ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

"26" червня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/1073/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

дослідивши матеріали позовної заяви Національного Банку України (01601, м. Київ, вул.Інститутська, 9) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Гаджибей” (65037, Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, ж/м Совіньон, Одеський бульвар,5), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Акціонерного товариства “Комерційний банк “Приватбанк” (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 8230000грн.,

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018р. за вх.№1158/18 НБУ звернувся до суду із позовом до ТОВ “Гаджибей”, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Приватбанк” про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 8230000грн.

Згідно витягу з ЄДРЮОФОП станом на 26.06.2018р. юридична назва визначеної позивачем третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», у зв’язку з чим суд вважає за необхідне визначити назву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача як: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Підставою для подання даного позову позивачем визначено надання НБУ стабілізаційного кредиту ПАТ «КБ «Приватбанк» відповідно до укладеного між ними кредитного договору №54 від 02.10.2014р., виконання якого ПАТ «КБ «Приватбанк» прострочило, що спричинило до появи заборгованості у сумі 8230000грн. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором №54 від 02.10.2014р. між НБУ та ТОВ «Гаджибей» було укладено іпотечний договір №88 від 06.10.2014р., умови якого надають позивачу право у судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Ухвалою суду від 05.06.2018р. залишено без руху позовну заяву від 01.06.2018р. за вх.№1158/18 НБУ до ТОВ “Гаджибей”, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – ПАТ “КБ “Приватбанк”, про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 8230000грн., встановлено НБУ строк до 22.06.2018р. включно для подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви від 01.06.2018р. за вх.№1158/18, яка має містити: зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, зобов’язано НБУ у строк до 22.06.2018р. надати суду докази надсилання відповідачу заяви про усунення недоліків позовної заяви від 01.06.2018р. за вх.№1158/18.

22.06.2018р. за вх.№12553/18 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивачем усунуто недоліки позову, які визначені ухвалою суду від 05.06.2018р.

Згідно положень ч.3 ст.174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.176 ГПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п’яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд, з огляду на виправлення позивачем недоліків позовної заяви від 01.06.2018р. за вх.№1158/18, вбачає наявними підстави для відкриття провадження по справі №916/1073/18.

Положення статті 12 Господарського процесуального кодексу, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р., визначають, серед іншого, наступні форми господарського судочинства.

Так, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п’ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (ч.ч.3, 4, 5, 7 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті, зокрема, справи у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.ч.1, 2, 3, п.4 ч.4 ст.247 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.).

Положення ч.2 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р., встановлюють, що у випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. При цьому, ч.7 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р., передбачає, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

З огляду на викладене, сукупний аналіз положень ст.12, п.4 ч.4 ст.247, ч.7 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р., дає підстави суду дійти висновку про те, що справа, розмір заявленої до стягнення грошової суми у якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, має бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, а справа, розмір заявленої до стягнення грошової суми у якій знаходиться в діапазоні від ста до п’ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження.

Однак, так як у справі №916/1073/18 позивачем заявлено про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 8230000грн., тоді як згідно ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік” установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривень, тобто, з врахуванням положень ч.ч.5, 7 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, справа не є справою незначної складності, оскільки заявлені в ній грошові вимоги перевищують пятисоткратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 881000грн., у зв’язку з чим дана справа, підлягає судом розгляду у порядку загального позовного провадження та у ній призначається підготовче засідання суду.

У прохальній частині позовної заяви позивач виклав клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, яке доповнено поясненнями від 22.06.2018р. за вх.№12554/18.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, позивач послався на положення ч.7 ст.30 Закону України «Про інформацію», однак, частина сьома у статті 30 Закону України «Про інформацію» відсутня.

Також, НБУ послався на положення ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.3.5. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затв. Постановою Правління НБУ №267 від 14.07.2006р., 1076 ЦК України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., рішення ЄСПЛ від 10.12.2009р. у справі «Шагін проти України» та зазначив, що кредитний договір між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», договір іпотеки між банком та відповідачем, довідка-розрахунок заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк», меморіальні ордери на підтвердження видачі кредитних коштів є банківською таємницею, оскільки містять зазначену у ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме: відомості про банківські рахунки ПАТ КБ «Приватбанк», операції, які були проведені на користь ПАТ КБ «Приватбанк», здійснені ПАТ КБ «Приватбанк» угоди, фінансово-економічний стан. Крім того, позивач вказує, що кредитний договір №54 від 02.10.2014р. укладений між позивачем та третьою особою на виконання вимог постанов Правління НБУ, які мають гриф «Банківська таємниця» (преамбула кредитного договору).

Так, положення ч.ч.1, 8, 9 ст.8 ГПК України передбачають, що розгляд справ у господарських судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом. Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом (ч.ч.1, 2, 4 ст.7 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації; інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю (ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом. Службовці банку при вступі на посаду підписують зобов'язання щодо збереження банківської таємниці. Керівники та службовці банків зобов'язані не розголошувати та не використовувати з вигодою для себе чи для третіх осіб конфіденційну інформацію, яка стала відома їм при виконанні своїх службових обов'язків. Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов’язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Між тим, п.5-1) ч.4 ст.21 Закону України «Про інформацію» визначає, що до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов’язковому оприлюдненню відповідно до закону.

