ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р. Справа № 909/1099/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Зварич О.В., Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Коростенської О.І.,

та представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача (скаржника) ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд» б/н від 27 березня 2018 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року (підписане 12.03.2018 року), суддя Шкіндер П.А.

у справі №909/1099/17

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор», с. Павлів Львівської області

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд», м. Івано-Франківськ

про стягнення 292 040,60 грн. основного боргу, 110 316,03 грн. пені та розірвання договору про виконання підрядних робіт

в с т а н о в и в :

18 листопада 2017 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд» про стягнення 292 040,60 грн. основного боргу, 110 316,03 грн. пені та розірвання договору про виконання підрядних робіт №29 ПД/16 від 23.05.2016 року.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року у справі №909/1099/17 позов задоволено: розірвано договір про виконання підрядних робіт №29 ПД/16 від 23.05.2016 року, укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд», присуджено до стягнення з останнього на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» 292 040,60 грн. основного боргу та 110 316,03 грн. пені.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не виконав зобовязання, передбачені договором: не передав у строк до 10 серпня 2016 року завершене будівництво трубопроводу із станцією пожежогасіння, що є істотним порушенням договірних відносин між сторонами та підставою для розірвання договору. Поряд з цим, суд встановив, що загальна вартість підрядних робіт, які частково виконані відповідачем із порушенням строків та які прийняті позивачем за договором становить 1 021 694,40 гривень, а загальна сума перерахованих позивачем на поточний рахунок відповідача грошових коштів на підставі рахунку №4 від 01.06.2016 року становить 1 313 735 гривень, з огляду на що, загальна вартість підрядних робіт, які частково виконані підрядником із простроченням та передані позивачу, є меншою на 292 040,60 гривень, ніж сума коштів, сплачена позивачем за договором. При цьому, суд не взяв до уваги акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року на загальну суму 186 292,80 грн., оскільки такий позивачем не отриманий та не підписаний. Разом з цим, суд визнав підставною вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 110 316,03 грн. за період з 07 листопада 2016 року по 10 лютого 2017 року, з огляду на положення п.7.2 укладеного між сторонами договору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року у справі №909/1099/17 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що позивачем безпідставно не погоджено та не підписано акт №3 за жовтень 2016 року на суму 186 292,80 грн., який відповідач надсилав на електронну адресу позивача. Крім того, апелянт вважає, що позивач звернувся до суду з цим позовом в частині вимоги про стягнення пені поза межами річного строку, тобто поза межами позовної давності, зважаючи на те, що кінцева дата передачі підрядником виконаних робіт була 10 серпня 2016 року, в той час як позивач звернувся до суду у листопаді 2017 року. У звязку з наведеним вважає, що судом першої інстанції, задовольняючи позов, порушено норми ч.4 ст.267 ЦК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2018 року (колегією суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Юрченка Я.О., суддів Зварич О.В. та Хабіб М.І.), серед іншого, відкрито апеляційне провадження у справі №909/1099/17.

У звязку з відставкою головуючого (судді-доповідача) Юрченка Я.О., розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду №18 від 17 квітня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №909/1099/17.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2018 року справу №909/1099/17 розподілено колегії суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г., суддів Зварич О.В. та Хабіб М.І.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року у справі №909/1099/17 та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначав, що до моменту розгляду справи в суді першої інстанції позивачу не було відомо про акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року на загальну суму 186 292,80 грн., долучений відповідачем до відзиву на позов. При цьому, заперечував виконання відповідачем робіт за вказаним актом.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2016 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» (в тексті договору замовник) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «БК ТрейдЗахідБуд» (в тексті договору підрядник) укладено угоду №29 ПД/16 про виконання підрядних робіт, відповідно до умов якого, а саме: розділу 1, в порядку та на умовах, визначених цим договором, підрядник зобовязався на свій ризик за завданням замовника виконати підрядні роботи, а замовник прийняти та оплатити їх вартість; підрядними роботами за договором є роботи, погоджені сторонами у специфікаціях та/або додатках до договору, які з моменту підписання сторонами є невідємними частинами договору.

Відповідно до Специфікації №1 від 24 травня 2016 року до Договору замовник замовляє, а підрядник зобов'язується виконати наступні роботи: прокладання пожежного водопроводу з насосною станцією; термін виконання робіт 60 календарних днів згідно графіку; вартість робіт 1 523 735 грн.

11 липня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору №29 ПД/16 від 23.05.2016 року, за умовами якої сторони погодили зменшити вартість робіт на 10 000 грн., яка з моменту підписання додаткової угоди становить 1 513 735 грн.

