ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018м. ДніпроСправа № 904/855/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Повного товариства "Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2 "Деметра", м. Дніпро

до відповідачів:

1. Департамента по роботі з активами Дніпровської міської ради, м. Дніпро

2. Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району, м. Дніпро

про визнання договору № 273-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 19.09.2014, продовженим

у присутності представників:

від позивача: представник ОСОБА_3, довіреність від 20.04.2018;

від позивача: директор ОСОБА_1, паспорт серії АЕ № 010896, виданий Індустріальним РВ УМВС України в Дніпропетровській обл. 30.08.1995;

від відповідача-1: головний спеціаліст ОСОБА_4, довіреність № 10/5-3 від 26.01.2018;

від відповідача-2: представник ОСОБА_5, довіреність № 20 від 15.01.2018.

СУТЬ СПОРУ:

02.03.2018 Повне товариство "Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2 "Деметра" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Департамента по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі - 1-й відповідач) та Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району (далі - 2-й відповідач), у якій заявило вимоги про визнання продовженим договору № 273-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 19.09.2014, укладеного між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є 1-й відповідач, та позивачем на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором з 06.09.2017 до 21.08.2020.

Ухвалою суду від 07.03.2018 було залишено позовну заяву без руху та надано позивачу час для усунення недоліків на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позивач повністю виконав вимоги вказаної ухвали, надіславши до суду 26.03.2018 відповідні докази усунення недоліків.

Ухвалою від 26.03.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановленими ГПК України, з призначенням підготовчого засідання.

16.04.2018 1-й відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, доводи позивача вважає необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України, тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

10.05.2018 позивач подав письмові пояснення, що фактично є відповіддю на відзив, якими зазначив, що оскільки відповідачі ухиляються від свого обов'язку надати певний перелік документів, необхідних для укладання договору оренди на новий термін, чим унеможливлюють зібрання всіх необхідних документів, та не надали письмової вимоги про повернення майна після спливу строку оренди, то вимоги по визнанню договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 19 вересня 2014 року пролонгованим на тих же умовах на той же термін повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В свою чергу, 1-й відповідач надав 21.05.2018 заперечення на відповідь на відзив, яким повністю підтримав раніше заявлені у відзиві доводи.

22.05.2018 позивач подав письмові пояснення до позовної заяви, у яких наполягав на правомірності заявлених ним вимог.

Разом з тим, не погоджуючись з доводами 1-го відповідача, 24.05.2018 позивач також подав додаткові пояснення до відповіді на відзив, у яких зазначив про недодержання відповідачами вимог законодавства, що унеможливило виконання всіх дій для укладання договору оренди на новий термін.

2-й відповідач жодних документів по справі не надав.

На підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України у судовому засіданні оголошувались перерви: з 24.04.2018 до 10.05.2018; з 10.05.2018 до 22.05.2018 та з 22.05.2018 до 24.05.2018.

Ухвалою від 24.05.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2014 між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (далі - 1-й відповідач, орендодавець) та Повним товариством "Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2 "Деметра" (далі - позивач, орендар) було укладено договір № 273-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста (далі - договір оренди), за умовами п. 1.1 якого з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.07 № 41/11 із змінами та доповненнями передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно вбудоване нежитлове приміщення - (надалі - об'єкт оренди) загальною площею 4,0 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети "Правда", 12, на першому поверсі 5-ти поверхового будинку, вартість якого, згідно з незалежною оцінкою становить 25353 гри, без ПДВ, що перебуває на балансі КВЖРЕП Індустріального району, для використання під розміщення ломбарду. Використання об'єкту оренди не за цільовим призначенням забороняється.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору оренди передача нерухомого комунального майна (об'єкт оренди) в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на цей об'єкт оренди. Власником майна (об'єкта оренди) залишається територіальна громада міста Дніпропетровська (в особі міської ради), а орендар користується ним протягом строку оренди. Орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об'єкта оренди.

Згідно з п. 10.1 договору оренди, цей договір діє: з 19 вересня 2014 року до 05 вересня 2017 року включно.

18.07.2017 1-й відповідач листом повідомив позивача про припинення терміну дії договору оренди.

27.07.2017 позивач звернувся до 2-го відповідача з проханням підготувати пакет документів для укладання на новий термін договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, площею 4 кв.м., яке розташоване на першому поверсі 5-ти поверхового будинку за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 12. Оскільки у 2-го відповідача відсутні на це відповідні повноваження, то 22.08.2017 позивач звернулись з відповідним листом до 1-го відповідача.

Наразі питання укладання договору на новий строк не вирішено, однак, не зважаючи на це, позивач зауважує, що він продовжує сплачувати відповідні платежі за оренду майна.

