РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018Справа № 910/1178/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючогосудді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши у загальному позовному провадженні справу № 910/1178/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі

регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про стягнення 8 088,69 грн. та виселення

За участю представників сторін:

від позивача: Мазур І.А., довіреність № 3975 від 13.10.2017р.;

від відповідача: Пузиревич В.П., довіреність № 11/01/18-5 від 11.01.2018р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" про стягнення 6 445,48 грн. боргу за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.12.2014р. № 7012, 357,41 грн. пені, 193,36 грн. штрафу, 62,63 грн. інфляційних втрат, 70,93 грн. - 3 % річних, а також 815,76 грн. заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за договором від 30.03.2016р., 109,92 грн. пені, 21,12 грн. інфляційних втрат і 12,08 грн. - 3 % річних; зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні орендованим майном, шляхом виселення відповідача у примусовому порядку з безпідставно зайнятого ним нерухомого майна та передачі зазначеного майна ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця".

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач порушив узяті на себе зобов'язання зі сплати у повному обсязі орендної плати за період із січня 2016 року по жовтень 2016 року за договором оренди №7012 від 29.12.2014р. та витрат за період із березня 2016 по жовтень 2016 року за договором від 30.03.2016р. Позивач також зазначав, що листом від 17.10.2016р. повідомив відповідача про припинення дії спірного договору, долучивши до вказаного листа акт приймання-передачі спірного майна, втім вказаний акт відповідачем підписано не було, орендоване майно не повернуто.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2017р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2017р. в позові відмовлено.

Постановою Верховного суду від 06.02.2018р. касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2017р. задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2017р. скасовано повністю; справу №910/1178/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2018р. прийнято справу №910/1178/17 до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.03.2018р.

15.03.2018р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.

16.03.2018р. через загальний відділ господарського суду від третьої особи надішли пояснення по справі, в яких остання зазначає про те, що спірні правовідносини повинні вирішуватись відповідно до чинного законодавства України з урахуванням умов договорів та просить подальший розгляд справи проводити без участі представника регіонального відділення ФДМУ по м. Києву.

В судовому засіданні 22.03.2018р. представник позивача просив надати йому час для ознайомлення з відзивом на позовну заяву та підготовки відповіді на відзив, оскільки станом на 22.03.2018р. відзив на адресу відповідача не надійшов.

Відповідно до приписів ст. 183 ГПК України, суд відклав підготовче засідання на 19.04.2018р.

17.04.2018р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли пояснення по справі.

В судовому засіданні 19.04.2018р. представник позивача надав представнику відповідача пояснення по справі, подані через канцелярію суду 17.04.2018р.

Представник відповідача просив надати йому час для ознайомлення з поясненнями позивача та підготувати свої заперечення на подані пояснення, у зв'язку з чим звернувся до суду з клопотанням про продовження строку проведення підготовчого провадження по справі.

Представник позивача не заперечував щодо відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи свого представника в засідання суду не направив.

В засіданні суду оголошено перерву до 17.05.2018р. о 12 год. 10 хв.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2018р., на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/1178/17 на 30 днів.

14.05.2018р. через загальний відділ господарського суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника РВ ФДМУ по м. Києву.

16.05.2018р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

Присутній у судовому засіданні 17.05.2018р. представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив залучити до матеріалів справи судову практику.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позивних вимог.

Інших заяв і клопотань представники сторін і третьої особи на стадії підготовчого провадження не подали та не зазначили.

Оскільки у підготовчому засіданні 17.05.2018р. були вирішені всі питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснені усі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 31.05.2018р.

В судове засідання 31.05.2018р. з'явився представник відповідача, який просив оголосити перерву в судовому засіданні, оскільки адвокат, який безпосередньо представляє інтереси ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" у даній справі перебуває у лікарні.

Представник позивача заперечив щодо перенесення розгляду справи.

Представник третьої особи залишив вирішення клопотання про відкладення розгляду справи на розсуд суду.

Враховуючи, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, суд дійшов висновку про можливість перенесення розгляду справи по суті та відповідно до ч. 6 ст. 216 ГПК України оголосив в судовому засіданні перерву до 14.06.2018р.

Присутній у судовому засіданні 14.06.2018р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з посиланням на правові підстави та докази, зазначені у позовній заяві та додані до матеріалів справи.

