ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018м. ДніпроСправа № 904/497/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг

про стягнення недобору провізної плати в розмірі 251 612,76 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 26.10.17;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 14-474 від 02.11.17;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення 251612,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп від 02.01.2018 "Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги", предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних із перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги. Залізниця протягом 2016-2017 років здійснювала перевезення продукції ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" у власних вагонах з додатковим обладнанням (знімним дахом) та після вивантаження повертала їх у порожньому стані відповідачу. Провізна плата за перевезення порожніх вагонів нараховувалась відповідно до п. 24.1 Розділу П "Правила застосування тарифів" Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317. Наказом Міністерства інфраструктури України від 26.04.2016 № 161 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства транспорту та звязку України" затверджено зміни до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26 березня 2009 року № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2009 року за № 340/16356. Зокрема в пункті 24.1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги зазначено, що при перевезенні порожніх вагонів перевізника з додатковим обладнанням (перевізним пристосуванням), маса якого не включена до маси тари вагона, крім нарахованої за тарифною схемою 14 плати за перевезення вагона, стягується додаткова плата, яка нараховується за тарифною схемою 1 множенням ставки за 1 тонну (ставка понад 72,5 тонни) на розрахункову масу обладнання (перевізного пристосування). Якщо додаткове обладнання негабаритне, то плата за нього збільшується на 20%. Разом з тим, 22.04.2016 між сторонами було укладено договір №НЗ-1-18/89 на перевезення вантажів на особливих умовах. Цим договором було передбачено, що при перевезенні порожніх вагонів із знімним обладнанням (знімним дахом) тариф має нараховуватись відповідно до п. 24.1 Розділу П "Правила застосування тарифів" Збірника тарифів. Строк дії договору закінчився 31.12.2016, отже, за твердженням позивача, з 01.01.2017 плата за перевезення порожніх власних (орендованих) вагонів з додатковим обладнанням мала нараховуватись за тарифною схемою 1 Розділу П "Правила застосування тарифів" Збірника тарифів, як за перевезення вантажу масою 10 т. При проведенні ревізії, що проводилась ревізорами відділу комерційної роботи та маркетингу Криворізької дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (акт перевірки від 03.08.2017) було виявлено, що після закінчення дії договору на особливі умови від 22.04.2016 № НЗ-1-18/89 залізницею за вказані перевезення недоотримано тариф за перевезення у розмірі 251612,76 грн.

Ухвалою суду від 12.02.2018 вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними у справі матеріалами. Сторонам було запропоновано надати, зокрема, у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідну обґрунтовану письмову заяву.

Через канцелярію господарського суду, 26.02.2018 надійшло клопотання позивача, в якому він просить розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 05.03.2018 справу призначено до розгляду в засіданні на 27.03.2018.

Відповідач через канцелярію суду 26.02.2018 надав відзив на позов, за змістом якого заперечив проти позовних вимог, вказавши що 26 квітня 2016 року Наказом Міністерства інфраструктури України № 161 внесені зміни до п. 24.1. Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги, а саме виключено плату за перевезення додаткового обладнання у порожніх вагонах. Розрахунок плати за вказані перевезення повинен здійснюватися як за вантаж, тобто за тарифною схемою 1 для універсального вагону Збірника тарифів. Однак, враховуючи те що 22 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № НЗ-1-18/89 за яким сторони узгодили перевезення вантажів на особливих умовах, оплата за послуги до 31 грудня 2016 року здійснювалася на підставі Договору № НЗ-1-18/89. На думку позивача, починаючи з 1 січня 2017 року плата за перевезення порожніх власних (орендованих) вагонів з додатковим обладнанням мала б здійснюватися відповідно до збірника тарифів, як за перевезення вантажу масою 10 тон. Разом з тим, відповідач вказує, що відповідно до позовної заяви, послуги по яким позивач провів невірне нарахування, були надані у травні 2017 року. Свої розрахунки позивач здійснював за допомогою програмного забезпечення АРМ ТВК. Відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що відповідно до умов договору (п.2.3, 3.2) перевезень, обов'язок по обліку нарахованих і сплачених грошових коштів покладено на залізницю, та їй надано інструменти для перевірки правомірності нарахування та сплати грошових коштів за послуги - проведення звірки розрахунків. При цьому позивач у позовній заяві жодним чином не пояснює чому в обліку нарахування плати, що є зоною відповідальності позивача, було допущено помилку, а саме застосовано невірний коефіцієнт, та чому це не було виявлено на підставі актів звірки. Також, стосовно пропущення позивачем строку позовної давності, відповідач зазначає, що, враховуючи що внесення змін до збірника тарифів відбулося 26 квітня 2016 року Наказом Міністерства інфраструктури України № 161, та позивач був повідомлений по нові тарифи на послуги. Навіть беручи до уваги, що до 31 грудня 2016 року діяли особливі умови перевезення (відповідно до Договору № НЗ-1-18/89 від 22 квітня 2016 року), то починаючи з 1 січня 2017 року позивач повинен був проводити нарахування плати на підставі діючих тарифів. Відповідач звертає увагу на те, що послуги за всіма накладними які перераховані у позовній заяві були надані ще в лютому-березні 2017 року, що підтверджується відповідними записами у п.51,52, 55,56 накладних. Оскільки послуги з перевезення вантажів було надано у лютому-березні 2017 року, то, з урахуванням 5 ст. 315 Господарського кодексу України та 137 статуту залізниць, строк позовної давності сплив 30.09.2017 року.

