ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
21.06.2018р. Справа №905/368/17
за скаргою №595/01-3 від 27.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ
на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017р. по справі №905/368/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ
до відповідача Державного підприємства "Донецька залізниця", м.Донецьк
про стягнення заборгованості в сумі 489664,61 грн.
Суддя Левшина Г.В.
при секретарі судового засідання Хохуля М.С.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1-по дов.
від відповідача: не з'явився
від ВДВС: не з'явився
Рішенням господарського суду Донецької області від 05.04.2017р. по справі №905/368/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Донецька залізниця", м.Донецьк основний борг в сумі 297697,68 грн., три проценти річних в сумі 18262,91 грн. та інфляцію в сумі 142071,99 грн., всього заборгованість в сумі 458032,58 грн., судовий збір у розмірі 6870,93 грн.

20.04.2017р. на виконання вищевказаної постанови господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

08.05.2018р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга №595/01-3 від 27.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017р. по справі №905/368/17. Зокрема, скаржником заявлено про:

- визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця щодо невиконання ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та зобовязання державного виконавця скласти акт про наявність підстав для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ наказу господарського суду Донецької області у справі №905/368/17 від 20.04.2017р. відповідно до п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

- визнання неправомірною бездіяльність в.о. начальника Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо незастосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та зобовязати керівника Слов'янського МВДВС ГТУЮ у Донецькій області протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем акту про наявність підстав для повернення ТОВ «В.М.» наказу від 20.04.2017р. по справі №905/368/17 підготувати та подати до Державної казначейської служби України оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 08.05.2018р. викликано сторін та Слов'янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для розгляду скарги №595/01-3 від 27.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017р. по справі №905/368/17 у судове засідання, що відбудеться 30.05.2018 року об 11:10 год.

Листом господарського суду Донецької області від 25.05.2018р. повідомлено учасників процесу та ВДВС про ті обставини, що внаслідок знаходження судді Левшиної Г.В. на лікарняному судове засідання, призначене на 30.05.2018р., не відбудеться.

Ухвалою від 13.06.2018р. повідомлено сторони та Слов'янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про розгляд скарги №595/01-3 від 27.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017р. по справі №905/368/17 у судовому засіданні, що відбудеться на 21.06.2018 року об 11:15 год.

21.06.2018р. відділ державної виконавчої служби явку представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надав.

Розглянувши матеріали скарги, господарським судом встановлено наступне:

Постановою від 30.05.2017р. ВП№54015476 старшим державним виконавцем Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 20.04.2017р. №905/368/17.

Згідно наявного в матеріалах скарги листа Слов'янського МВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 07.02.2018р. №14.19.21/130 на запит стягувача про хід виконавчого провадження повідомлено про те, що 04.08.2017р. вищевказане виконавче провадження ВП№54015476 приєднано до зведеного виконавчого провадження, до якого входять 364 ВП про стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця", м.Донецьк загальної суми боргу в сумі 6806282,00 грн.

Згідно наявної в матеріалах зведеного виконавчого провадження копії листа державного виконавця від 07.02.2018р. №14.19.21/130, постановою від 28.04.2016р. накладено арешт на майно боржник та оголошено заборону на його відчуження. 24.03.2016 року державним виконавцем направлено запит до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про наявність зареєстрованого права власності (користування) на земельну ділянку боржника ДП «Донецька залізниця». Згідно наданої відповіді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 05.04.2016 року за боржником зареєстровані земельні ділянки, на які 04.05.2016 року накладено арешт. Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства України на запит державного виконавця від 24.03.2016р. №1-422/7776 за боржником зареєстровані транспортні засоби (18 одиниць), на які 04.05.2016р. було накладено арешт та оголошено у розшук майно боржника. Згідно наявних в матеріалах виконавчого провадження банківських повідомлень грошові кошти на арештованих рахунках відсутні. Також було направлено платіжні вимоги, які повернулися без виконання у звязку з відсутністю грошових коштів. Управління державної автоінспекції Центр 1443 (ТСЦ 1443 м.Краматорськ) на запит державного виконавця повідомив, що за боржником зареєстровано 1223 одиниці рухомого майна, на які державним виконавцем накладено арешт та внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. За боржником зареєстровано нерухоме майно на яке державним виконавцем накладене арешт та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місце знаходження боржника - юридичної особи - вул Артема, 98 м. Донецьк, що є територією тимчасово непідконтрольною Україні, тому перевірити майновий стан боржника за місцем знаходження не є можливим.

На заяву стягувача щодо застосування положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» під час виконання наказу від 20.04.2017р. по справі №905/368/17, державним виконавцем повідомлено, що у боржника є майно, на яке накладено арешт та оголошено у розшук, у звязку з чим, застосування вказаного Закону є безпідставним.