Представник відповідач проти позову заперечив з посиланням на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву та поясненнях по справі.

Представник третьої особи не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.06.2018р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" (далі по тексту - позивач, орендар, ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ") та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі по тексту - третя особа, орендодавець) укладено Договір оренди №7012 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину нежитлового підвального приміщення будівлі Південного вестибюлю вокзалу "Дарниця", загальною площею 1,0 м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3 (далі - Майно), що перебуває на балансі Відокремленого підрозділу "Центр регіональних перевезень пасажирів" ДТГО "Південно-Західна залізниця", ідентифікаційний код ЄДОППОУ 36001475 (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2014 року і становить 10 757,00 грн.

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання Майна (2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - листопад 2014 р. 389,63 грн. Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2014 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень місяць 2014 року.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 10.1. Договору, цей Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 29.12.2014 року по 29.12.2015 року.

Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами 29.12.2014р. Акту приймання-передавання орендованого майна (копія акту міститься в матеріалах справи).

30.03.2016р. між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі по тексту - позивач, орендодавець) та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 (далі по тексту - Договір від 30.03.2016).

Відповідно до п.1 Договору від 30.03.2016р., сторони встановили, що Орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 29.12.2014 року №7012, є ПАТ "Укрзалізниця".

У тексті Договору повне найменування Балансоутримувача відокремлений підрозділ Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" Центр регіональних перевезень пасажирів та скорочене найменування Центр регіональних перевезень пасажирів замінено відповідно на виробничий підрозділ центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та центр регіональних перевезень пасажирів (п. 2 Договору від 30.03.2016р.).

Згідно з п. 3 Договору від 30.03.2016, пункту 3.1. розділу 3, "Орендна плата" Договору викласти в новій редакції: "Орендна плата,, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить. 571,15 грн. без ПДВ.

Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції за наступний місяць".

Відповідно до п. 4 Договору від 30.03.2016, пункту 3.6. розділу 3, "Орендна плата" Договору викласти в новій редакції: "Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім. Одержувач коштів - Виробничий підрозділ центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", числовий номер філії (структурного підрозділу) 453, код ЄДРПОУ одержувача - 40081221, банк одержувача - ТВБВ № 10026/045 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT "Ощадбанк", МФО 322669, № рахунку 8717".

Згідно з п. 5.3. Договору, орендар зобов'язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.

30.03.2016р. між позивачем та відповідачем підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно (далі - Об'єкт оренди) - частину нежитлового підвального приміщення будівлі Південного вестибюлю вокзалу "Дарниця", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, площею 1,00 кв.м. (один цілий, нуль десятих кв. м.), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2014р. і становить 10757,00 грн. (десять тисяч сімсот п'ятдесят сім грн.).

26.09.2016р. між позивачем та відповідачем укладено Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012, згідно якого п. 10.1. Договору викладено в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 червня по 30 вересня 2016 року.

Відповідно до п. 10.4. Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

30.03.2016 року між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) укладено Договір відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна (далі по тексту - Договір про відшкодування витрат), за умовою якого (п. 1.1. Договору про відшкодування витрат) Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівель вокзального комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3 (надалі - будівля), а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору про відшкодування витрат, Балансоутримувач будівлі зобов'язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі Орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями.

Згідно з п.2.1.2. Договору про відшкодування витрат, орендар компенсує балансоутримувачу послуги на виконання частини комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності на підставі наданих балансоутримувачем рахунків.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти сплати орендної плати, відповідно до умов Договору за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року, в розмірі 6 445,48 грн. та сплати витрат за умовами Договору про відшкодування витрат за період з березня 2016 року по жовтень 2016 року 815,76 грн., у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з вказаних сум.

17.10.2016р. позивач направив на адресу відповідача лист за вих. № РПЦ-ПЗЗф4/931, в якому повідомив відповідача, що останній постійно порушує умови договору в частині сплати орендної плати та відшкодування витрат балансоутримувача, а також станом на 17.10.2016р. має заборгованість з орендної плати та з відшкодування витрат, строк дії договору закінчився 30.09.2016р. та вимагає сплати заборгованість і повернення нерухомого майна за актом приймання-передачі.

