ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Черкаси

справа № 925/286/18

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Копистири В.М., в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6

до публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», м. Черкаси, ОСОБА_1, 142

про стягнення 2 666,45 грн. інфляційних, 3% річних та пені,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» про стягнення заборгованості та санкцій за несвоєчасний розрахунок за поставлений природний газ згідно договору постачання природного газу від 31.01.2017р. №17-084-ВТВ в розмірі 2 666,45 грн., в тому числі 2 015,12 грн. пені, 232,31 грн. 3% річних, 419,02 грн. інфляційних та відшкодування судових витрат.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Вказує на несвоєчасне погашення боргу. Просить не враховувати багатосторонні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків при прийнятті судового рішення.

Представник відповідача вимоги визнає частково. Вказує на відсутність підстав для стягнення на користь позивача 504 грн. пені та 54 грн. 3% річних у звязку з погашенням основної суми боргу та підписанням багатосторонніх спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, оскільки змінені умови та строки розрахунків. В цій частині просить в позові відмовити та посилається на судову практику в аналогічних спорах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

31.01.2017р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальником Позивач по справі) та ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (Споживачем Відповідач по справі) було укладено договір №17-084-ВТВ постачання природного газу (а.с. 12-19 з додатковою угодою), за умовами якого постачальник зобовязався передати у 2017р. споживачу природний газ в обємі до 5000 тис. куб.м.

На виконання умов договору Позивач передав Відповідачу природний газ на суму 106316979,92 грн., що також підтверджено актами приймання-передачі газу в період січня-березня 2017р. (а.с. 22-24).

За умовами договору п. 6.1. - оплата газу здійснюється виключно грошовими коштами на умовах поточної оплати протягом місяця поставки газу

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Оплата за газ здійснюється споживачем на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника. (а.с. 14).

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги п. 6.1 Договору.

Останній платіж відповідача за спожитий газ за договором №17-084-ВТВ позивач отримав 14.09.2017р.

У звязку з несвоєчасним розрахунком за газ позивач просить стягнути з відповідача 2 015,12 грн. пені, 232,31 грн. 3% річних, 419,02 грн. інфляційних, що є предметом спору та підставою звернення позивача до суду для примусового стягнення боргу.

Інших документів та доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач є ліцензованим постачальником газу на території міста Черкаси.

Між сторонами виникли та існували договірні відносини оплатної поставки газу (як різновид товару) на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 Цивільного кодексу України.

За правовою природою договір купівлі-продажу від 31.01.2017р. №17-084-ВТВ є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами і відповідає вимогам статті 714 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки від 31.01.2017р. №17-084-ВТВ не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 Цивільного кодексу України). Дія договору припинена внаслідок його виконання.

Позивач в період з січня по березень 2017р. здійснив поставку газу, а Відповідач прийняв газ (як різновид товару) в обємі 55612307 м3 на суму 106316979,92 грн., в тому числі ПДВ - 3989883,15 грн., що підтверджується підписаними двосторонніми актами приймання - передачі газу:

- від 31 січня 2017р. 49000004 куб.м. газу на суму 41036553,50 грн. (а.с. 22);

- від 28 лютого 2017р. 4082017 куб.м. газу на суму 41396550,80 грн. (а.с. 23);

- від 31 березня 2017р. 2530286 куб.м. газу на суму 23883875,62 грн. (а.с. 24),

та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та вартості отриманого товару (газу) не заявлено.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, останній платіж за отриманий газ проведений відповідачем 14.09.2017р. (а.с. 21 рух коштів по рахунку позивача).

Позивач нараховує 3% річних з простроченої суми за період з 21.02.2017р. по 13.09.2017р. та інфляційні втрати з 01.05.2017р. по 31.08.2017р. (а.с. 21) з посиланням на приписи ст. 625 ЦК України за наявним грошовим зобовязанням відповідача.

