ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/821/18

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 8 від 06.01.18р.

Від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 29.05.18р.

розглянувши справу за позовом Малого приватного виробничо-комерційного підприємства "ШАР" до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" про стягнення 23161,24грн.

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне виробничо-комерційне підприємство "ШАР" (надалі позивач), звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" (надалі відповідач) суму заборгованості в розмірі 154 106,05 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.05.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі №916/821/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Разом із позовною заявою, позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що обліковуються на будь-яких виявлених банківських рахунках ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" в межах суми 154 106,05 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.05.2018р. заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що обліковуються на будь-яких виявлених банківських рахунках ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" в межах суми 154 106,05 грн. по справі №916/821/18 (вх.№2-2235/18 від 03.05.2018р.) було повернуто заявнику.

30.05.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

31.05.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

31.05.2018р. у першому судовому засіданні представником позивача було надано клопотання (вх.ГСОО№2-2742/18) про уточнення позовних вимог, шляхом зменшення розміру суми позовних вимог, у звязку з тим, що відповідачем станом на 31.05.2018р. було погашено суму основного боргу у розмірі 136 285,00грн.

У судовому засіданні 31.05.2018р. господарським судом було задоволено та залучено до матеріалів вищезазначене клопотання про уточнення позовних вимог, шляхом зменшення розміру суми позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.05.2018р. було оголошено перерву у судовому засіданні в порядку ст. 216 ГПК України до 19.06.2018р. о 11:00 год.

08.06.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача надійшли заперечення стосовно позовних вимог.

В судовому засіданні 19.06.2018р. представником позивача було надано суд заяву про уточнення позовних вимог в частині збільшення судових витрат та заяву про винесення додаткового рішення у разі подання доказів, що підтверджують заявлені до стягнення судові витрати.

Приймаючи до уваги, що позивачем було зменшено розмір позовних вимог, у звязку із сплатою відповідачем суми основного боргу та те, що вищевказане клопотання судом було задоволено та ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.06.2018р. було повернуто з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області на користь Малого приватного виробничо-комерційного підприємства "ШАР" переплачену суму судового збору в сумі 549 грн. 59 коп. згідно платіжного доручення №151 від 26.04.2018р.

19.06.2018р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В обґрунтування заявлених вимог, серед іншого, позивач посилається на наступні обставини.

Між МПВКП «ШАР» (надалі - Постачальник) ,та TОB « ПІВДЕННИЙ ХЛІБ» (надалі - Покупець) було укладено Договір поставки №27 від 16.02.2016 року (надалі Договір).

Відповідно до розділу першого Договору, предметом договору - є поставка і передача у власність борошна житнього партіями постачальником покупцю.

Згідно п. 2.2. Договору, розрахунки за цим Договором за товар здійснюються у національній валюті у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно п. 5.4. Договору, за прострочення здійснення розрахунку за Товар Покупець зобовязаний виплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення платежу, та зобовязаний сплатити Продавцю штраф у розмірі 0,5% від вартості такого Товару.

На виконання умов Договору МПВКП «ШАР» поставило TОB « ПІВДЕННИЙ ХЛІБ» товар, а саме:

· згідно видаткової накладної № РН-0000017 від 16.02.2018 р. борошно житнє обдирне 24 900,00 кг на суму 148 155,00 грн. ( сто сорок вісім тисяч сто пятдесят пять грн. 00 коп.) з урахуванням ПДВ.

· згідно видаткової накладної № РН-0000018 від 21.02.2018 р. борошно житнє обдирне 25 400,00 кг на суму 151 130,00 грн. ( сто пятдесят одна тисяча сто тридцять грн. 00 коп.) з урахуванням ПДВ.

Загальна сума поставки товару складає - 299 285,00 грн.

Проте, як зазначає позивач, покупець оплатив поставлений товар частково, згідно банківських виписок: від 06.03.18 р. - 10 000,00 грн.; від 13.03.18 р. - 10 000,00 грн.; від 14.03.2018 р. - 8 000,00 грн.; від 28.03.18 р. 35 000,00 грн.; від 02.04.2018 р. - 100 000,00 грн., що загалом склало - 163 000,00 грн.

З наведених підстав Мале приватне виробничо-комерційне підприємство "ШАР" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" суму заборгованості в розмірі 154 106,05 грн.

В свою чергу під час розгляду справи, відповідачем була сплачена сума основного боргу, у звязку із чим, позивачем було подана суду заява про уточнення позовних вимог, шляхом зменшення розміру суми позовних вимог, у звязку з тим, що відповідачем станом на 31.05.2018р. було погашено суму основного боргу у розмірі 136 285,00грн., у звязку із чим, позивач просить суд стягнути з відповідача: пеню в сумі - 7 396,04 грн., штраф в сумі - 1395,42 грн. 3% річних в сумі - 652,59 грн., збитки в розмірі 5 319,70 грн., судові витрати в сумі 8 055,20 грн.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі укладеного між ними Договору поставки №27 від 16.02.2016 року.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В підтвердження передачі товару за договором позивачем надано суду належним чином засвідчені копії накладних № РН-0000017 від 16.02.2018 р. на суму 148 155,00 грн. та № РН-0000018 від 21.02.2018 р. на суму 151 130,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в порушення вищезазначених приписів закону та укладеного договору, договірні зобовязання щодо оплати за товар виконані невчасно, внаслідок чого позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі - 7 396,04 грн., штрафу в сумі - 1395,42 грн. 3% річних в сумі - 652,59 грн.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

Згідно п. 5.4. Договору, за прострочення здійснення розрахунку за Товар Покупець зобовязаний виплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення платежу, та зобовязаний сплатити Продавцю штраф у розмірі 0,5% від вартості такого Товару.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (пені) є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобовязання вчиняється у письмовій формі.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Із змісту ст.551 Цивільного кодексу України вбачається, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, штрафу та 3% річних, судом встановлено що позивачем розрахунок здійснено вірно, у звязку із чим стягненню з відповідача на користь позивача за порушення зобовязання, підлягає пеня в сумі - 7 396,04 грн., штраф в сумі - 1395,42 грн. 3% річних в сумі - 652,59 грн.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 5 319,70грн., господарський суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленої до стягнення з відповідача суми збитків, позивач посилається на ті обставини, що 12 серпня 2015 року між МПВКП «ШАР» та АТ "Державний ощадний банк України" було укладено Договір кредитної лінії № 996, із сумою максимального кредитного ліміту в розмірі 2 000 000,00 грн. (п. 2.4. Кредитного договору).

Як зазначає позивач, відповідно до п. 2.8.1.1.1.. - проценти за користування грошовими коштами складають - 25.0% річних, а за одну добу користування кредитними коштами позивач сплачує АТ «Ощадбанк» - 0,068 % (25.0%/ :365 днів = 0,068%).

Для виготовлення борошна житнього, позивач з розрахункового рахунку №5213 (кредитний розрахунковий рахунок) 30.01.2018р. оплатив за жито 30.01.2018р. суму - 160 000,00 грн., 05.02.2018 р. за жито суму 122 500,14 грн.

У звязку із чим станом на 24.04.2018 року у звязку з неналежним виконанням зобов'язань за Договором поставки № 27 від 16.02.2018 р. фінансові збитки по сплаті процентів за користування кредитними грошовими коштами МПВКП «ШАР» складають 5 319,70 грн.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такого виду господарської санкції, як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Крім того, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Умовою відповідальності за правопорушення є вина заподіювана збитків, тобто винною дією є невиконання, відмова від виконання або неналежне виконання зобов'язань.

Як вбачається з Договору кредитної лінії № 996 від 12.08.2015р. сторонами договору є МПВКП «ШАР» та АТ "Державний ощадний банк України" та обовязок виконання умов цього договору покладається на сторони що його уклали.

Договір між позивачем та відповідачем укладено в лютому 2018р., а договір між позивачем та банком укладено ще в серпні 2015р., що виключає укладення кредитного договору для виконання тільки спірного договору, більш того, сума кредитного договору значно перевищує суму спірного договору.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, проаналізувавши норми чинного законодавства господарський суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності складу заподіяння відповідачем збитків позивачу.

Господарський суд зазначає, що ризики що несе субєкт господарювання під час здійснення підприємницької діяльності та їх негативні наслідки не можуть бути покладені на відшкодування третім особам.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 5 319,70грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 8 055,20грн., господарський суд зазначає, що дана вимога буде розглянута в порядку ГПК України у випадку подання позивачем доказів, що підтверджують вказану вимогу в строк встановлений ГПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Малого приватного виробничо-комерційного підприємства "ШАР" до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" про стягнення 23 161,24грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" (65078, Одеська обл., м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 14; код ЄДРЮОФОПГФ 41740807) на користь Малого приватного виробничо-комерційного підприємства "ШАР" (03022, м. Київ, пров. Охтирський, буд. 3, оф. 201; код ЄДРЮОФОПГФ 19121522) пеню у сумі 7 396 /сім тисяч триста девяносто шість/ грн. 04 коп., штраф в сумі 1 395 /одна тисяча триста девяносто пять/ грн. 42 коп., 3% річних в сумі 652 /шістсот пятдесят дві/ грн. 59 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 127 /одна тисяча сто двадцять сім/ грн. 15 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 23 червня 2018 р.

Суддя С.Ф. Гут