Відповідач факт отримання вказаного листа не заперечує. Однак, вважає, що за своїм змістом вказаний лист не є повідомленням про припинення строку дії договору оренди №7012 від 29.12.2014р., а носить лише інформативний характер. Відтак, договір оренди №7012 від 29.12.2014р. є чинним і у позивача відсутні підстави вимагати повернення орендованого за вказаним договором нерухомого майна.

Також, відповідач у своєму відзиві та поясненнях стверджує про відсутність заборгованості з орендної плати на підтвердження чого до матеріалів справи долучив копії відповідних квитанцій про сплату.

Отже, спір між сторонами виник, у зв'язку з наявністю підстав щодо повернення орендованого за договором оренди №7012 від 29.12.2014р. нерухомого майна та стягненням заборгованості, з якої: 6445,48 грн. - боргу по договору оренди №7012 від 29.12.2014 року, 357,41 грн. - пені за договором оренди №7012 від 29.12.2014 року, 193,36 грн. - штрафу за договором оренди №7012 від 29.12.2014 року, 62,63 грн. - інфляційних втрат за договором оренди №7012 від 29.12.2014 року, 70,93 грн. 3% річних за договором оренди №7012 від 29.12.2014 року, 815,76 грн. - боргу по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, 109,92 грн. - пені за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 30.03.2016 року, 21,12 грн. - інфляційних втрат по договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 30.03.2016 року, 12,08 грн. - 3% річних по Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 30.03.2016 року

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до статті 761 ЦК право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до норм ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вказано - відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, господарським судом встановлено, що відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" № 4442-VI від 23.02.2016р., а також постанови КМУ від 25.06.2014 р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено ПАТ "Укрзалізниця". Засновником ПАТ "Укрзалізниця" є держава в особі Кабінету Міністрів України.

З 01.12.2015р. розпочало фінансово-господарську діяльність публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та ч. 2 загальних положень Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735, Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Положеннями ст. 20 Статуту ПАТ "Укрзалізниця" передбачено, що Товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу. За приписами п.п. 1, 2 Постанови Кабінет Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 було утворено ПАТ "Українська залізниця", статутний капітал якого сформовано шляхом внесення до нього, зокрема, майна підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Згідно з передавальним актом від 18.08.2015р., копія якого залучена до матеріалів справи, державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» реорганізовано шляхом злиття з переходом усіх його прав і обов'язків до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Як вбачається із Зведеного переліку майна державного територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 р., Південний вестибюль вокзалу «Дарниця», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, було включено до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

Таким чином, орендоване відповідачем відповідно до умов Договору нерухоме майно, а саме: частина нежитлового підвального приміщення будівлі Південного вестибюлю вокзалу "Дарниця", загальною площею 1,0 м , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, також включено до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

У зв'язку із зміною власника нерухомого майна, 30.03.2016р. між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі по тексту - позивач, орендодавець) та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 (далі по тексту - Договір від 30.03.2016р.).

Відповідно до п.1 Договору від 30.03.2016р. сторони встановили, що Орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 29.12.2014 року №7012, є ПАТ "Укрзалізниця".

У тексті Договору повне найменування Балансоутримувача відокремлений підрозділ Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" Центр регіональних перевезень пасажирів та скорочене найменування Центр регіональних перевезень пасажирів замінено відповідно на виробничий підрозділ центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та центр регіональних перевезень пасажирів (п. 2 Договору від 30.03.2016р.).

Крім того, у розділі 3 Договору від 30.03.2016р. сторони визначили розмір, порядок і строки внесення орендної плати.

30.03.2016р. між позивачем та відповідачем підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платає користування нерухоме майно (далі - Об'єкт оренди) - частину нежитлового підвального приміщення будівлі Південного вестибюлю вокзалу "Дарниця", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, площею 1,00 кв.м. (один цілий, нуль десятих кв. м.), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2014р. і становить 10757,00 грн. (десять тисяч сімсот п'ятдесят сім грн.).

30.03.2016 року між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) укладено Договір відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна (далі по тексту - Договір про відшкодування витрат), за умовою якого (п. 1.1. Договору про відшкодування витрат) Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівель вокзального комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3 (надалі - будівля), а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" предбачено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди.

Аналогічні положення щодо правонаступництва у разі зміни власника речі, переданої у найм, містяться у статті 770 ЦК.

За загальним правилом наймодавець, який передав право власності на річ, або новий наймодавець мають попередити наймача про заміну сторони у договорі найму. В разі нездійснення такого попередження виконання наймачем своїх обов'язків на користь первісного наймодавця буде вважатися належним виконанням ним договору найму.

Отже, у розумінні наведених приписів орендар у будь-якому випадку не звільняється від виконання свого зобов'язання зі сплати орендної плати за користування майном будь-то первісному чи новому орендодавцю.

Однак, у матеріалах справи наявний Додатковий договір до спірного договору оренди № 7012, укладений 30.03.2016р. між ПАТ "Українська залізниця" - орендодавцем і ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" - орендарем, згідно з яким, серед іншого, змінено орендодавця спірного майна за договором, порядок сплати орендної плати, строк дії договору, та зазначено, що у відносинах щодо терміну дії та розрахунків цей договір діє з 01.12.2015р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, підписавши 30.03.2016р. додатковий договір, акт приймання-передачі нерухомого майна та договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, був повідомлений про заміну орендодавця в Договорі оренди нерухомого майна від 29.12.2014р. року № №7012.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Матеріали справи не містять доказів розірвання або визнання недійсними Додаткового договору від 30.03.2016р. та Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 30.03.2016р.

Натомість, в матеріалах справи наявні докази схвалення сторонами вказаних правочинів, зокрема, Акт приймання-передачі нерухомого майна від 30.03.2016р. та докази часткового відшкодування витрат балансоутримувача.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з доданих до справи доказів, відповідач в порушення взятих на себе за Додатковим договором від 30.03.2016р. зобов'язань продовжував сплачувати орендну плату в розмірі 70% до державного бюджету, що підтверджується копіями квитанцій, доданими до відзиву на позовну заяву, внаслідок чого і виникла заборгованість з орендної плати за період з січня по жовтень 2016 року в сумі 6445,48 грн.

Частиною 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

26.09.2016р. між позивачем та відповідачем укладено Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012, згідно якого п. 10.1. Договору викладено в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 червня по 30 вересня 2016 року.

Відповідно до п. 10.4. Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

17.10.2016р. позивач направив на адресу відповідача лист за вих. № РПЦ-ПЗЗф4/931, в якому повідомив відповідача, що останній постійно порушує умови договору в частині сплати орендної плати та відшкодування витрат балансоутримувача, а також станом на 17.10.2016р. має заборгованість з орендної плати та з відшкодування витрат, строк дії договору закінчився 30.09.2016р. та вимагає сплати заборгованість і повернення нерухомого майна за актом приймання-передачі.

Аналізуючи зміст листа позивача за вих. № РПЦ-ПЗЗф4/931 від 17.102.2016р., суд дійшов висновку, що позивач, який набув права повного господарського відання спірним нерухомим майном, фактично повідомив відповідача про свою незгоду продовжувати орендні відносини і необхідність повернути орендоване майно.

Докази оформлення сторонами додаткової угоди про продовження строку дії Договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 щодо подальшої оренди відповідачем частини нежитлового підвального приміщення будівлі Південного вестибюлю вокзалу "Дарниця", загальною площею 1,0 м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Положеннями ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Положеннями ч. 2 ст. Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

З огляду на положення чинного законодавства України, договору, укладеного між сторонами, а також враховуючи відсутність згоди орендодавця на продовження строку його дії, Договір оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 є припиненим за наслідками закінчення строку, на який його було укладено, тобто з 01.10.2016р.

Станом на час розгляду справи відповідач за наслідками припинення договору оренди не звільнив та не повернув позивачу орендоване приміщення частини нежитлового підвального приміщення будівлі Південного вестибюлю вокзалу "Дарниця", загальною площею 1,0 м , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, яке фактично перебуває в тимчасовому користуванні відповідача. Доказів повернення зазначеного майна відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

За умовами п. 10.9. договору оренди, у разі припинення або розірвання договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/ балансоутримувачу.

Доказів повернення відповідачем орендованого приміщення за актом приймання-передачі позивачу станом на час розгляду справи, суду не надано.