Позивач вважає, що недобір провізної плати було виявлено під час ревізії, що проводилася ревізорами відділу комерційної роботи та маркетингу Криворізької дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", про що було складено відповідний акт від 3 серпня 2017 року. На підставі акту ревізії, позивачем 7 серпня 2017 року було складено акт загальної форми № 6232. Однак, на думку відповідача, акт загальної форми №6232 від серпня 2017 року, складено не по факту виявлення недобору, а лише для фіксування результатів ревізії яка була проведена 3 серпня 2017 року, що не відповідає правилам складання актів, оскільки особи які підписали акт загальної форми 6237 від серпня 2017 року, не виявляли факт недобору і фактично не можуть засвідчити обставини, що стали підставою для складання акту. Відповідач не визнає належним доказом і акт ревізії. В акті ревізії не зазначено, час перевірки, місце перевірки, що саме перевіряли (накладні, виписку по особовому рахунку, в якій формі), за який період часу здійснювалася перевірка. Додатково зазначає, що як акт ревізії так і акт загальної форми, які надані позивачем до позовної заяви, є неналежно оформленими документами, оскільки містять посилання на додаток - перелік накладних та додаток - перелік вагонів, при цьому не зазначено про дату складення додатків та такі додатки є безномерними. Зазначене виключає можливість встановити факт того, що перевірка проводилась саме за накладними та вагонами зазначеними у самому акті загальної форми. Не надано жодного доказу того, що позивач був позбавлений можливості виявити такі порушення раніше ніж було проведено ревізію. В даному випадку на думку відповідача, строк позовної давності необхідно рахувати з дати надання послуг (дата накладної), тому, що обов'язок по веденню обліку нарахованих і сплачених грошових коштів покладено саме на позивача. І саме позивач, повинен бути обізнаний які тарифи діють в період надання послуг, та як вони нараховуються і сплачуються контрагентами. Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що в його діях відсутня будь-яка вина, яка могла б спричинити нанесення позивачу заявлених ним збитків.

Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем у позовній заяві не умотивовано наявність вини відповідача, прямого причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та виникненням шкоди, що позбавляє право на застосування в даних правовідносинах статті 1166 ЦК України. Тому, на думку відповідача, недоведеність правової підстави позову та правомірності позовних вимог є підставою для відмови у позові.

Через канцелярію суду, 26.03.2018 від ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до господарського суду надійшла відповідь на відзив та доповнення до відзиву, за змістом яких позивач зазначає, що виявлення остаточної суми недобору провізної плати, зафіксовано актом ревізії від 03.08.2017 та актом загальної форми № 6237 від 07.08.2017, які є документальною підставою для матеріальної відповідальності вантажовласника, а відтак строк позовної давності, передбачений ст.137 Статуту залізниць України спливає у лютому 2018 року. Навіть за умови відсутності документального підтвердження виявленої суми недобору (акту загальної форми), факт звернення позивача до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" з листом-вимогою про надання дозволу на списання з його особового рахунку спірної суми надає право позивачу рахувати строк, в межах якого він має змогу звернутися до суду за захистом своїх майнових прав, з моменту пред'явлення такої вимоги. Наявність або відсутність вини працівника залізниці щодо невірного розрахунку тарифу на станції призначення не скасовує відповідальності відповідача у вигляді зобов'язання зі сплати належних платежів за здійснені позивачем перевезення.

