ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018р. Справа №914/607/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. при секретарі судового засідання Кірі О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлантбуд-Всесвіт», Львівська область, м.Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Західекспертспецбуд», Львівська область, м.Львів,

про: зобовязання до вчинення дій (примусове виконання обовязку в натурі)

Представники:

Позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 03.04.2018р. б/н);

Відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 20.05.2018р. б/н).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлантбуд-Всесвіт» звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західекспертспецбуд» про зобов'язання до вчинення дій (примусове виконання обовязку в натурі).

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням Відповідачем умов укладеного між ОСОБА_3 Договору підряду на виконання будівельних робіт від 25.06.2007р. №1-25-06/07.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.04.2018р. позовну заяву залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлантбуд-Всесвіт» десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків поданої Заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.04.2018р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 22.05.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.05.2018р. суд постановив підготовче засідання відкласти на 05.06.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.06.2018р. у даній справі суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 05.06.2018р.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Процесуальні права та обовязки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справи в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про розяснення прав та обовязків до суду не надходили.

Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, надав оригінали документів, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви для огляду судом, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву, надав оригінали документів, належним чином завірені копії яких долучено до відзиву на позовну заяву, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Відповідача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Позиція Позивача:

Позивач просить суд зобовязати Відповідача виконати умови укладеного між ОСОБА_3 Договору підряду на виконання будівельних робіт від 25.06.2007р. №1-25-06/07.

Позиція Відповідача:

Відповідач визнає факт укладення між ОСОБА_3 Договору підряду на виконання будівельних робіт від 25.06.2007р. №1-25-06/07, вказує на те, що після його укладення він приступив до виконання його умов, проте в силу фінансово-економічної кризи 2008-2009рр. змушений був призупинити свою господарську діяльність. Станом на сьогодні Відповідач відновив свою діяльність, однак, у звязку із значною кількістю замовлень не може приступити до виконання умов Договору підряду на виконання будівельних робіт від 25.06.2007р. №1-25-06/07. З підстав наведеного Відповідач просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

25.06.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлантбуд-Всесвіт» (надалі Позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Західекспертспецбуд» (надалі Відповідач, Генпідрядник) укладено Договір підряду на виконання будівельних робіт №1-25-06/07 (надалі Договір), за умовами якого (п.п.1.1. та 1.2. Договору) Генпідрядник зобов'язувався провести на свій ризик в установлений Договором термін та відповідно до проектно-кошторисної документації, будівництво житлового будинку за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул. 1-го травня, (далі «Об'єкт»), здати результат роботи Замовнику, ліквідувати недоробки і дефекти, що виникли з його вини і виявлені в ході приймання робіт і в гарантійні строки експлуатації об'єкта, а Замовник зобов'язувався прийняти результат і оплатити його. Роботи виконуються з матеріалів, силами і засобами Генпідрядника. Генпідрядник несе відповідальність за неналежну якість наданих ним матеріалів та устаткування.

Згідно пункту 2.1. Договору вартість робіт, вказаних в пункті 1.1. Договору, визначається в кошторисі. Кошторис стає невід'ємною частиною Договору моменту затвердження його Замовником та передачі Генпідряднику. Кошторис на виконання робіт є приблизним. Остаточна вартість робіт за Договором буде визначена за фактичними витратами Генпідрядника на основі проектно-кошторисної документації.

Відповідно до пункту 2.2. Договору остаточний розрахунок відбувається після здачі-приймання Об'єкту при умові, що робота виконана належним чином і в строки, встановлені Договором (змінами до нього) або додатково за згодою Замовника.

Замовник зобовязаний здійснити оплату виконаних робіт згідно Договору протягом пятнадцяти календарних днів з дня підписання ОСОБА_3 виконання робіт за формою КБ-2в шляхом перерахування Замовником належної до сплати суми на поточний рахунок Генпідрядника на основі Довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3).

Пунктом 3.1. Договору ОСОБА_3 встановлено, що Генпідрядник зобовязаний приступити до виконання не пізніше 01.07.2007р. із моменту отримання від Замовника затвердженої проектно-кошторисної документації та всіх необхідних дозвільних документів.