Оскільки відповідно до статей 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди, а договірні відносини сторін припинились у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 і відповідач втратив статус орендаря, суд визнає вимоги позивача про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні орендованим майно, шляхом виселення відповідача в примусовому порядку з частини нежитлового підвального приміщення будівлі Південного вестибюлю вокзалу "Дарниця", загальною площею 1,0 м , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, та передачі зазначеного майна публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Згідно ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статей 18, 19 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" визначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі; строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено порушення відповідачем зобов'язань за Договором оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 з урахуванням умов Додаткового договору від 30.03.2016р. в частині внесення орендної плати своєчасно і у повному обсязі, а також за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 30.03.2016р., внаслідок чого по орендній платі наявна заборгованість у сумі 6445,48 грн. та заборгованість по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна в сумі 815,76 грн.

Як вбачається з розрахунків позивача, останнім були враховані всі оплати, проведені відповідачем за спірні періоди та на які він посилається в своїх запереченнях, натомість доказів сплати заборгованості по орендній платі в сумі 6445,48 грн. та заборгованості по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна в сумі 815,76 грн. на рахунок позивача, суду під час розгляду справи надано не було.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 6445,48 грн. та заборгованості по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна в сумі 815,76 грн. обґрунтовані та підлягає задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання зі сплати орендних платежів.

У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язання за договорами від 30.03.2016р. зі сплати орендних платежів, відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, позивачем заявлено до стягнення з останнього 357,41 грн. та 109,92 грн. пені відповідно.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на доведеність факту порушення відповідачем умов договору № 697 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 10.03.2016р., існують підстави для застосування відповідальності відповідно до умов пункту 3.7. Договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 та пп. 2.2.3. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 30.03.2016р..

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, суд, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування пені, визнає їх обґрунтованими та арифметично вірними, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення 357,41 грн. та 109,92 грн. пені відповідно підлягають задоволенню.

Крім того, умовами п. 3.8. Договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014 року №7012 передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного або неналежно виконаного зобов'язання.

Право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладанні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (зазначена правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2010 р. № 14/80-09-2056).

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу, визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення 193,36 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Враховуючи викладене, суд, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості з орендної плати та заборгованості по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, визнає їх обґрунтованими та арифметично вірними, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судом також враховані приписи ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону..

З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву та в додаткових поясненнях, судом відхиляються, оскільки матеріалами справи підтверджується набуття ПАТ «Укрзалізниця» прав орендодавця за Договором оренди нерухомого майна від 29.12.2014р. року № №7012 та повідомлення відповідача про зміну орендодавця за договором шляхом оформлення та підписання Додаткового договору від 30.03.2016р. до договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014р. року № №7012, який є чинним на день розгляду справи. Водночас, судом встановлено закінчення строку дії договору оренди від 29.12.2014р. року № №7012 та не бажання власника його продовжувати, у зв'язку з наявністю заборгованості відповідача з орендної плати та з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна.

Крім того, відповідачем належними засобами доказування не доведено сплати заборгованості саме на рахунок позивача, не зважаючи на підписання Додаткового договору від 30.03.2016р. до договору оренди нерухомого майна від 29.12.2014р. року № №7012 та Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 30.03.2016р., а відтак доводи відповідача визнаються судом необґрунтованими.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача повністю, в тому числі судовий за розгляд апеляційної та касаційної скарг позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4/6, корпус В, кім. 807; ) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ) 6 445 грн. 48 коп. - боргу за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.12.2014р. № 7012, 357 грн. 41 коп. - пені, 193 грн. 36 коп. - штрафу, 62 грн. 63 коп. - інфляційних втрат, 70 грн. 93 коп. - 3 % річних, 815 грн. 76 коп. - заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за договором від 30.03.2016р., 109 грн. 92 коп. - пені, 21 грн. 12 коп. - інфляційних втрат, 12 грн. 08 коп. - 3 % річних, 2756,00 грн. витрат по сплаті судового збору, 3520,00 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 3840,00 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

3. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4/6, корпус В, кім. 807; ) усунути перешкоди у користуванні орендованим майном загальною площею 1,00 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, шляхом виселення товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4/6, корпус В, кім. 807; ) у примусовому порядку та передачі зазначеного майна ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ).

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.06.2018р.

СуддяА.І. Привалов