РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018Справа № 910/4391/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАСОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІНВЕСТ ГРУП"

про стягнення 77849,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІАСОН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІНВЕСТ ГРУП" про стягнення 77849,00 грн., з яких: 60000,00 грн. - основний борг, 14856,00 грн. - індекс інфляції, 2993,00 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №24/06/16 на виготовлення і поставку від 24.06.2016 в частині повної та своєчасної оплати за поставку та монтаж поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4391/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 16.04.2018, яка повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІАСОН" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІНВЕСТ ГРУП" (покупець) укладений договір №24/06/16 на виготовлення і поставку (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник приймає на себе обов'язки по виготовленню і поставці обладнання в номенклатурі і кількості, описаних в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даною договору, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити продукцію у відповідності з умовами даного договору

Згідно із п. 4.1., п. 4.2. договору, постачальник гарантує відповідність обладнання нормативно-технічній документації. Гарантійний термін складає 24 місяці з моменту передачі постачальником обладнання покупцю, що оформляється видатковою накладною, за умови забезпечення покупцем вимог якісної експлуатації та технічного обслуговування.

Загальна вартість поставки обладнання за даним договором (сума договору) складає загальна сума по всіх специфікаціях, які є невід'ємними додатками до цього договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, порядок і умови розрахунків за даним договором встановлюється і описується в специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору.

Всі платежі за даним договором здійснюються покупцем в національній валюті України - гривні в безготівковій формі шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунку, наданого постачальником (п. 2.3.).

Згідно із п. 3.1., п. 3.2. договору, термін і порядок поставки продукції встановлюється в специфікаціях до даного договору. Право власності на обладнання (продукцію) переходить до покупця в момент поставки обладнання і підписання видаткової накладної.

У Специфікації №1 від 24.06.2016 сторонами погоджено обладнання, яке позивач зобов'язався поставити відповідачу, його вартість та строки оплати.

Згідно із Специфікацією №1 від 24.06.2016 вартість обладнання разом з монтажем становить 80000,00 грн.

Пунктом 3 Специфікації №1 від 24.06.2016 сторонами встановлено, що розрахунки за обладнання здійснюються шляхом перерахування покупцем передоплати на розрахунковий рахунок постачальника у розмірі 100% від суми по специфікації, а саме 80000,00 грн.

На підставі виставленого позивачем рахунку №227 від 24.06.2016 згідно із договором №24/06/16 від 24.06.2016 відповідач здійснив на користь позивача оплату у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку позивача.

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу обладнання та надав послуги з монтажу обладнання на загальну суму 80000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №205 від 25.07.2016 на суму 76000,00 грн., товарно-транспортною накладною та актом приймання-передачі монтажних робіт на суму 4000,00 грн.

Оскільки відповідачем не здійснено повної оплати вартості обладнання та монтажу, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення основного боргу у сумі 60000,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 14856,00 грн. та 3% річних у розмірі 2993,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір №20280935 від 01.02.2015 за своєю правовою природою є змішаним договором з елементами договору поставки та надання послуг.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковою накладною №205 від 25.07.2016, товарно-транспортною накладною та актом приймання-передачі монтажних робіт, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу обладнання та надав послуги з монтажу обладнання на загальну суму 80000,00 грн.

При цьому, судом враховано, що акт приймання-передачі монтажних робіт датований 26.07.2015, однак, містить посилання на договір №24/06/16 від 24.06.2016 та дату завершення монтажу 29.07.2016, що свідчить про складення вказаного акту саме на виконання договору №24/06/16 від 24.06.2016. Крім того, монтажні роботи на суму визначені позивачем у рахунку №227 від 24.06.2016 згідно із договором №24/06/16 від 24.06.2016, який частково оплачений відповідачем.

На підставі виставленого позивачем рахунку №227 від 24.06.2016 згідно із договором №24/06/16 від 24.06.2016 відповідач здійснив на користь позивача часткову оплату у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку позивача.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором №24/06/16 на виготовлення і поставку від 24.06.2016 становить 60000,00грн. (80000,00 грн. - 20000,00 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті 3 Специфікації №1 від 24.06.2016 сторони погодили, що відповідач здійснює попередню оплату.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов'язання за договором у сумі 60000,00 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 60000,00 грн.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 14856,00 грн., нараховані за період з 01.08.2016 по 28.02.2018 та 3% річних у розмірі 2993,00 грн., нараховані за період з 01.08.2016 по 30.03.2018.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Розрахунок 3% річних у сумі 2993,00 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено сума інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача становить 14855,64 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд задовольняє частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАСОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІНВЕСТ ГРУП" про стягнення 77849,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІНВЕСТ ГРУП" (03148, м. Київ, вулиця ЖМЕРИНСЬКА, будинок 5, ідентифікаційний код 38826915) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАСОН" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця ПЕРЕЇЗНА, будинок 14, ідентифікаційний код 37899982) основний борг у розмірі 60000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 14855,64 грн., 3% річних у розмірі 2993,00 грн. та судовий збір у розмірі 1761,99 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення: 14.06.2018.

Суддя О.В. Гулевець