Відтак, стягувач не погоджується з діями державного виконавця, вважає його бездіяльність під час виконання рішення по справі №905/368/17 неправомірною, у звязку з чим, звернувся до суду із вказаною скаргою.

Виходячи зі змісту вищевказаної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ, посилаючись на Закон України «Про введенню мораторію на реалізацію майна», стверджує про те, що наказ господарського суду Донецької області у справі №905/368/17 від 20.04.2017р повинен бути повернутий постановою державного виконавця стягувачу на підставі п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», та надалі зазначений наказ підлягає виконанню Державною казначейською службою України в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Дослідивши матеріали скарги та інші надані документи, оцінивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та докази за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд, на підставі приписів чинного законодавства, дійшов висновку про те, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій підлягає залишенню без задоволення.

Так, відповідно до ст.129 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є обовязковість судового рішення.

Згідно ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За приписами статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів Закону України Про виконавче провадження примусовому виконанню підлягають, зокрема, накази, що видаються господарськими судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено вище, під час виконання наказу господарського суду Донецької області від 20.04.2017р. по справі №905/368/17 та проведення відповідних виконавчий дій виявлене наявне на праві власності боржника рухоме майно, на яке державним виконавцем накладено арешт та оголошено у розшук з метою подальшої реалізації.

Крім того, державним виконавцем в ході примусового виконання встановлено зареєстроване за боржником нерухоме майно.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - Центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить Державне підприємство «Донецька залізниця» або частка держави у статутному капітал: юридичної особи, якщо частка становить не менше 25 відсотків є Державна адміністрація залізничного транспорту України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Згідно з приписом частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

До інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, слід відносити лише ті майнові активи, які обліковуються як необоротні згідно з положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 2 "Баланс", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.03.99 № 87 (з подальшими змінами і доповненнями). Дія мораторію не поширюється на ту частину майнових активів підприємства, що обліковуються як оборотні активи, а саме - грошові кошти та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу або протягом дванадцяти місяців з дати складання балансу. Отже, оборотні активи підприємств може бути примусово реалізовано для задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, враховуючи, що мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств розповсюджується лише на нерухоме майно, та виходячи з наявності рухомого майна боржника, на яке можливе звернення стягнення, відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Крім того, суд дійшов висновку про безпідставність застосування п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку введенням мораторію на примусову реалізацію майна, враховуюче наступне.

Пунктом 9 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Виходячи зі змісту статті 263 Цивільного кодексу України мораторій це відстрочення виконання зобов'язання на підставах, встановлених законом.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.06.2003 у справі № 1-11/2003 про мораторій на примусову реалізацію майна зазначено: «Конституційний Суд України виходить із того, що Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не порушує конституційної вимоги обов'язковості судових рішень. Рішення судів про примусове відчуження майна підприємств, ухвалені до і після прийняття Закону, ним не скасовуються, вони залишаються в силі, а їх виконання призупиняється до вдосконалення механізму примусової реалізації майна. Тобто Законом встановлюється подовжений на цей період строк їх виконання».

Аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України в постанові від 29.11.2005р. №8/914 «Про розгляд скарги на дії державної виконавчої служби», зазначивши, що мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 %, діє до вдосконалення механізму примусової реалізації майна.

За таких обставин, враховуючи відсутність встановленої законом заборони звернення стягнення на майно боржника, за висновками суду, будь-які правові підстави для повернення виконавчого наказу від 20.04.2017р. по справі №905/368/17 стягувачу відсутні.

Одночасно, щодо посилання стягувача на положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суд зазначає наступне.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлено ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", за приписами п.1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.2 ст.4 Закону). Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача (ч.3 ст.4 Закону).

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N845 від 03.08.2011р., визначено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Отже, обов'язок органу ДВС здійснювати дії, передбачені ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N845 від 03.08.2011р., пов'язується із встановленням підстав, визначених положеннями п.п.2 - 4, 9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" для повернення виконавчого документа стягувачу (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій).

Оскільки таких відповідних підстав, зокрема, передбачених п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" не встановлено, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виконання наказу від 20.04.2017р. по справі №905/368/17 Державною казначейською службою в порядку передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.03.2018р. по справі №913/1147/16.

Як наслідок, виходячи з вищевикладеного та враховуючи недоведеність вимог скаржника, скарга №595/01-3 від 27.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017р. по справі №905/368/17 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні скарги №595/01-3 від 27.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю В.М., м.Київ на бездіяльність Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при виконанні рішення від 05.04.2017р. по справі №905/368/17.

В судовому засіданні 21.06.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали підписано 21.06.2018р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина