РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2018Справа № 910/4813/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-а)

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" (04655, м. Київ, Новокостянтинівська, 20)

про стягнення 43 708,98 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Кисильов А.В.

від відповідача: Круподер С.А.

В судовому засіданні 20.06.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" звернулось до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 43 708,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов укладеного між сторонами інвестиційного договору №748/18-16 від 11.05.2016 позивач зобов'язався на власний ризик за рахунок внесків відповідача здійснити будівництво об'єкта, ввести об'єкт в експлуатацію та передати його у власність відповідача, а відповідач в свою чергу зобов'язався перерахувати на поточний рахунок позивача інвестиційний внесок у розмірі та порядку, визначеному умовами договору. За доводами позивача, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було передано у власність відповідача об'єкт інвестування, що підтверджується актами приймання-передавання основних засобів від 18.10.2017, при цьому, відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконав, а саме не здійснив в повному обсязі оплату інвестиційного внеску, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості у розмірі 42 995,26 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та розгляд справи призначено на 23.05.18.

11.05.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі", в якому зазначено, що у зв'язку з відсутністю повідомлення відповідача про наявність обставин, що не перешкоджають виконанню умов договору щодо реєстрації податкових накладних, посилання на них порушує умови договору. Крім того, позивачем не ініційовано внесення відповідних змін до договору щодо виключення обов'язку реєстрації накладної або виключення відповідних санкцій.

11.05.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про заміну сторони її правонаступником, відповідно до якої, заявник просить суд замінити стягувача Публічне акціонерне товариство "Київенерго" на його правонаступника Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі".

У судовому засіданні, 23.05.2018, судом відкладено розгляд заяви про заміну сторони у справі та оголошено перерву у судовому засіданні до 30.05.2018.

05.06.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач застосував до позивача операційно-господарську санкцію без дотримання порядку та строків, що визначені в Інвестиційному договорі та в порушення вимог спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлено, що з дня запровадження тимчасової адміністрації не застосовуються також економічні санкції. Крім того, позивач зауважує, що неплатоспроможність банку не може бути визнана форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

15.06.2018 до господарського суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач не погоджується з доводами позивача з огляду на те, що відповідач не відмовляється від виконання своїх обов'язків за договором, а лише здійснює затримання оплат послуг на суму податкового кредиту з ПДВ до виконання банком своїх зобов'язань. Крім того, відповідач вважає, що відсутність повідомлення позивача про наявність обставин, що перешкоджають виконанню умов договору, щодо реєстрації податкових накладних, порушує п. 7.2., 7.3 договору.

У судовому засіданні 20.06.2018 суд заслухав пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, та заперечення відповідача наведені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (надалі - позивач, замовник) та Публічним акціонерним товариством "Київенерго", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" (надалі - відповідач, інвестор) було укладено інвестиційний договір №748/18-16 (надалі- договір).

Відповідно до п.1.1. договору замовник зобов'язується на власний ризик за рахунок внесків інвестора здійснити будівництво Об'єкта на земельній ділянці за адресою: площа Контрактова,8 (літ. «А», «Б», «В»), 9,10 (літ. «А», «Б»), Андріївський узвіз,2 (літ. «А») у Подільському районі міста Києва, ввести Об'єкт в експлуатацію та передати у власність інвестору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що інвестор у якості інвестиційного внеску в будівництво об'єкта перераховує замовнику грошові кошти у розмірі 2 579 715,60 грн. у наступному порядку:

2.1.1. 90% інвестиційного внеску протягом 20 робочих днів з дати укладення цього договору, але не раніше отримання від замовника коштів за договором про приєднання;

2.1.2. 10% інвестиційного внеску протягом 10 робочих днів з моменту;

2.1.2.1. підписання сторонами Акта приймання-передачі Об'єкта за умови, що за цим договором не споруджуються об'єкти нерухомого майна (будівлі ТП,РП та ПС), що входять до складу Об'єкта.

Згідно з умовами п.п. 5.5., 5.6 договору встановлено, що за відсутності зауважень до об'єкта (відповідність об'єкта умовам договору, проектній документації, відсутності недоліків тощо) робоча комісія складає та підписує Акт приймання-передавання об'єкта у власність інвестора. У разі наявності зауважень до об'єкта робоча комісія складає Акт про виявлені недоліки на об'єкті, з зазначення строку усунення виявлених недоліків. Датою передачі та приймання об'єкта інвестування у власність інвестора є дата підписання сторонами Актів приймання-передавання.

Відповідно до п. 3.2.3. договору інвестор зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок замовника інвестиційний внесок у розмірі та в порядку, визначеному п. 2.1. договору.

У разі порушення інвестором строків перерахування інвестиційного внеску, визначеного у п. 2.1. договору, інвестор сплачує замовнику пеню у розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 6.6. договору).

Цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1. договору).

Як вбачається із матеріалів справи, 18.10.2017 року на виконання умов п.п. 5.5., 5.6. договору позивачем було передано у власність відповідача об'єкт інвестування, про що свідчать підписані між сторонами акти приймання-передавання основних засобів.

При цьому, відповідачем на виконання своїх зобов'язань за договором було здійснено часткову сплату інвестиційного внеску у розмірі 2 536 720,34 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ПАТ "Діамантбанк" за період з 01.06.2016 по 13.04.2018, меморіальним ордером №12300 від 01.11.2017 року та меморіальним ордером №1040_1 від 13.06.2016 року.

Внаслідок часткової сплати відповідачем суми інвестиційного внеску, на адресу останнього була скерована претензія №2517/01л від 18.12.2017, у якій позивач вимагав сплатити існуючу заборгованість за інвестиційним внеском у розмірі 42 995,26 грн.

За результатами розгляду вказаної претензії, відповідачем було направлено лист №030/44-399 від 26.01.2018, відповідно до якого повідомлялось про застосування до позивача оперативно-господарської санкції передбаченої п. 6.11. договору та про відсутність підстав для перерахування 42 995,26 грн. до моменту реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що дії відповідача є неправомірними, оскільки неможливість зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних обумовлена статусом ПАТ "Діамантбанк", який віднесений до категорії неплатоспроможних відповідно до рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ "Про внесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" та відсутністю суми коштів реєстраційного ліміту на рахунках ПАТ "Діамантбанк". Таким чином, позивач вважає, що відповідач у випадку ненадання банком зареєстрованої податкової накладної повинен був вчинити дії, які визначені в п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, однак, не залишати в своєму користуванні назавжди грошові кошти, які йому не належать.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, при підписанні інвестиційного договору сторони були вільними в укладенні цього договору та визначені його умов, в тому числі щодо порядку сплати інвестиційного внеску в будівництво об'єкта у розмірі 2 579 715,60 грн., в тому числі ПДВ 20% - 429 952,60 грн.

Так, у пункті 2.1. договору сторони погодили наступний порядок перерахування вищезазначений грошових коштів:

- 90% інвестиційного внеску протягом 20 робочих днів з дати укладення цього договору, але не раніше отримання від замовника коштів за договором про приєднання (п. 2.1.1. договору);

- 10% інвестиційного внеску протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі Об'єкта за умови, що за цим договором не споруджуються об'єкти нерухомого майна (будівлі ТП,РП та ПС), що входять до складу Об'єкта (п. 2.1.2, п. 2.1.2.1. договору ).

Судом встановлено, що на виконання умов п. 2.1.1. договору відповідачем було перераховано інвестиційний внесок у розмірі 2 321 744,04 грн., про що свідчить наявний у матеріалах справи меморіальний ордер №1040_1 від 13.06.2014.

Крім того, у зв'язку з передачею у власність об'єкта інвестування за Актом приймання-передачі від 18.10.2017, відповідачем на підставі п. 2.1.2 договору було сплачено 214 976,30 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 12300 від 01.11.2017.

Таким чином, інвестиційний внесок залишено відповідачем без оплати у розмірі 42 995,26 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 2.1 договору та приймаючи до уваги підписаний між сторонами Акт приймання-передачі об'єкта від 18.10.2017, строк повної сплати відповідачем інвестиційного внеску мав бути здійснений не пізніше 01.11.2017 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач в обґрунтування підстав часткової оплати інвестиційного внеску посилається на лист «Про затримання оплати послуг на суму податкового кредиту з ПДВ» №03/44-5003 від 18.10.2017, у якому повідомляє Банк про застосування оперативно-господарської санкції згідно з п.6.11 інвестиційного договору у вигляді затримання оплати на суму податкового кредиту з ПДВ (42 995,26 грн.), яку інвестор повинен отримати за податковою накладною, не зареєстрованою замовником в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається зі змісту п. 6.11. договору, інвестор має право застосувати оперативно-господарську санкцію у разі не реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) в Єдиному реєстрі податкових накладних або в разі порушення замовником порядку її заповнення.

Під оперативно господарською санкцією сторони розуміють право інвестора затримати оплату послуг на суму податкового кредиту з ПДВ, який інвестор повинен отримати за податковою накладною (з розрахунком коригування до податкової накладної), не зареєстрованою замовником в Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежно заповненої податкової накладної до моменту надання інвестору належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної).

Інвестор повідомляє замовника про застосування оперативно-господарської санкції за 10 календарних днів до моменту настання терміну оплати. Сторони погодили, що у разі застосування інвестором оперативно-господарської санкції, штрафні санкції (неустойки, пені, штрафу, відсотків річних за користування чужими грошовими коштами, індекс інфляції, збитки тощо) за несвоєчасну оплату інвестора не застосовується.

У наданій до матеріалів справи претензії №2517/01л від 18.12.2017 та відповіді на відзив позивач зазначає про несвоєчасне повідомлення відповідачем про застосування оперативно-господарської санкції, а саме з порушенням строку встановленого у п. 6.11. договору. Так, за твердженням позивача, повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції було направлено на адресу банку лише 31.10.2017 та отримане останнім 03.11.2017, тобто, з простроченням строку передбаченого умовами договору.

При цьому, як встановлено судом, матеріали справи не містять копії вищезазначеного повідомлення, а саме листа «Про затримання оплати послуг на суму податкового кредиту з ПДВ» №03/44-5003 від 18.10.2017 та доказів його направлення на адресу ПАТ "Діамантбанк", як і не містять жодних пояснень відповідача щодо належного повідомлення банку про застосування даної санкції чи заперечень на спростування доводів позивача про прострочення останнім строку встановленого п. 6.11. договору.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Отже, на підставі наведених приписів закону банк повинен скласти податкові накладні в електронній формі та направити їх на реєстрацію в Єдиний реєстр податкових накладних.

Відповідно до п. 3 наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 року "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9 - 15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200 1.3 статті 200 1 Податкового кодексу України та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року N 569, або обчислену відповідно до пункту 200 1.9 статті 200 1 Податкового кодексу України".

Для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та отримання квитанції про її прийняття органом державної фіскальної служби однією із вимог п.12 Порядку ведення peecrpv податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року (зі змінами та доповненнями) визначена вимога щодо наявності суми податку на додану вартість відповідно до п. 200-1.3.і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року).

Якщо сума реєстраційного ліміту є меншою, ніж сума податку в податковій накладній, яку платник податку повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то реєстрація накладної не здійснюється до поповнення коштів на електронному рахунку платника (банку).

З наявної у матеріалах справи квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вбачається, що 13.12.2017 ПАТ "Діамантбанк" було відмовлено у прийняті податкової накладної, складеної банком 01.11.2017.

У той же час, судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ "Діамантбанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2663 від 23.06.2017 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

Відтак, станом на момент здійснення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у позивача було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Процедура введення тимчасової адміністрації, ліквідації, та дії банку, який перебуває у тимчасовій адміністрації (ліквідації), від імені якого діє уповноважена особа, регулюється законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним. Вказаний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, окрім безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Враховуючи, що ПАТ "Діамантбанк" знаходиться в процесі ліквідації, станом на поточну дату, перерахування податку на додану вартість на електронний рахунок не може здійснюватись в силу вимог спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки в ч. 3 ст. 46 зазначено, що всі вимоги по зобов'язаннях з податку, зборів (обов'язкових платежів), що виникають під час здійснення ліквідації, погашаються в сьому чергу, тобто в порядку черговості.

Окрім того, суд звертає увагу на пункт 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України, яким встановлено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

На підставі вищевказаних приписів закону, враховуючи, що позивач перебуває в стані ліквідації та немає можливості зареєструвати податкові накладні в Єдиному державному реєстрі податкових накладних з причин відсутності реєстраційного ліміту коштів на електронному рахунку банку, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на притримання сплати суми інвестиційного внеску у розмірі 42995,26 грн. шляхом застосування до позивача оперативно-господарської санкції на вказану суму є неправомірним та безпідставним. Таким чином, приймаючи до уваги, що строк сплати інвестиційного внеску станом на момент розгляду справи настав, відповідач зобов'язаний сплатити наявну заборгованість у розмірі 42995,26 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що обставина, яка зумовила неплатоспроможність позивача є форс-мажорною обставиною, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7.1. договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором, якщо це невиконання зумовлене дією непереборної сили (стихійні природні явища: землетруси, повені, селі, тощо), форс-мажорних обставин (військові дії, мораторій, страйки, розрив дипломатичних відносин, ембарго, тощо) чи дії третіх осіб. Належним доказом настання також обставин довідка Торгово-промислової палати України та інших уповноважених органів.

Згідно з п.3.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014 року №40 (3), та новою редакцією Регламенту, затвердженій '"Пеннлм Президії ТПП України від 18.12.2014 року №44 (5), не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

З огляду на зазначене, неплатоспроможність позивача не може бути визнана форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) відповідно до вищевказаного діючого спеціального Регламенту та бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Крім того, відповідно до ч. 5. ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, застосування санкцій до неплатоспроможного банку не дозволяється в силу вимог спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" .

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач у визначений договором строк свого обов'язку щодо повної оплати інвестиційного внеску не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, що є порушенням договірних зобов'язань і підставою для настання правових наслідків, встановлених договором.

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, у п. 8.6. договору сторони передбачили, що у разі порушення інвестором строків перерахування інвестиційного внеску, визначеного в п. 2.1. цього договору, інвестор сплачує замовнику пеню у розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, нарахованої за період з 02.11.2017 по 16.04.2018, суд дійшов висновку, що розрахунок останньої є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 713,72 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" (04655, м. Київ, Новокостянтинівська, 20, ідентифікаційний код 41946011) на користь Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-а, ідентифікаційний код 23362711) інвестиційний внесок у розмірі 42 995 (сорок дві тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 26 коп., пеню у розмірі 713 (сімсот тринадцять) грн. 98 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.06.2018

Суддя Пукшин Л.Г.