Згідно з п.1.3 додаткової угоди всі інші умови договору, не порушені даною додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобовязання.

Відповідно до п.2 Специфікації №1 умови та чіткі терміни виконання кожного етапу робіт погоджуються сторонами у Графіку виконання та фінансування робіт (Додаток №1).

За умовами, погодженими сторонами у Календарному графіку виконання та фінансування робіт підрядник зобовязувався завершити підрядні роботи у повному об'ємі до кінця першої декади серпня 2016 року. Поряд з тим, замовник зобовязувався здійснити фінансування робіт, а саме: перший платіж (передоплата) в сумі 761 735 грн. в першій декаді червня 2016 року; наступний платіж в сумі 457 200 грн. у другій декаді липня 2016 року, третій платіж в сумі 304 800 грн. у другій декаді серпня 2016 року.

На виконання умов договору, підрядником (відповідачем) виконано частину робіт, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, а саме: акт №16-02-1-1 «приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року» від 11 серпня 2016 року на суму 217 352,40 грн.; акт №16-02-1-2 «приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року» від 11 серпня 2016 року на суму 452 443,20 грн.; акт №16-0-1-1 «приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року» від 30 вересня 2016 року на суму 337 333,20 грн.; акт №16-0-1-2 «приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року» від 30 вересня 2016 року на суму 14 565,60 грн., копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Загальна вартість підрядних робіт, які виконані відповідачем та прийняті позивачем за договором №29 ПД/16 від 23.05.2016 року становить 1 021 694,40 грн.

Поряд з тим, позивачем перераховано відповідачу кошти на підставі рахунку-фактури №СФ-0000004 від 01 червня 2016 року в загальній сумі 1 313 735 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №15880 від 13 червня 2016 року на суму 762 000 грн., №17649 від 11 серпня 2016 року на суму 457 200 грн., №18742 від 15 вересня 2016 року на суму 94 535 грн., копії яких знаходяться у матеріалах справи.

З огляду на наведене загальна вартість підрядних робіт, які виконані відповідачем із простроченням та передані позивачу за актами, є меншою на 292 040,60 грн., ніж сума коштів, сплачена замовником на рахунок підрядника на підставі відповідного рахунку за договором.

Крім того, відповідно до п.7.2 Договору, зокрема, в разі порушення строку виконання робіт підрядник за вимогою замовника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості робіт за кожен день прострочення виконання своїх зобов'язань.

У листопаді 2017 року замовник ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» звернулось до суду з цим позовом про стягнення з підрядника ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд» 292 040,60 грн. основного боргу, 110 316,03 грн. пені за період з 07 листопада 2016 року по 10 лютого 2017 року, у звязку з порушенням строків виконання підрядних робіт та розірвання договору про виконання підрядних робіт №29 ПД/16 від 23.05.2016 року, у звязку з відмовою підрядника виконати підрядні роботи в повному обсязі.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 4 ст.882 ЦК України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

У п.5.1 Договору сторони погодили, що прийом-передача результатів виконаних робіт за договором здійснюється на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт.

Як зазначено вище, судом встановлено виконання підрядником робіт, передбачених договором та прийняття таких робіт замовником на загальну суму 1 021 694,40 грн. (акти №16-02-1-1 від 11 серпня 2016 року на суму 217 352,40 грн.; №16-02-1-2 від 11 серпня 2016 року на суму 452 443,20 грн.; №16-0-1-1 від 30 вересня 2016 року на суму 337 333,20 грн. та №16-0-1-2 від 30 вересня 2016 року на суму 14 565,60 грн.)

Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та виконання робіт за такими актами сторонами не заперечується.

Предметом позову у цій справі є, зокрема, вимога замовника про повернення підрядником грошових коштів, з огляду на невиконання останнім частини підрядних робіт, за які позивач здійснив оплату.

Матеріалами справи підтверджується, що замовник перерахував підряднику грошові кошти в сумі 1 313 735 грн. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000004 від 01 червня 2016 року, що підтверджується платіжними дорученнями: №15880 від 13 червня 2016 року на суму 762 000 грн., №17649 від 11 серпня 2016 року на суму 457 200 грн., №18742 від 15 вересня 2016 року на суму 94 535 грн., копії яких знаходяться у матеріалах справи.

З огляду на наведене, загальна вартість підрядних робіт, виконаних відповідачем із простроченням та переданих позивачу за актами, є меншою на 292 040,60 грн., ніж сума коштів, сплачена замовником на рахунок підрядника на підставі відповідного рахунку за договором.

Разом з тим, до відзиву на позов відповідач долучив копію акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року на суму 186 292,80 грн., підписаний з боку підрядника (не вказано ким). Дата підписання акта не зазначена. Підпис представника замовника відсутній.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні та апелянтом суду не надано докази надсилання акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року на адресу замовника.

При цьому, посилання відповідача на надіслання такого акту на електронну пошту позивача суд до уваги не бере, оскільки у матеріалах справи докази такого надсилання також відсутні, у звязку з чим колегія суддів не може визнати необґрунтованою відмову замовника від підписання спірного акту, зважаючи на відсутність доказів надсилання чи надання такого акту замовнику. При цьому, у акті не вказано про відмову замовника від його підписання, зважаючи також на те, що місце виконання підрядних робіт, згідно з п.3 Специфікації №1 від 24 травня 2016 року, є проспект Юності, 39, с. Павлів Радехівського району Львівської області, тобто юридична адреса підприємства замовника.

Враховуючи все наведене вище, підрядником не доведено належними та допустимими доказами виконання підрядних робіт за договором №29 ПД/16 від 23.05.2016 року на суму 292 040,60 грн., які замовник перерахував останньому з метою завершення підрядних робіт.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про підставність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 292 040,60 грн., враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем підрядних робіт на вказану суму.

Поряд з тим, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 110 316,03 грн. за період з 07 листопада 2016 року по 10 лютого 2017 року, посилаючись на положення п.7.2 договору.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Судом встановлено, що підрядником не виконано зобовязання, передбачені договором у строк, погоджений сторонами у Календарному графіку виконання та фінансування робіт, відповідно до якого, підрядник зобовязався завершити підрядні роботи у повному об'ємі до кінця першої декади серпня 2016 року, тобто до 10 серпня 2016 року.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано порушення останнім строку виконання підрядних робіт за договором (акти №16-02-1-1 від 11 серпня 2016 року, №16-02-1-2 від 11 серпня 2016 року, №16-0-1-1 від 30 вересня 2016 року та №16-0-1-2 від 30 вересня 2016 року).

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на укладену між сторонами додаткову угоду, якою на думку скаржника змінено строки виконання підрядних робіт, оскільки у такій додатковій угоді сторони лише зменшили вартість робіт на 10 000 грн., при цьому всі інші умови договору залишили без змін (п.1.3 додаткової угоди).

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, у пункті 7.2 Договору сторони погодили, що в разі порушення строку виконання робіт підрядник за вимогою замовника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості робіт за кожен день прострочення виконання своїх зобов'язань.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сторонами у договорі не уточнено від вартості яких робіт слід рахувати пеню: невиконаних чи робіт за договором, з огляду на що, колегія суддів вважає правомірним нарахування позивачем пені на загальну вартість робіт за договором, у звязку з визначенням кінцевої дати виконання робіт 10 серпня 2016 року.

Колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на порушення судом першої інстанції положень ч.4 ст.267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, щодо вимог про стягнення пені, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи наведені положення, позивач нарахував відповідачу пеню на підставі п.7.2 Договору за період з 07 листопада 2016 року (зважаючи на звернення позивача до суду 07 листопада 2017 року) по 10 лютого 2017 року (закінчення шестимісячного терміну з дня, коли зобов'язання мало бути виконано 10 серпня 2016 року), тобто у відповідності до положень чинного законодавства та в межах позовної давності.

Таким чином, перевіривши відповідний розрахунок, колегія суддів вважає підставною та обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання робіт в розмірі 110 316,03 грн. за вказаний вище період.

Щодо вимоги ТзОВ «Радехівський цукор» про розірвання договору на виконання підрядних робіт №29 ПД/16 від 23.05.2016 року, то рішення суду першої інстанції в частині вирішення такої вимоги відповідачем не оскаржується, при цьому в судовому засіданні представником останнього підтверджено, що відповідач погоджується з рішенням суду в частині задоволення вказаної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вимоги щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про розірвання договору на виконання підрядних робіт №29 ПД/16 від 23.05.2016 року, апеляційна скарга не містить та апелянтом в апеляційному суді не заявлялась. При цьому, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, що у відповідності до ч.4 ст.269 ГПК України, дало б право суду апеляційної інстанції вийти за межі вимог апеляційної скарги.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши оцінку всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року у справі №909/1099/17 без змін, а апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд» без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року у справі №909/1099/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія ТрейдЗахідБуд» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №909/1099/17 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 14.06.2018 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.