на механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з Державного бюджету України, які Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на відповідний рік не були передбачені, у зв'язку із чим відповідач стверджує, що не повинен відповідати за виконання Державного бюджету України та нести на собі негативні фінансові наслідки

У відповідності до ст.270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 № 911/3151/17 апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Разіної Т.І, Станіка С.Р. Поновлено Управлінню соціального захисту населення Бориспільської міської ради строк апеляційного оскарження на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17. Розгляд апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено Публічному акціонерному товариству "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Позивач у відзиві просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України. При цьому, у відзиві серед іншого позивачем відзначено, що законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Боржник, як юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб. До того ж, відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Крім того, заборгованість підтверджується підписаними сторонами актами звірки розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (позивач) є оператором телекомунікацій і у своїй діяльності керується нормами діючого законодавства, зокрема Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2012 року № 295 (далі - Правила № 295), іншими законодавчими актами України.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил № 295 оператори телекомунікацій повинні надавати споживачам, які мають установлені законодавством пільги, телекомунікаційні послуги з урахуванням цих пільг, відповідно до законодавства України.

Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України "Про охорону дитинства" встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтями 89, 102 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено, що видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Київська міська філія позивача надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія вищезазначених законів.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок№ 256).

Зокрема, п. 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходив з того, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови, Порядку № 256, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до п. 11 Порядку про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, щомісяця між сторонами здійснюється звірка розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства: форма № 3-пільга.

За ствердженням позивача, на виконання вищезазначених норм законодавства, ним в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року було надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на загальну суму 587 100,95 грн., що підтверджується Актами звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, форма № 3-пільга, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, які знаходяться в матеріалах справи.

Однак, як наголошено позивачем, відповідач не виконав в повному обсязі обов'язки щодо відшкодування витрат, які понесені позивачем в результаті надання послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, розрахувався частково, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню витрат на телекомунікаційні послуги, надані на пільгових умовах ветеранам війни, ветеранам військової служби, потерпілим ЧАЕС, багатодітним сім'ям за спірний період в сумі 39 124,80 грн. (За розрахунком: 225 966,79 грн. борг станом на 01.01.02015 року + 587 100,95 грн. надано послуг на пільгових умовах за 2015 рік - 773 942,94 грн. профінансовано станом на 01.01.2016 року).

Відтак, оскільки, вказана заборгованість за надані послуги сплачена не була, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 39 124,80 грн. боргу за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

Відповідач заперечує наявність боргу перед позивачем, як у суді першої інстанції, так і у доводах апеляційного оскарження посилається на відсутність бюджетних асигнувань, стверджуючи про те, що ні Законом України "Про Державний бюджет на 2016 рік", ні Бюджетним кодексом України не було передбачено субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг із послуг зв'язку окремим категоріям громадян.

Окрім того, відповідач у посилався на помилки в розрахунках заявленої до стягнення позивачем суми боргу, зокрема помилки в сумі боргу станом на січень 2015 року та сумі наданих послуг протягом 2015 року, стверджуючи, що станом на 01.01.2016 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 28 869,27 грн. (221 155,62 грн. борг станом на 01.01.2015 року + 581656,59 грн. надано послуг на пільгових умовах за 2015 рік - 773 942,94 грн. профінансовано станом на 01.01.2016 року).

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин першої-четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частиною статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

В свою чергу, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" зобов'язане дотримуватися положень законодавства про соціальний захист, здійснюючи при цьому підприємницьку діяльність з надання послуг зв'язку, які мають оплатний характер. Покладення на Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" витрат, пов'язаних з наданням послуг пільговим верствам населення, без їх відшкодування відповідним органом суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, встановленим статтею 3 Цивільного кодексу України

Також, відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Встановивши, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" надавались на виконання імперативних законодавчих приписів і те, що Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради в силу закону має відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16, а також позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.03.2018 у справі № 921/7/17-г/17, від 27.03.2018 у справі № 925/974/17, від 05.04.2018 у справі № 921/373/17-г/14, від 13.04.2018 у справі № 908/985/17.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах Київською міською філією ПАТ "Укртелеком" надано не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом також обґрунтовано відхилено посилання відповідача на помилки в розрахунках заявленої до стягнення позивачем суми боргу. Вказане спростовується самим відповідачем, зокрема наданим останнім супровідним листом № 5-9095 від 19.12.2017 року Актом звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги станом на 05.01.2016 року, форма № 3-пільга, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, де відображено борг відповідача станом на 05.01.2015 року, який склав 225 966,79 грн., профінансовано за поточний рік - 587 100,95 грн., поточна заборгованість - 39 124,80 грн., як і зазначено позивачем у позові.

Окрім того, у матеріалах справи наявні Акти звірки взаєморозрахунків, форма № 3-пільга, і за 2014 рік, і за 2015 рік, а також розрахунок заборгованості окремо по кожній пільговій категорії, по кожному місяцю за 2014 рік.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі відповідачем не наведено.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Київський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2018 у справі №911/3151/17 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи №911/3151/17 до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

С.Р. Станік