КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 р. Справа№ 924/985/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання СтепанціО.В.,

від позивача - ВолощукП.Ю., від відповідача - РоманюкВ.В.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства

по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018

(повний текст рішення складено - 23.03.2018)

у справі №924/985/17 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства

по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз»

до дочірньої компанії «Газ України»

Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про визнання договору на експлуатацію газорозподільної системи укладеним,

встановив:

У грудні 2017 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» (позивач) звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ДК«Газ України» НАК«Нафтогаз України» (відповідач) про визнання договору на експлуатацію складових газорозподільної системи між ДК«Газ України» НАК«Нафтогаз України» та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» укладеним в редакції ПАТ «Хмельницькгаз».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач, як власник газопроводу, що кваліфікується як газорозподільна система, та позивач, як оператор ГРМ, зобов'язані відповідно до п.2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, що належать відповідачу, та що сторони договору зобов'язані відповідно до п.2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем (Кодекс ГРС) врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, що належать відповідачу.

Окрім цього, позивач вказував на те, в силу встановленої законодавчо заборони відповідачу передавати основні засоби на баланс іншим підприємствам, укладання будь-яких договорів користування і господарського відання є неможливим, оскільки такі договори передбачають передачу складових газорозподільної системи на баланс оператора ГРМ.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів. Такі особливості встановлені зокрема, абз.2 ч.2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС, відповідно до якого договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу. Позивач зазначає, що вказана норма є імперативною, тобто сторони не можуть відступити від неї. Єдиним можливим способом подальшого використання газопроводу, що належить відповідачу, на думку позивача, є укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи України за формою, передбаченою додатком 3 Кодексу ГРС.

Позивач також стверджував, що включені відповідачем в його редакцію договору істотні умови є протиправними, оскільки умова договору про обов'язок позивача подати на затвердження до регулятора витрати не передбачені структурою тарифу на розподіл природного газу і взагалі будь-які відносини ПАТ «Хмельницькгаз» з НКРЕКП щодо затвердження тарифу та отримання тарифної виручки є втручанням в господарську діяльність позивача.

Між сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення вказаного вище договору, а тому на підставі ч.1 ст.187 ГК України спір передано на вирішення суду.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 25.10.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №924/985/17 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 07.12.2017 матеріали справи №924/985/17 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

При прийнятті вказаного рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що договір на експлуатацію складових ГРМ, визнання укладеним якого є предметом спору у даній справі, не базується на державному замовленні, не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону, жодних попередніх домовленостей щодо укладення спірного договору сторони не заключали, істотні умови договору залишилася непогодженими сторонами, тому відсутні законні підстави зобов'язувати відповідача укласти вказаний договір або визнавати його укладеним в запропонованій позивачем редакції.

Також суд першої інстанції зазначив, що вказаний в додатку №3 до Кодексу ГРС договір на експлуатацію складових газорозподільної системи не визначений як типовий або примірний. Тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на ч.1 ст.277 ГПК України та на ті ж самі обставини та підстави, що і позовній заяві.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2018 справу №924/985/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя МайданевичА.Г., судді ГаврилюкО.М., СулімВ.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17 та призначений розгляд справи на 30.05.2018.

25.05.2018 відповідачем подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить оскаржене судове рішення залишити без змін.

Так, відповідач посилається на те, що укладення запропонованого позивачем проекту договору не відповідає майновим інтересам відповідача як суб'єкта підприємницької діяльності та порушує визначальні принципи здійснення підприємницької діяльності та засади цивільного законодавства, оскільки запропонований позивачем проект договору суперечить законодавству.

Відповідач вважає, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений в додатку 3 Кодексу ГРС, ні Законом України «Про ринок природного газу», ні Кодексом ГРС, ні іншими нормативно-правовими актами не визначений як типовий або примірний договір, а також Кодексом ГРС не встановлено обов'язковість дотримання форми такого договору, позивач та відповідач при укладенні цього договору мають право викласти зміст цього договору у довільній формі, що не суперечить чинному законодавству, а тому твердження позивача про те, що запропонований позивачем проект договору за формою, визначеною додатком 3 до Кодексу ГРС є єдиним можливим способом подальшого використання газопроводу, що належить відповідачу, - не відповідає чинному законодавству.

Відповідач переконує, що умови проекту договору в частині порядку оплати відповідачем послуг ПАТ «Хмельницькгаз», що надаються ним як оператором ГРМ, суперечать Закону України «Про ринок природного газу», зокрема з тих підстав, що включення до проекту договору обов'язку відповідача, як замовника, з оплати послуг з експлуатації газорозподільних мереж, суперечить ч.3 ст.37 наведеного Закону та положенням Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2016 №236, і призведе до отримання ПАТ «Хмельницькгаз» подвійної компенсації витрат на експлуатацію газорозподільних мереж.

До цього, відповідач зазначає, що ним був складений та надісланий позивачеві листом від 29.09.2017 №31/12-3940 протокол розбіжностей. Проте, істотні умови договору згідно зі ст.180 ГК України, зокрема і ціна, не були узгоджені між сторонами. Запропонований відповідачем рівень оплати за використання (експлуатацію) позивачем його майна відповідає рівню оплати за використання газорозподільних мереж, які є державним майном (п.15 Примірного договору експлуатації газорозподільних система бо їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №95 «Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових»).