У судовому засіданні 27.03.2018 було оголошено перерву до 02.04.2018.

Представник відповідача 02.04.2018 у судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання, проти позову заперечив. Також, заперечив проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження. Обґрунтовуючи тим, що справа є складною, оскільки містить значний перелік доказів, а позовні вимоги не є однозначними. Також, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності.

Ухвалою суду від 02.04.2018 вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 25.04.2018.

Через канцелярію суду, 02.04.2018 від ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" надійшли заперечення, в яких відповідач зазначає, що відповідач вважає помилковим посилання позивача на постанову Верховного Суду від 20.02.2018 по справі №904/7036/17, оскільки в ній не досліджувалося питання пропуску строку позовної давності.

Позивач 13.04.2018 подав відповідь на заперечення відповідно до яких зазначає, що строк позовної давності з урахуванням вимог ч.2 ст. 530 ЦК має обраховуватися починаючи з дати виставлення вимоги про погодження сплати коштів, яка виставлена у відповідності до акту, із якого залізниці стали відомі суми недонарахованого тарифу.

У підготовчому засіданні 25.04.2018 було оголошено перерву до 05.06.2018.

Ухвалою суду від 05.06.2018 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 20.06.2018.

Представник позивача у судове засідання з'явився, надав пояснення у справі, відповів на поставлені питання.

Відповідач у судове засідання з'явився, заперечив проти задоволення позову.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 240 ГПК України, у судовому засіданні 20.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (далі - залізниця) та відповідачем (далі - вантажовласник), 02.01.2008 укладено договір №ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп (далі Договір), відповідно до п. 1.1 договору предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги. Пунктом 2.1 договору встановлено, що вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень в електронному вигляді, при цьому оригінали заявок, оформлені на бланках ГУ-12 (ГУ-12К) та заявки на подачу вагонів (контейнерів) надавати згідно з Правилами перевезень вантажів. Здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу. Залізниця зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантаж вантажовласника, подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно з затвердженими планами і заявками та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, у тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору (п. 2.2 договору).

Протягом березня 2017 року на адресу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" надходили власні вагони з додатковим обладнанням (знімним дахом). Вказані перевезення оформлені відповідними залізничними накладними, які містяться в матеріалах спрви (а.с.28-127).

Дати приймання вантажу до залізничних накладних та вагонів, код платника, коди станцій відправлення та призначення, суми стягненої при відправленні провізної плати зазначено у Додатку № 1 до позовної заяви.

Відповідно до пункту 3.1 договору розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень, додаткових послуг на підставі діючих тарифів, з урахуванням корегуючих коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею, та послуг за вільними тарифами. Сторони погоджують суму попереднього перерахування грошових коштів на особовий рахунок вантажовласника за дві доби до надання транспортних послуг. Розмір плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за домовленістю сторін та зазначається в додатку до договору.

При відправленні станціями з платників тарифу за перевезення стягнуто провізну плату розраховану відповідно до п. 24.1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, в редакції до 26.04.2016, "При перевезенні порожніх власних (орендованих) вагонів з додатковим обладнанням, яке не входить до тари вагона, крім нарахованої за тарифною схемою 14 плати за перевезення власного (орендованого) вагона, стягується додаткова плата, яка нараховується за тарифною схемою 1 множенням ставки за 1 тонну (ставка понад 72,5 тонни) на розрахункову масу обладнання. Якщо додаткове обладнання негабаритне, то плата за нього збільшується на 20%."

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 26.04.2016 №161 внесено зміни до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги.

При перевезенні порожніх вагонів перевізника з додатковим обладнанням (перевізним пристосуванням), маса якого не включена до маси тари вагона, крім нарахованої за тарифною схемою 14 плати за перевезення вагона, стягується додаткова плата, яка нараховується за тарифною схемою 1 множенням ставки за 1 тонну (ставка понад 72,5 тонни) на розрахункову масу обладнання (перевізного пристосування). Якщо додаткове обладнання негабаритне, то плата за нього збільшується на 20 % (пункт 24.1 Збірника, в редакції, що діє з 26.04.2016).

Разом з тим, за договором перевезення на особливих умовах № НЗ-1-18/89, укладеного сторонами 22.04.2016, перевезення здійснювалось по коду СТСНВ-421034 як за порожній рейковий рухомий склад. Строк дії вказаного договору закінчився 31.12.2016.

Згідно статті 62 Статуту залізниць України остаточні розрахунки між залізницями та одержувачами за перевезення вантажів здійснюються на станціях призначення.

Позивач вважає, що у зв'язку зі змінами у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, провізна плата за перевезення за залізничними накладними підлягає донарахуванню за рахунок одержувача в сумі 251 612,76 грн., проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (ч.5 ст.307 Господарського кодексу України).

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, вантажобагажу визначає Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 №457.

Частиною 1 статті 57 Статуту визначено, що тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно статті 62 Статуту порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше непередбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 26.04.2016 № 161 внесено зміни до Збірника тарифі на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, у т.ч. у пункт 24.1, який викладено в наступній редакції: "При перевезенні порожніх вагонів перевізника з додатковим обладнанням (перевізним пристосуванням), маса якого не включена до маси тари вагона, крім нарахованої за тарифною схемою 14 плати за перевезення вагона, стягується додаткова плата, яка нараховується за тарифною схемою 1 множенням ставки за 1 тонну (ставка понад 72,5 тонни) на розрахункову масу обладнання (перевізного пристосування)."

Проте, за договором перевезення на особливих умовах між позивачем та відповідачем від 22.04.2016 № НЗ-1-18/89 перевезення здійснювалось, як за порожні вагони із знімним обладнанням (знімним дахом). Строк дії вказаного договору скінчився 31.12.2016.

Згідно п. 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь одержувача.

Належним чином оформлена залізнична накладна є угодою на перевезення вантажів залізничним транспортом, і на надання послуг по її візуванню укладення окремого договору не потрібно.

Згідно залізничних накладних, які містяться в матеріалах справи, залізницею прийнято до перевезення вантаж з зазначенням у графі 23 "код вантажу" коду "421034".

Відповідно Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів (ЄТСНВ) в період після закінчення строку дії договору мав застосовуватися код вантажу - "693176" який застосовується до знімного обладнання (турникети, стійки, касети, призми, хлібні щити, стяжки, стропи, та ін.).

Відповідно до п.3.3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги при виявленні на станції призначення, що найменування вантажу не відповідає фактичному, неповне або неясне (неточне), то уточнення з метою перевірки правильності нарахування тарифу здійснюється до видачі вантажу з ініціативи станції (перевізника) або на вимогу одержувача шляхом внесення до перевізних документів у графі "Найменування вантажу" під попереднім неточним найменуванням уточненого найменування. Внесене до перевізних документів уточнене найменування завіряється підписами працівників станції (перевізника) та одержувача.

Таким чином, для добору тарифу за перевезення вантажів у випадку виявлення неправильно зазначеного коду необхідні обов'язкові умови: виявлення такого факту та, відповідно, внесення уточнюючих даних до перевізного документу.

Недодержання процедури в частині внесення відповідних змін фактично виключає можливість в подальшому заявляти вимоги про стягнення донарахованої провізної плати, оскільки порушений порядок визначення та нарахування таких платежів.

Оскільки зміни провізної сплати у встановленому порядку позивачем до залізничної накладної не вносилися, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення недобору провізної плати.

Крім того, відповідач заявляє про пропуск позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

В ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України передбачено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до п.137 Статуту залізниць позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Подія, що стала підставою для звернення з позовом настала з моменту надання послуги з перевезення вантажів, а саме у березні 2017 року, у звязку з чим строк позовної давності сплив у вересні 2017 року.

Разом з цим, позивач звернувся з позовом до суду у лютому 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Але, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Тому позовна давність не підлягає застосуванню у звязку з необґрунтованістю позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення недобору провізної плати через невнесення змін щодо розміру провізної плати до перевізних документів, а отже встановлено відсутність порушеного права позивача, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення недобору провізної плати у розмірі 251612,76 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Повне рішення складено 20.06.2018

Суддя М.О. Ніколенко