Наявні обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; державну політику у сфері оренди щодо майна, яке перебуває у комунальній власності, здійснюють органи місцевого самоврядування.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (ст. 759 ЦК України).

Частиною 1 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Як свідчать матеріали справи, договір оренди був укладений сторонами строком фактично на три роки, а саме: з 19.09.2014 по 05.09.2017 включно - та наразі припинив свою дію.

Пунктом 10.2 договору оренди сторони погодили, що після закінчення терміну дії договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на переукладання договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий термін встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на переукладання договору припиняється.

Разом з тим, відповідно до п. 11.1 договору оренди, що кореспондується зі ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 3.2.2 Порядку передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 06.04.2011 №19/10, за місяць до закінчення терміну дії договору оренди нерухомого майна фізичні та юридичні особи, які мають намір скористатися своїм переважним правом і укласти договір оренди на новий термін, направляють орендодавцю заяву про укладення договору на новий термін, новий звіт про незалежну оцінку об'єкта оренди, а також інші необхідні документи згідно з переліком.

Тож, з огляду на істотні умови договору оренди, з урахуванням норм чинного законодавства України, суд не вбачає підстав для автоматичної пролонгації договору оренди комунального майна, як того вимагає позивач. Законом України "Про оренду державного та комунального майна" надано переважне право орендарю, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, однак за змістом п. 10.2 договору оренди сторони дійшли згоди про те, що переважне право орендаря на переукладання договору припиняється у разі недосягнення домовленості щодо умов договору.

За твердженнями обох відповідачів, позивач порушив виконання істотних умов договору, передбачених п. 5.6 якого та ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", зокрема, щодо обов'язкового страхування об'єкту оренди від таких страхових випадків, як пожежа, затоплення, пошкодження, протиправні дії третіх осіб, пошкодження від стихійних явищ та інших майнових ризиків тощо, а також надання копії цього договору страхування орендодавцю та балансоутримувачу. Так, відповідачі зазначили, що позивач укладав договори страхування: № 3931 з терміном від 12.04 2014 до 13.06.2015 та № 4164 з терміном від 14.06.2015 по 13.06.2016, тобто термін дії договору страховки закінчився у червні 2016 року. В результаті чого, орендодавець та балансоутримувач не надають своєї згоди на переукладання договору оренди на новий термін.

До того ж, слід зазначити, що у матеріалах справи наявні докази повідомлення орендаря орендодавцем про закінчення строку дії договору 05.09.2017, але відсутні докази щодо надання останнім згоди на переукладання договору оренди.

Разом з тим, як стверджує 1-й відповідач, використання спірного приміщення площею 2 кв.м. та місця загального користування площею 2 кв.м. під ломбард суперечить Державним будівельним нормам.

Так, відповідно до плану приміщення, згідно якого провадилась оцінка орендованого майна орендар, для провадження своєї діяльності під розміщення ломбарду, займав:

- 2 кв. м. приміщення;

- 2 кв. м. місця загального користування.

Згідно з листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.03.2014 № 7/14-3505, щодо розміщення ломбардів, відповідно до Державних будівельних нормам В.2.2-11-2002 площа приміщення для відвідувачів у ломбарді повинна становити не менше 6 кв.м., площа приміщень комор не менше 35 кв.м. на одного приймальника замовлень.

Тож, ломбард повинен відповідати вимогам у відповідності до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 4368 від 28.11.2013, а саме: наявність приміщення (на правах власності або користування) площею не менш ніж 5 кв.м., призначеного для надання фінансових послуг та супутніх послуг ломбарду і спеціального місця зберігання заставленого майна.

Отже, враховуючи викладені правові норми, орендоване приміщення під ломбард не відповідає нормам для його використання за цільовим призначенням.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що за умовами договору у позивача було переважне право звернутися до орендодавця саме з наміром переукладання договору на новий термін, тобто фактично укласти новий договір, а не продовжити дію первісного, адже умовами цього договору такі дії не передбачені. Разом з тим, звертаючись до орендодавця, позивач мав направити останньому заяву про укладення договору на новий термін, новий звіт про незалежну оцінку об'єкта оренди тощо, однак дослідження матеріалів справи та на наявних у ній доказів показало відсутність таких документів. А відтак, позовні вимоги щодо визнання договору оренди від 19.09.2014, який наразі припинив свою дію, продовженим на той самий термін і на тих самих умовах з 06.09.2017 до 21.08.2020 є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів правомірності вчинення ним всіх необхідних дій щодо наміру переукладання договору оренди, тому суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.06.2018.

Суддя ОСОБА_6