30.05.2018 суддя МайданевичА.Г. заявив самовідвід від розгляду апеляційної скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17 у зв'язку з тим, що його близькі родичі працюють в ДК«Газ України» НАК«Нафтогаз України».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2018 заяву судді МайданевичаА.Г. (головуючий) про самовідвід у справі №924/985/17 задоволено. Справу №924/985/17 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2018 для розгляду апеляційної скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя АгриковаО.В., судді ТкаченкоБ.О., ЧорногузМ.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 прийнято справу №924/985/17 за апеляційною скаргою ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя АгриковаО.В., судді ТкаченкоБ.О., ЧорногузМ.Г.; розгляд справи призначений на 21.06.2018.

Розпорядженням №09.1-08/1579/18 від 20.06.2018 у зв'язку з перебуванням судді ТкаченкаБ.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначений повторний автоматизований розподіл справи №924/985/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 для розгляду апеляційної скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя АгриковаО.В., судді МальченкоА.О., ЧорногузМ.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 прийнято справу №924/985/17 за апеляційною скаргою ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя АгриковаО.В., судді МальченкоА.О., ЧорногузМ.Г.; розгляд справи призначений на 21.06.2018.

В судовому засіданні 21.06.2018 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та проси їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 21.06.2018 заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у своєму відзиві, просила оскаржене рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» є газорозподільним підприємством на підставі ліцензії, виданої відповідно до Постанови НКРЕКП №2248 від 01.09.2015, та здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу (метану) вугільних родовищ (т.1 а.с.19).

ДК«Газ України» НАК«Нафтогаз України» є власником підвідного газопроводу високого та середнього тиску протяжністю 53,712 км, що використовується для розподілу природного газу до об'єктів Городоцького району Хмельницької області із спорудами на ньому (засобами електрохімзахисту, газорегуляторними пунктами та запірними пристроями).

Підставами для звернення до суду із позовом у даній справі стало те, що, на переконання позивача, він та відповідач зобов'язані відповідно до п.2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, які належать відповідачу, шляхом укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, форма якого визначена додатком №3 Кодексу ГРС.

Так, позивач з листом від 01.09.2017 Нm 077.1- ЛВ-4340-0917 (т.1 а.с.20) надіслав відповідачу проект договору на експлуатацію газорозподільних систем та їх об'єктів (т.1 а.с.23-29) з метою його укладення.

Відповідачем був складений протокол розбіжностей до запропонованого позивачем договору (т.1 а.с.30-43) та направлений позивачу з листом від 29.09.2017 №31/12-3940 (т.1 а.с.21-22). В листі відповідач відзначив, що проект договору позивача не враховує інтереси ДК«Газ України», як власника об'єктів газорозподільної системи, на отримання плати за використання його майна, а містить лише обов'язок компанії здійснювати оплату послуг з утримання майна, в той час як витрати на утримання та ремонт майна газорозподільних мереж включаються до відповідного тарифу оператора газорозподільних систем. В протоколі розбіжностей відповідач, зокрема, висловив незгоду щодо пунктів договору, які стосуються назви договору, дати укладення, преамбули договору, предмету договору, вартості послуг та порядку розрахунків, прав та обов'язків сторін договору, відповідальності сторін, строку дії договору.

Як вже зазначалось, між сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення вказаного вище договору, а тому на підставі ч.1 ст.187 ГК України спір передано на вирішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом; інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Частинами 1-4 ст.179 ГК України встановлюється, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що примірні та типові договори є інструментами державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, які застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави, моделі договірних зобов'язань. Як примірні, так і типові договори являють собою затверджені уповноваженими державними органами зразки відповідних договорів; при цьому примірний договір є рекомендаційним, а типовий договір - обов'язковим.

Примірний договір - це договір, рекомендований органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст (абз.3 ч.4 ст.179 ГК України).

Типовий договір - це договір, затверджений Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (абз.4 ч.4 ст.179 ГК України).

Згідно вимог ч.1- 3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін (ч. 2 ст.189 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про ринок природного газу» права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

Відповідно до п.1 глави 1 розділу III Кодексу газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494 (Кодекс ГРС) експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ. Оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Пунктом 2 цієї ж глави цього ж розділу Кодексу ГРС передбачено, що власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

У спірних правовідносинах відповідач виступає власником відповідних об'єктів газопостачання (власник), а позивач - оператором газорозподільних систем (оператор).

Згідно зі ст.6 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Так, колегією суддів встановлено, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у додатку №3 до Кодексу ГРС, не визначений як типовий або примірний, а тому, сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Крім цього, проаналізувавши умови спірного проекту договору та протоколу розбіжностей до нього, положення Кодексу ГРС та наведені норми ГК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав зобов'язувати відповідача укласти спірний договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів, який є предметом спору у даній справі, або визнавати його укладеним, Оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, укладення спірного договору для сторін не є обов'язковим у розумінні ч.3 ст.179 ГК України, а сторони не заключали жодних попередніх домовленостей щодо його укладення та не погодили всі істотні умови такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №911/2354/17.

Враховуючи наведене та те, що судом апеляційної інстанції не встановлено підстав, в силу яких у відповідача виникає обов'язок укласти договір з позивачем на запропонованих ним умовах, з огляду на принцип свободи договору, висновок суд першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є обґрунтованим.

У відповідності до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у зв'язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається. Решта доводів скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

постановив:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 у справі №924/985/17 залишити без змін.

3. Справу №924/985/17 повернути Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.06.2018.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз