ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/21/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017

(головуючий -Юрченко Я.О., судді: Зварич О.В., Хабіб М.І.)

та рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2017

(головуючий суддя Ділай У.І., судді: Горецька З.В., Кітаєва С.Б.)

у справі №910/21/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримрудком", 2.Публічного акціонерного товариства "Львівська вагоноремонтна компанія"

про стягнення безпідставно списаних коштів в розмірі 421 017,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Івано-Франківськцемент" (далі - ПАТ "Івано-Франківськцемент") звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця") в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення безпідставно списаних коштів в розмірі 421 017, 60 грн, з яких: 91 796,60 грн плати за користування вагонами, 212 558,10 грн - двократний збір за зберігання вантажу та 116 662,00 грн - провізна плата.

1.2. Позовні вимоги мотивовані неправомірними діями залізниці щодо стягнення з позивача спірних грошових коштів, оскільки такі, на думку позивача, повинні стягуватися з платника - ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент".

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 12 січня 2016 року ПАТ "Івано-Франківськцемент" та ПАТ "Українська залізниця", в особі філії "Львівська залізниця" укладено Договір №Л/М/16/20/п про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

2.2. 15 січня 2016 року ПАТ "Івано-Франківськцемент" та ТОВ "Рудомайн" укладено договір № 03/08-К16 відповідно до якого останнє зобов'язувалось поставити позивачу продукцію (залізну руду СР-1), а покупець прийняти і оплати її. Відвантаження товару здійснюється залізничним транспортом у відритих піввагонах на базисних умовах СРТ ст. Ямниця, Львівської залізниці, код станції 388300, код одержувача 5487.

2.3. Відповідно до умов договору № 03/08-К16 від 15.01.2016 оплата покупцем запланованої партії товару проводиться шляхом 100% передоплати вартості транспортних послуг, а також за товар протягом 15-ти днів з моменту отримання товару.

2.4. На виконання умов договору № 03/08-К16 від 15.01.2016 позивач перерахував ТОВ "Рудомайн" 100% вартості транспортних послуг. В свою чергу, Товариством з обмеженою відподальністю "Кримрудком", що виступало відправником вказаного вантажу, 25 та 26 березня 2016 року із станції Шмаково регіональної філії "Придніпровська залізниця" було відправлено згідно з залізничними накладними: №47657077, 47657093, 47658299, 47610514, 47658315, 47610522, 47658372, 47668819, 47668876, 47610530 залізничні вагони: №61356812, 62649231, 62649173, 62649116, 61035523, 62078340, 61034955, 62649256, 65761041, 65761132, 61356911, 62648845, 58376351 з вантажем - залізна руда на станцію Ямниця регіональної філії "Львівська залізниця" одержувачу вантажу - ПАТ "Івано- Франківськцемент".

2.5. Вказані обставини підтверджуються копіями залізничних накладних, відповідно до яких відправником вказаного вантажу є ТОВ "Кримрудком", одержувачем вантажу є ПАТ "Івано-Франківськцемент", а платником виступало ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент". Розрахунки за перевезення здійснюються на станції призначення.

2.6. Відповідно до розпорядження директора з вантажних перевезень і логістики ПАТ "Укрзалізниця" І.П. Федорко (вихідний №ЦЦМ-14/14 від 23.03.2016) на звернення ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" від 16.03.2016 №410 дозволяється до 31.03.2016 відправлення ТОВ "Кримрудком" 19 власних напіввагонів з вантажем руда залізна зі станції Шмаково регіональної філії "Придніпровська залізниця" з оплатою залізничного тарифу на станції призначення Ямниця, регіональної філії "Львівська залізниця" платникомТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент", код платника 7508256.

Також у вказаній телеграмі зазначено про необхідність повідомити причетних та встановити контроль за її виконанням.

2.7. В подальшому, листом від 13.04.2016 №43Т.10/П44 Регіональна філія "Львівська залізниця" повідомила ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" та ПАТ "Івано-Франківськцемент" про простій вагонів на ст. Ямниця, які адресовані вантажоодержувачу ПАТ "Івано-Франківськцемент" з оплатою залізничного тарифу на станції призначення Ямниця з коду платника 7508256, ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент", згідно з листами №ЦЦМ-14/14 від 23.03.2016 та М-2/123 від 25.03.2016.

Також у листі залізницею зазначено, що станом на 11.04.2016 на рахунку платника ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" відсутні кошти для оплати належних Залізниці платежів відповідно до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 28.08.2015 №Л/М/15/1020/п. Відтак, РФ "Львівська залізниця" повідомлено, що на підставі п. 7 розділу 8, та п. 1.3 розділу 11 Правил перевезення вантажів і договору від 28.08.2015, вантаж видати неможливо. Вагони затримані і простоюють на станційних коліях. Станом на 11.04.2016 нараховано суму 151 481,10 грн, зокрема, збір за зберігання вантажу у вагонах із збільшенням до двократного розміру складає 99 422,50 грн. У зв'язку з вищенаведеним Залізниця повідомила про необхідність термінового вирішення питання оплати належних залізниці платежів.

2.8. Виробничий структурний підрозділ "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" звернувся до ТОВ "ІІЦЕУ Девелолмент" з претензією від 19.04.2016 №01/609-2/2 на суму 116 662 грн, в якій повідомив, що зазначений вище вантаж прибув на станцію призначення Ямниця регіональної філії Львівська залізниця 30.03.2016, проте, видати вантаж залізниця не була в змозі, оскільки, при відправленні вантажу оплата за перевезення вантажу було призначено за ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент".

На момент прибуття вантажу і до цього часу не проведено оплати провізної плати по причині відсутності коштів на рахунках платника тарифу. Сума провізної плати становить 116 662,00 грн. У зв'язку із цим Залізниця вимагала у ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" терміново здійснити всі розрахунки для видачі вантажу його одержувачу.

Вказана претензія ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" залишена без відповіді та задоволення.

2.9. Керуючись виробничою необхідністю в отриманні призначеного ПАТ "Івано-Франківськцемент" вантажу та уникнення простою виробництва, позивач погодився на сплату відповідачу залізничного тарифу при умові, що залізниця не стягуватиме за вказані відправлення додаткові платежі за час простою. Зазначені обставини підтверджуються копією листа від 19.04.2016 ПАТ "Івано-Франківськцемент", долученого до матеріалів справи.

2.10. На вказаний лист ПАТ "Івано-Франківськцемент" отримано від Відокремленого підрозділу Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень відповідь у формі листа №17 від 20 квітня 2016 року, в якому зазначено, що за вагони з вантажем знято залізничний тариф з коду платника 7483130 ПАТ "Івано-Франківськцемент" в розмірі 116 662 грн без ПДВ. Питання додаткових зборів по даних вагонах не вирішено. Сума плати за користування вагонами становить 91 796 грн без ПДВ, зберігання, в т.ч. включений двократний розмір за зберігання становить 216 479 грн без ПДВ.

У листі ДН-4 №16 від 20.04.2016 зазначено про вирішення питання стягнення додаткових платежів. Тобто відповідачем стягнуто з особового рахунку ПАТ "Івано-Франківськцемент" за накопичувальними картками № 25040289 від 25 квітня 2016 року, № 26040293 від 26 квітня 2016 року плату за зберігання вантажу у вагонах, які прибули на ст. Ямниця 29-30 березня 2016 року в сумі 216 479 грн, а також плату за користування вагонами в сумі 91 796 грн.

2.11. Не погоджуючись з такими діями залізниці, позивач 24.05.2016 звернувся до відповідача з претензією-вимогою про повернення безпідставно стягнутих коштів на загальну суму 421 017,60 грн. У вказаній претензії-вимозі повідомлено відповідача, що за залізничними накладними вантаж адресований ПАТ "Івано-Франківськцемент" з оплатою залізничного тарифу ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент", що відповідно до розпорядження від 23.03.2016 ЦЦМ-14/14 є платником залізничного тарифу по зазначених поставках (код платника: 7508256).

2.12. У відповідь РФ "Львівська залізниця" зазначила, що згідно з п. 3.1 Договору від 12.01.2016 №Л/М/16/20/п ПАТ "Івано-Франківськцемент" виступає платником за перевезення вантажу, для яких він є відправником, одержувачем або експедитором.

Крім того, у вказаному листі відповідачем повідомлено, що відповідно до ст. 62 Статуту залізниць остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Таким чином, РФ "Львівська залізниця" вважає, що з ПАТ "Івано-Франківськцемент" правомірно стягнуто, як з вантажоодержувача, провізну плату згідно з тарифом, а також додаткові платежі.

2.13. Стягнення з відповідача провізної плати, збору за зберігання вантажу та плати за користування вагонами, які позивач вважає були безпідставно списані з його особового рахунку, є предметом спору у цій справі.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.09.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3.2. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

3.3. Ухвалюючи судові рішення у справі, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач належним чином виконав перевезення вантажу позивача та отримав право на плату за надані послуги.

3.4. У спірній ситуації позивач, оплативши вартість товару та вартість перевезення залізничним транспортом згідно з договором, не позбавлений права звернутися до винної сторони, яка зобов'язана була оплатити надані послуги залізницею, а також не позбавлений права звертатися з вимогою про стягнення понесених збитків за час простою вагонів на ст. Ямниця у зв'язку із відсутністю оплати.

3.5. Суди зазначили, що до матеріалів справи долучено копії пам'яток №947 від 31.03.2016, №1069 від 04.04.2017, №1195 від 19.04.2016, №1309 від 20.04.2016 та №1331 від 21.04.2017 про подавання/забирання вагонів, які підписані уповноваженими працівниками вантажовласника ПАТ "Івано-Франківськцемент" без зауважень.

3.6. На підставі вказаних пам'яток були складені відомості плати за користування вагонами: №04040170 (працівник вантажовласника відмовився від підпису), №15040186 (підписано працівником вантажовласника), №20040196 (працівник вантажовласника відмовився від підпису), №21040198 (працівник вантажовласника відмовився від підпису).

Про відмову від підпису на відомостях плати за користування вагонами відповідачем складені акти загальної форми, які підписані як представниками РФ "Львівська залізниця", так і представниками позивача (оригінали оглянуто судом, копії долучено до матеріалів справи).

3.7. Також представники вантажовласника ПАТ "Івано-Франківськцемент" відмовилися підписувати накопичувальні картки, які передбачали збір за зберігання вантажів (двократний розмір). Про відмову від підпису на вказаних накопичувальних картках відповідачем складені акти загальної форми, які підписані як представниками РФ "Львівська залізниця", так і представниками позивача.

3.8. Суди відхилили як необґрунтовані доводи позивача про складення накопичувальних карток та актів загальної форми за відсутності повноважного представника ПАТ "Івано-Франківськцемент", а також його доводи про отримання вказаних документів значно пізніше, ніж складені документи, оскільки за висновками судів вони не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому суди зазначили, що обов'язкова участь вантажовласника у всіх випадках у складанні та підписанні акта загальної форми чинним законодавством не передбачена.

3.9. Відсутність вини позивача у затримці вагонів жодним чином не спростовує право залізниці на відшкодування витрат, завданих простоєм. Отже, з урахуванням п. 3.1 договору, підписаних позивачем пам'яток про забирання/подавання вагонів, виконанням в повному обсязі залізницею перевезення вантажу, суди дійшли висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог. Відтак, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог по суті, клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної даності, залишено без задоволення.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними постановою та рішенням, ПАТ "Івано-Франківськцемент" звернулося до суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі №910/21/17 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову повністю.

4.2. Скаржник зазначає про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині здійснення висновку про те, що позивачем не надано належних доказів порушення його прав та інтересів саме ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця".

4.3. Позивач стверджує, що умови укладеного ним із відповідачем Договору №Л/М/16/20/п про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом України послуги, а також норми Статуту залізниць не передбачають право залізниці на списання коштів з особового рахунку позивача в односторонньому порядку. Скаржник стверджує, що розмір оплати та періодичність її внесення визначається саме замовником.

4.4. Посилаючи на положення Правил оформлення перевізних документів, визначених у наказі Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, позивач зазначає, що оскільки в графі 14 залізничних накладних на момент прийняття вантажу до перевезення відправником зазначено код ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" - 7508256, платником за послуги перевезення вантажу виступило останнє, з оплатою на станції призначення - ст. Ямниця.

Скаржник наполягає, що суди не надали належної правової оцінки поданим документам, які вказують на зміну залізницею в односторонньому порядку платника в графі 13, 14 залізничних накладних. Позивач вважає необґрунтованими висновки судів про те, що коригування в графі залізничних накладних "Платник" відбулося за погодженням із ПАТ "Івано-Франківськцемент", оскільки жодними нормативно-правовими актами не передбачено право перевізника в односторонньому порядку вносити зміни в перевізні документи.

Факт нездійснення ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" оплати провізної плати по вказаному вантажу підтверджується Актом загальної форми №737 від 19.04.2016, складному Залізницею на станції Ямниця, у якому зазначено, що причиною затримки вагонів є відсутність коштів на особовому рахунку платника тарифу ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент".

Позивач вважає, що оскільки станом на момент прийняття вантажу до перевезення, так і станом на момент прибуття вантажу на станцію прибуття він не мав статусу платника по залізничних накладних, одностороння зміна відповідачем особи платника провізної плати є незаконною. При цьому скаржник зазначає, що положення п.3.1 Договору від 12.01.2016, укладеного між позивачем та залізницею, не можуть бути правовою підставою для таких дій відповідача.

4.5. Посилаючись на положення Правил користування вагонами і контейнерами, скаржник вважає, що плата за користування вагонами може сплачуватися як вантажовідправником, так і вантажоодержувачем, в залежності від причин затримки та вини у їх затримці. Причини затримки зазначаються у Актах загальної форми.

У спірних правовідносинах відповідно до Акта загальної форми ГУ-23 №737 від 19.04.2016 затримка 13 вагонів відбулася на станції призначення у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку платника тарифу код 7508256. Тобто затримка вагонів відбулася з причин, які не залежали від вантажоодержувача, оскільки залізниця не допустила його до прийняття вантажу через несплату ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент" провізної плати.

За таких умов скаржник стверджує про відсутність правових підстав для стягнення відповідачем з його особового рахунку плати за користування вагонами.

4.6. Аналогічні за змістом доводи стосуються і одностороннього списання залізницею з рахунка позивача плати за зберігання вантажу.

4.7. Підсумовуючи зазначене вище, суть доводів скаржника зведена до такого.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення, що оскаржуються, не дослідили усіх фактичних обставин справи, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

В першу чергу йде мова про неналежну оцінку обставин внесення відповідачем змін в електронні залізничні накладні стосовно особи відповідальної за оплату залізничного тарифу.

Вказане, на думку скаржника, призвело до неправильного застосування судами положень п.8 Правил користування вагонами і контейнерами та п.п. 4, 8 Правил зберігання вантажів, а також п.3.1 Договору №Л/М/16/20/п про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом України послуги від 12.01.2016.

4.8. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що касаційна скарга позивача фактично зводиться до переоцінки доказів у справі. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, у зв'язку з чим, відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення, ухвалені у справі - без змін.

Загалом позиція відповідача та доводи, якими обґрунтований відзив, співпадають з висновками судів попередніх інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. За приписами частини 2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується стягнення з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" списаних нею з особового рахунку позивача провізної плати, збору за зберігання вантажу та плати за користування вагонами.

5.2.2. Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

5.2.3. Відповідно до статей 909 Цивільного кодексу України, 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського суду України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

5.2.4. Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457.

Статтею 2 Статуту залізниць України (далі - Статут залізниць) передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць.

Відповідно до статті 62 Статуту залізниць порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Аналогічна норма міститься у п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644. До оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

5.2.5. Плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір. До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст. 119 Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством. (п. 1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644).

Відповідно до п.2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (п.2.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів).

5.2.6. Судами попередніх інстанцій досліджено умови п.3.1 договору №Д/М/16/20/п, згідно з яким замовник (позивач) виступає платником за перевезення вантажів, для яких він є відправником, одержувачем або експедитором.

5.2.7. Враховуючи зазначені вище положення, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини надання позивачем згоди на оплату залізничного тарифу (п.2.9 постанови), суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржника про безпідставність та неправомірність дій відповідача щодо списання 116 662,00 грн вартості провізної плати з особового рахунку позивача. Відтак, висновок судів в цій частині є обґрунтованим.

Натомість щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення плати за користування вагонами та двократного збору за зберігання вантажу суд касаційної інстанції зазначає таке.

5.2.8. Обставини, які можуть бути підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами (частина 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт").

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

5.2.9. Відповідно до статті 119 Статуту залізниць, пунктів 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 № 165/3458 за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

5.2.10. Згідно з пунктами 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Вантажовласником у розумінні ст.6 Статуту залізниць є як вантажовідправник, так і вантажоодержувач.

5.2.11. В матеріалах справи наявний Акт загальної форми ГУ-23 №737 від 19.04.2016 у якому зазначено, що затримка 13 спірних вагонів відбулася на станції призначення в очікуванні подачі від вантажні операції з вини клієнта - відсутності коштів на рахунку платника тарифу код 7508256, тобто мова йде про ТОВ "ІІЦЕУ Девелопмент". Проте суди попередніх інстанцій зазначену обставину не досліджували та не надали їй належної правової оцінки, як і не дослідили чи наявні усі необхідні документи для нарахування відповідачем плати за користування вагонами.

В аспекті зазначеного, слід вказати, що поза увагою судів залишилися і умови укладеного між ПАТ "Івано-Франківськцемент" та ТОВ "Рудомайн" договору № 03/08-К16, про умови якого йшла мова у п. 2.2 цієї постанови. А саме, умови здійснення поставки ТОВ "Рудомайн" (власника поставлено позивачу товару) на базисних умовах СРТ ст. Ямниця, Львівської залізниці, в частині обов'язків продавця та розподілу витрат за здійснену поставку.

5.2.12. Щодо списання відповідачем з особового рахунка позивача збору за зберігання вантажу.

В силу статті 46 Статуту залізниць вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

5.2.13. Звертаючи увагу на обґрунтованість дій відповідача щодо списання з особового рахунка позивача нарахованого відповідачем двократного збору за зберігання вантажу, суди попередніх інстанцій зазначили, що відсутність вини позивача у затримці вагонів жодним чином не спростовує право залізниці на відшкодування витрат, завданих простоєм.

5.2.14. Не заперечуючи правильності висновку судів про те, що залізниця має право на відшкодування витрат, завданих простоєм, суд касаційної інстанції вважає зазначений висновок судів здійсненим без врахування зазначених вище положень Правил зберігання вантажів та без встановлення усіх фактичних обставин справи з наданням їм належної юридичної оцінки. А саме, судами не з'ясовано, коли вагони подані під вивантаження, причини затримки вивантаження спірних вагонів, умов, за яких позивач це міг здійснити, документів, на підставі яких відповідач списав грошові кошти з рахунка позивача у зв'язку з цією обставиною тощо.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

6.1.Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

6.2. Стаття 310 Господарського процесуального кодексу України передбачає підстави для повного або часткового скасування рішень і передачі справи повністю або частково на новий розгляд. Зокрема, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи у суді касаційної інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення плати за користування вагонами та двократного збору за зберігання вантажу підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про безпідставність заявленого позивачем позову в частині стягнення з відповідача 116 662,00 грн провізної плати. Судові рішення судів попередніх інстанцій в цій частині залишаються судом касаційної інстанції без змін.

6.3. Під час нового розгляду справи в частині позовних вимог про стягнення плати за користування вагонами та двократного збору за зберігання вантажу господарським судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та відповідно до чинного законодавства вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.

7. Судові витрати

7.1. Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. Враховуючи, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають частковому скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судового витрат у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2017 у справі №910/21/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про стягнення плати за користування вагонами та двократного збору за зберігання вантажу. Справу №910/21/17 в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

3. В решті постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2017 у справі №910/21/17 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді В. Студенець

Л. Стратієнко