Згідно пунктів 3.2. та 3.3. Договору Генпідрядник несе ризик випадкового знищення або пошкодження матеріалів, обладнання та результату виконаної роботи до його приймання Замовником. Якщо знищення чи пошкодження матеріалів, обладнання та результату виконаної роботи відбулося внаслідок недоліків, помилок чи неточностей проектно-кошторисної документації, то всю відповідальність за наслідки бере на себе розробник цієї документації. При простроченні здачі або приймання результату роботи ризики, передбачені пунктом 3.2. Договору несе сторона, яка допустила прострочення.

Пунктом 3.8. Договору встановлено, що Генпідрядник зобовязаний зробити все, що від нього залежить, для усунення перешкод, що зумовлюють затримку робіт, і, як тільки вони зникнуть, приступити до виконання своїх зобовязань, попередивши про це Замовника.

Відповідно до пункту 3.9. Договору Генпідрядник зобовязаний вести всю виконавчу документацію, що передбачена діючими нормами та правилами. Замовник має право перевіряти правильність її ведення, вимагати своєчасного та якісного заповнення.

Здавання Генпідрядником та приймання Замовником виконаних робіт здійснюється шляхом підписання ОСОБА_3 виконаних робіт за формою КБ-2в (п.4.1. Договору).

Пунктом 8.3. Договору ОСОБА_3 погоджено, що Договір набирає чинності в момент його підписання і діє до 31.03.2009р., але, в будь-кому разі, до повного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором.

ОСОБА_4 Договір підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

На виконання умов укладеного Договором Відповідачем в серпні 2007р. виконано, а Позивачем прийнято роботи за Договором на суму 353714 грн., що підтверджується ОСОБА_2 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2007р. та Довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2007р. ОСОБА_4 та Довідка підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Відповідач взятих на себе договірних зобов'язань із виконання робіт за Договором у встановлені Договором порядку та строки не виконав.

З метою досудового врегулювання спору Позивач звертався до Відповідача ОСОБА_5 від 15.02.2018р. б/н із вимогою про виконання Відповідачем умов Договору. ОСОБА_4 ОСОБА_5 отримано Відповідачем 15.02.2018р., про що свідчить виконаний на примірнику ОСОБА_5 завірений відтиском печатки юридичної особи Відповідача підпис уповноваженої особи про її отримання, проте залишено без належної відповіді та виконання. Належні, достатні та допустимі докази повного чи часткового задоволення ОСОБА_5 від 15.02.2018р. б/н станом на час розгляду справи по суті Сторонами суду не заявлені та не подані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

З підстав наведеного Позивач просить суд зобовязати Відповідача виконати умови укладеного між ОСОБА_3 Договору підряду на виконання будівельних робіт від 25.06.2007р. №1-25-06/07.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ч.1 ст.875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.7 ст.180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення Відповідачем взятих на себе договірних зобовязань щодо повного та своєчасного виконання робіт за Договором, беручи до уваги наявність вини Відповідача щодо невиконання робіт, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про зобовязання Відповідача виконати умови укладеного між ОСОБА_3 Договору підряду на виконання будівельних робіт від 25.06.2007р. №1-25-06/07 є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Нормою статті 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 гривень.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у звязку із розглядом справи судові витрати в розмірі 1762,00 грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору. Належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту здійснення інших судових витрат Позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Як доказ сплати судових витрат Позивач подав Квитанцію від 03.04.2018р. №846348 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 1762,00 грн.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, недоведення Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 1762,00 грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 1762,00 грн. судового збору

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 181, 184, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 527, 530, 601, 610, 612, 614, 625, 626, 627, 628, 629, 632, 837, 852 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Західекспертспецбуд» (79014, Львівська область, м.Львів, вул.Ярова, буд.20; ідентифікаційний код 35101937) виконати зобов'язання в натурі, а саме в повному обсязі умови Договору підряду на виконання будівельних робіт від 25.06.2007р. №1-25-06/07, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлантбуд-Всесвіт» (79037, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 35116922) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Західекспертспецбуд» (79014, Львівська область, м.Львів, вул.Ярова, буд.20; ідентифікаційний код 35101937).

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлантбуд-Всесвіт» (79037, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 35116922).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західекспертспецбуд» (79014, Львівська область, м.Львів, вул.Ярова, буд.20; ідентифікаційний код 35101937) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлантбуд-Всесвіт» (79037, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 35116922) 1762,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.06.2018р.

Суддя Фартушок Т. Б.