ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018м. ДніпроСправа № 904/769/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьова Є.О.

У справі

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НМПО" (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГЛИБОЧИЦЬКА, будинок 17, офіс 224; ідентифікаційний код 34405983)

до ДНІПРОПЕТРОВСЬКОГО КАЗЕННОГО ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ПРОТЕЗНО-ОРТОПЕДИЧНОГО ПІДПРИЄМСТВА (49061, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 21; ідентифікаційний код 03187660)

про 150692,78грн. основної заборгованості; 35640,06грн. пені; 6835,08грн. штрафу; 2929,32грн. трьох відсотків річних; 11848,27грн. інфляційних втрат (договір поставки товару №24/12 від 15.07.2013), з урахуванням заяви за вих.№108 від 06.06.2018 про зменшення позовних вимог

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність №б/н від 15.01.2018

від відповідача ОСОБА_2 довіреність №б/н від 11.06.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НМПО" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Дніпровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (далі - відповідач) в якій просить суд, з урахуванням заяви за вих.№108 від 06.06.2018 про зменшення позовних вимог, стягнути 150692,78грн. основної заборгованості; 35640,06грн. пені; 6835,08грн. штрафу; 2929,32грн. трьох відсотків річних; 11848,27грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір поставки №24/12 від 15.07.2013.

На виконання умов договору позивачем поставлялися товари, а відповідачем не проводилася їх оплата, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 174261,50грн.

26.03.2018 та 25.04.2018 відповідач частково погасив існуючу заборгованість, у зв'язку з чим заборгованість відповідача становить 160692,78грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині оплати отриманого товару позивач нарахував:

- пеню за загальний період прострочення з 02.11.2016 по 28.04.2018 у розмірі 35640,06грн.;

- штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 6835,08грн.;

- три відсотки річних за загальний період прострочення з 02.11.2016 по 28.04.2018 у розмірі 2929,32грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з лютого 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 11848,27грн.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2018 справу №904/769/18 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

Ухвалою від 28.02.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 26.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 24.04.2018.

Судове засідання, яке призначено на 24.04.2018 не відбулося, у зв'язку з лікарняним судді Петренка І.В.

Ухвалою від 10.05.2018 підготовче засідання призначено на 22.05.2018.

22.05.2018 від позивача отримано заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою від 22.05.2018 господарський суд заяву про зменшення позовних вимог прийняв до розгляду; підготовче провадження закрив та призначив розгляд справи по суті на 12.06.2018.

05.06.2018 від позивача отримано заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача 150692,78грн. основної заборгованості; 35640,06грн. пені; 6835,08грн. штрафу; 2929,32грн. трьох відсотків річних; 11848,27грн. інфляційних втрат.

Господарський суд взяв до уваги положення статті 236 Господарського процесуального кодексу України, а саме обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, з метою ухвалення законного рішення господарський суд визнав за необхідне взяти до уваги заяву позивача про зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим вказана ухвала прийнята до розгляду. Крім того, господарський суд врахував, що зменшення позовних вимог відбулося в результаті часткового погашення відповідачем суми основного боргу 31.05.2018, тобто після закриття підготовчого засідання.

12.06.2018 від відповідача отримано відзив. Відповідно до статті 207 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Враховуючи, що відповідач не повідомив суд про поважність причин пропуску строку для подачі відзиву, господарський суд вирішив залишити його без розгляду.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

В судовому засіданні, яке відбулося 12.06.2018 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НМПО" (далі - позивач, постачальник) та ДНІПРОПЕТРОВСЬКИМ КАЗЕННИМ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИМ ПРОТЕЗНО-ОРТОПЕДИЧНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки товару №24/12 від 15.07.2013 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник зобов'язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити і передати у власність (повне господарське відання) покупцю, а покупець у порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти та оплатити матеріали, комплектувальні вироби замовлення за ціною вказаною в накладних.

Ціна договору відповідає сумі вартості товару, придбаного покупцем у продавця за весь період чинності договору. Ціна договору становить суму коштів згідно накладних (пункт 1.2 договору).

Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017 (пункт 5.1 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 23.12.2013).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 Господарського кодексу України, 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 174261,50грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №255 від 14.11.2016 на суму 76617,50грн.;

- видатковою накладною №11 від 18.01.2017 на суму 16224,00грн.;

- видатковою накладною №80 від 29.03.2017 на суму 81420,00грн.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 2.1 договору визначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються в безготівковому порядку протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару (датою поставки товару вважається дата, що вказана у накладній на відвантажений товар). Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі (пункт 2.2 договору).

Отже, за видатковою накладною №255 від 14.11.2016 на суму 76617,50грн. строк оплати по 14.12.2016; за видатковою накладною №11 від 18.01.2017 на суму 16224,00грн. строк оплати по 17.02.2017; за видатковою накладною №80 від 29.03.2017 на суму 81420,00грн. строк оплати по 28.04.2017.

Таким чином, строк оплати товару є таким, що настав.

Відповідач частково оплатив товар. Отже заборгованість відповідача перед позивачем становить 150692,78грн.

Доказів оплати товару в сумі 150692,78грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 150692,78грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення штрафу та пені ґрунтуються на положеннях статті 231 Господарського кодексу України. Укладеним між сторонами договором не визначено розмір штрафу та пені.

Аналіз положень статті 231 Господарського кодексу України дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді пені та штрафу, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Причиною даного спору є невиконання відповідачем грошового зобов'язання.

Тобто відсутня сукупність умов, за яких можливо стягнення штрафних санкцій на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, що є підставою для відмови позивачу в цій частині позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі №3-1гс14.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню у розмірі 2929,32грн. Нарахування за видатковою накладною №11 від 18.01.2017 на суму 16224,00грн. здійснено за період з 18.02.2017 по 17.02.2018, а за видатковою накладною №80 від 29.03.2017 на суму 81420,00грн. за період з 29.04.2017 по 28.04.2018.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню у розмірі 11848,27грн. Нарахування за видатковою накладною №11 від 18.01.2017 на суму 16224,00грн. здійснено за період з березня 2017 року по січень 2018 року, а за видатковою накладною №80 від 29.03.2017 на суму 81420,00грн. за період з травня 2017 року по квітень 2018 року.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2481,93грн., з урахуванням того, що 80,51% позовних вимог позивача судом задоволено.

Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України „Про судовий збір визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НМПО" (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГЛИБОЧИЦЬКА, будинок 17, офіс 224; ідентифікаційний код 34405983) до ДНІПРОПЕТРОВСЬКОГО КАЗЕННОГО ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ПРОТЕЗНО-ОРТОПЕДИЧНОГО ПІДПРИЄМСТВА (49061, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 21; ідентифікаційний код 03187660) про стягнення 150692,78грн. основної заборгованості; 35640,06грн. пені; 6835,08грн. штрафу; 2929,32грн. трьох відсотків річних; 11848,27грн. інфляційних втрат (договір поставки товару №24/12 від 15.07.2013), з урахуванням заяви за вих.№108 від 06.06.2018 про зменшення позовних вимог задовольнити частково.

Стягнути з ДНІПРОПЕТРОВСЬКОГО КАЗЕННОГО ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ПРОТЕЗНО-ОРТОПЕДИЧНОГО ПІДПРИЄМСТВА (49061, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 21; ідентифікаційний код 03187660) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НМПО" (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГЛИБОЧИЦЬКА, будинок 17, офіс 224; ідентифікаційний код 34405983) 150692,78грн. (сто п'ятдесят тисяч шістсот дев'яносто дві грн. 78 коп.) основної заборгованості; 2929,32грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять грн. 32 коп.) трьох відсотків річних; 11848,27грн. (одинадцять тисяч вісімсот сорок вісім грн. 27 коп.) інфляційних втрат; 2481,93грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 93 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з ДНІПРОПЕТРОВСЬКОГО КАЗЕННОГО ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ПРОТЕЗНО-ОРТОПЕДИЧНОГО ПІДПРИЄМСТВА (49061, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 21; ідентифікаційний код 03187660) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НМПО" (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГЛИБОЧИЦЬКА, будинок 17, офіс 224; ідентифікаційний код 34405983) 35640,06грн. (тридцять п'ять тисяч шістсот сорок грн. 06 коп.) пені; 6835,08грн. (шість тисяч вісімсот тридцять п'ять грн. 08 коп.) штрафу відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 15.06.2018

Суддя ОСОБА_3