Як передбачено ч.1 ст.6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки в Україні створюються у формі акціонерного товариства або кооперативного банку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань станом на 26.06.2018р., єдиним акціонером АТ КБ «Приватбанк», якому належить 100% акцій банку, є держава в особі Міністерства фінансів України.

Враховуючи викладене, аналіз положень п.5-1) ч.4 ст.21 Закону України «Про інформацію», ч.1 ст.6 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.1 ст.3 Закону України «Про акціонерні товариства» свідчить про те, що відомості щодо діяльності АТ КБ «Приватбанк» не належать до інформації з обмеженим доступом, а отже, в силу ч.1 ст.21 Закону України «Про інформацію» не є конфіденційною, таємною та службовою інформацією.

Положення ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зобов’язують саме банк вживати заходів щодо забезпечення збереження банківської таємниці, тобто, відомостей, отриманих в процесі взаємодоговірних стосунків із клієнтами, однак, реалізація банком передбаченого ст.4 ГПК України права на звернення до господарського суду із позовом про захист своїх порушених прав та/або інтересів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення виконання зобов’язань АТ КБ «Приватбанк», доступ до інформації стосовно діяльності якого у відповідності до п.5-1) ч.4 ст.21 Закону України «Про інформацію» не може бути підданий обмеженню, - не є порушенням банківської таємниці.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання НБУ про розгляд справи у закритому судовому засіданні, викладеного у позовній заяві від 01.06.2018р. за вх.№115818, доповненого поясненнями від 22.06.2018р. за вх.№12554/18.

Керуючись ст.ст.8, 12, 176, п.4 ч.4 ст.247 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.), суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити провадження у справі №916/1073/18.

2. Розглядати справу №916/1073/18 в порядку загального позовного провадження.

3. Призначити підготовче засідання суду на „25” липня 2018 р. о 10год.30хв.

4. Засідання відбуватиметься у залі судових засідань №4 у приміщенні Господарського суду Одеської області, за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка,29, тел. (0482) 307-976.

5. Відмовити НБУ у задоволенні клопотання НБУ про розгляд справи у закритому судовому засіданні, викладеного у позовній заяві від 01.06.2018р. за вх.№115818, доповненого поясненнями від 22.06.2018р. за вх.№12554/18

6. Роз’яснити НБУ, що у випадку зміни обставин та/або чинного законодавства в галузі захисту інформації, заявник не позбавлений повторно звернутись до суду із відповідною заявою у порядку ст.8 ГПК України.

7. Зобов’язати позивача надати суду: оригінали доданих до позову документів – для огляду суду.

8. Зобов’язати відповідача надати суду: адресу електронної пошти; номери засобів зв’язку; оригінали та належним чином засвідчені копії доказів, що підтверджують заперечення із доказами надсилання їх іншим учасникам справи, якщо вони у останніх відсутні.

9. Запропонувати відповідачу надати суду відзив на позов у порядку ст.165 ГПК України із доданням до нього доказів надсилання відзиву іншим учасникам справи, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв’язку із розглядом даної справи, докази його надсилання іншим учасникам справи.

10. Зобов’язати третю особу надати суду: адресу електронної пошти; номери засобів зв’язку; оригінали та належним чином засвідчені копії доказів на підтвердження пояснень по суті спору у випадку їх подання до суду.

11. Запропонувати третій особі подати до суду пояснення по суті спору, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які третя особа очікує понести у зв’язку із розглядом даної справи, докази його надсилання іншим учасникам справи.

12. Встановити відповідачу та третій особі строк до 20.07.2018р. для реалізації процесуального права на подання відзиву на позов, пояснення по суті спору, попередніх (орієнтовних) розрахунків сум судових витрат, які відповідач та третя особа очікують понести у зв’язку із розглядом даної справи.

13. Повідомити учасників по справі, що отримати інформацію по справі можна на офіційному веб-порталі судової влади в мережі Інтернет за наступною веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua/sud5017/pro_sud/judge/.

14. До уваги учасників по справі: учасники справи мають можливість отримувати процесуальні документи в електронному вигляді паралельно з документами у паперовому вигляді. Для отримання процесуальних документів в електронному вигляді потрібно: зареєструватися в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу (завести поштову скриньку електронного суду), розміщеній на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою: mail.gov.ua; подати до суду заявку про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, яку необхідно роздрукувати на офіційному веб-порталі судової влади України у вищевказаному розділі. Процесуальні документи у відповідній справі, що видані після дати подання вказаної заявки до суду, будуть надходити в електронному вигляді на зареєстровану електронну адресу учасника судового процесу в домені mail.gov.ua, зазначену в заявці.

15. Зобов’язати представників учасників справи з’явитися в судове засідання.

16. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 26.06.2018р. та у відповідності до ч.2 ст.254, ст.255 ГПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя І.А. Малярчук