Відповідач вказує (а.с. 39-68), що ним на підстав договору №17-084-ВТВ та протягом лютого-вересня 2017 сплачено 121184,92 грн. Решта 106195795 грн. сплачені відповідно про протокольних рішеннях:

-№ 881 від 13.02.17р. на суму 500 000,00 грн.;

-№1100 від 16.02.17р. на суму 500 000,00 грн.;

-№1101 від 16.02.17р. на суму 102 000,00 грн.;

-№1102 від 16.02.17р. на суму 577 766,00 грн.;

-№1103 від 16.02.17р. на суму 100 000,00 грн.;

-№1104 від 16.02.17р. на суму 2 500 000,00 грн.;

-№1111 від 16.02.17р. на суму 36 683 785,00 грн.;

-№1256 від 20.02.17р. на суму 73 000,00 грн.;

-№1704 від 16.03.17р. на суму 130 000,00 грн.;

-№1705 від 16.03.17р. на суму 239 485,00 грн.;

-№1706 від 17.03.17р. на суму 800 000,00 грн.;

-№1707 від 16.03.17р. на суму 3 000 000,00 грн.;

-№1708 від 16.03.17р. на суму 429 742,00 грн.;

-№1709 від 16.03.17р. на суму 36 700 000,00 грн.;

-№2313 від 20.04.17р. на суму 237 601,00 грн.;

-№2314 від 20.04.17р. на суму 182 416,00 грн.;

-№2315 від 20.04.17р. на суму 18 440 000,00 грн.;

-№2456 від 21.04.17р. на суму 5 000 000,00 грн.

Відповідач зазначає, що ст. 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є:

державне замовлення;

ліцензування, патентування і квотування;

технічне регулювання;

застосування нормативів та лімітів;

регулювання цін і тарифів;

надання інвестиційних, податкових та інших пільг;

надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про ствердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок).

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, повязаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками яких розрахунків.

Тут вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Згідно п. 1 Порядку цей Порядок визначає механізм перерахування субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" (надалі - субвенція).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг - а саме витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами.

Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Спільні протокольні рішення є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача елементи адміністративного та бюджетного права.

Наявність Спільних протокольних рішень свідчить, що Позивач та Відповідач фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природній газ та погодились, що оплата за договором від 31.01.2017 №17-084-ВТВ підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі Спільних протокольних рішень.

Позивачем при обчисленні розміру пені та 3% річних по зобов'язаннях за січень 2017 року не було враховано те, що у зв'язку з підписанням спільних протокольних рішень станом на 20.02.2017р. сторонами було змінено порядок та строки виконання грошових зобов'язань на суму 41 036 551,00 грн. Таким чином, станом на 21.02.2017р. сума заборгованості за поставлений у січні 2017 року становила лише 2,50 грн., які були сплачені 28.02.2017р.

Відповідач наполягає на тому, що розмір пені, що підлягає сплаті за прострочення грошових зобов'язань за січень 2017 за період з 21.02.17р. по 27.02.17р. включно становить 0,01 грн. (2,50 грн.*7 днів * 2 *14% / 36500%), а розмір 3% річних 0,00 грн. (2,5 грн. * 7 днів */3% / 36500).

Суд враховує підписання відповідачем багатосторонніх угод про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподіл природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України (відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій») (а.с. 43-69), та відсутність підстав для нарахування відповідачу 504 грн. пені та 54 грн. - 3% річних з простроченої суми.

Суд враховує відсутність претензій позивача по сплаті основного боргу з 14.09.2017р. (а.с. 21 рух коштів по рахунку позивача), чи іншого невиконання умов спірного договору після цієї дати відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Таким чином позивач не в повному обємі доводить підстави свого позову. Позов належить задовольнити частково, 1511,12 грн. пені, 178,31 грн. 3% річних, 419,02 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти вимог позивачу належить відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю вимог.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача за мінімальною ставкою 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», м. Черкаси, вул. М.Залізняка, 142, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, , номер рахунку в банку невідомий

1511,12 грн. пені, 178,31 грн. 3% річних, 419,02 грн. інфляційних збитків та 1762 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення - до Київського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 25.06.2018р.

Суддя Г.М. Скиба