ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15.06.2018

Справа № 910/7483/18

Суддя Господарського суду міста Києва Бондаренко Г.П., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтра Інвест"

до Приватного підприємства "ГЛЕБУС"

про стягнення 21 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтра Інвест» (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ГЛЕБУС» (далі – відповідач) про стягнення 21000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що у квітні 2018 між сторонами досягнута домовленість про поставку товару шляхом укладення договору у спрощений спосіб, на підставі виставленого відповідачем рахунку про оплату, позивач перерахував кошти в сумі 21000,00 грн на рахунок відповідача, але останнім зобов’язання щодо передачі товару і досі не виконано, внаслідок чого сплачена сума передплати заявлена до стягнення з відповідача.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Всупереч наведеним вимогам закону позивач не зазначив відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача, а також не зауважив, що такі відомості йому не відомі або відсутні.

Статтею 164 ГПК України встановлено вимоги до документів, що додаються до позовної заяви, та ч. 2 указаної статті зазначає, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 91 ГПК України письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

При поданні даної позовної заяви з додатками позивачем не було належним чином засвідчено копії документів, зокрема відсутнє прізвище та ініціали особи яка засвідчує копію та дата засвідчення копії.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 172 ГПК України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов’язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Таким чином, належним доказом відправлення учасникам справи копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень у поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі.

На підтвердження направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів заявником не додано касового чеку або розрахункової квитанції, а в описі вкладення у цінний лист від 07.06.2018 зазначені не конкретизовані додатки які надсилаються, що унеможливлює суд установити факт виконання обов’язку заявником, передбаченого п. 1 ч. 1 статті 164 ГПК України.

Отже, для належного виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, позивачеві слід подати суду докази направлення відповідачеві позовної заяви з додатками, а саме опис вкладення із конкретизованим переліком всіх документів, що направляються стороні та касовий чек або розрахункову квитанцію в оригіналі.

Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”).

Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік” встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Однак, в тексті позовної заяви позивачем зазначено прохання про відстрочку або розстрочку сплати судового збору через скрутне матеріальне становище та відсутність у товариства грошових коштів.

Відповідно до ст. 8 Закону України “Про судовий збір”, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.05.2018 у справі № 916/2504/17, зазначено, що простого факту відсутності у сторони коштів для оплати судового збору самого по собі недостатньо для безмовного висновку про необхідність надання відстрочки для сплати судового збору.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), було зазначено, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом ("Голдер проти Сполученого Королівства" і "Z та інші проти Сполученого Королівства", рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, "Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року).

Так, зокрема, законодавець у частині 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" закріпив норму відповідно до якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Тобто, статтею 8 Закону України "Про судовий збір" чітко визначені умови за наявності яких суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, чинне законодавство України надає судам дискреційні повноваження вирішувати питання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або надання відстрочки (розстрочки) його сплати. Вчинення таких дій є правом суду і може бути застосоване за наявності виключних умов, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано виключні обставини, що позбавляють його можливості сплатити судовий збір, крім посилання на відсутність коштів, а також з огляду на те, що підприємницька діяльність є діяльністю здійснюваною на власний ризик суб`єктом підприємницької діяльності, суд не вбачає підстав для надання позивача відстрочки або розстрочки по сплаті судового збору.

Тому, для належного виконання вимог Господарського процесуального кодексу України позивачем при поданні даного позову має бути сплачено виходячи з ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1762,00 грн.                               Крім того, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку з розглядом справи.

У п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України зазначено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що вона не містить підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З наведених підстав позовна заява підлягає залишенню її без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 162, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтра Інвест» без руху.

2. Відмовити у задоволенні клопотання про надання розстрочки або відстрочки по сплаті судового збору.

3. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

4. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання письмової заяви із зазначенням відомих номерів засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача, або зауважити, що такі відомості позивачу не відомі або відсутні.

- подання документів (доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях, згідно з п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-203, чинний від 01.09.2003), відповідно до ст. 91 ГПК України;

- подання доказів направлення відповідачеві позовної заяви з додатками, з описом вкладення із конкретизованим переліком всіх документів, що направляються стороні та касовий чек або розрахункову квитанцію в оригіналі.

- докази сплати судового збору в сумі 1762,00 грн., або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

- заяву з попереднім орієнтовним розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку з розглядом справи.

- подання до суду письмової заяви, яка буде містити підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав;

4. Попередити позивача, що відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Г.П. Бондаренко