ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р.Справа № 922/992/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ
до Харківської міської ради, м. Харків
про стягнення 121776,77 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 довіреність №08-11/4022/2-17 від 28.12.2017р.;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Харківської міської ради, в якій позивач просить стягнути з відповідача збитки в порядку регресу - грошові кошти у розмірі 121776,77 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1826,65 грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до статті 27 Закону України "Про страхування" та ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №80426а5х від 11.11.2015, у межах фактичних витрат, перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а саме пошкодження автомобіля "Shkoda", номерний знак "АХ0992СХ" внаслідок падіння дерева за адресою: вул. Соколова, 20 в м. Харкові.

05.05.2018р. до господарського суду Харківської області надійшов відзив на позовну заяву за вх.№11875, в якому відповідач зазначає, що проти позову заперечує та просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не доведено наявності чотирьох ознак необхідних для відшкодування збитків, а саме не з'ясовано хто є власником та балансоутримувачем дерева, що пошкодило автомобіль та не доведено відсутність порушень з боку власника автомобіля в момент спричинення шкоди автомобілю, а саме зазначав, що п.15.10. Правил дорожнього руху забороняється стоянка автомобілів на тротуарах. Також, відповідач зазначав, що позивачем розраховано шкоду всупереч положенням ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме не враховано зносу автівки та автозапчастин. Також, відповідач зазначив, що позивач до відповідача із вимогою не звертався, тому на думку відповідача відсутнє порушене право позивача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.04.2018р. у справі №922/992/18 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/992/18. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на "14" травня 2018 р. о (об) 10:30.

08.05.2018р. представник позивача звернувся до суду із клопотанням про призначення судового розгляду призначеного на 14.05.2018р. о 10:30 у режимі відеоконференції, забезпечення проведення відеоконференції позивач просить доручити Шевченківському районному суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.05.2018р. У задоволенні клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовлено.

14.05.2018р. позивачем у справі надано відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№13580, в якому позивач зазначив, що за положеннями Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, обов'язок по догляду та збереженню зелених насаджень, покладається на балансоутримувача об'єкту та на нього покладається обов'язок по виявленню та прибиранню аварійних дерев, яким й було дерево, що пошкодило автомобіль, що належить страхувальнику позивача. Позивач зазначив, що на його звернення до ОСОБА_2 житлового господарства Харківської міської ради із запитом щодо балансоутримувача (власника) дерева останній відповів відмовою, що зумовило звернення до суду із даним позовом до Харківської міської ради.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, 11.05.2018р. до господарського суду Харківської області позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію, що викладена у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представників сторін та відповідно задовольняє клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.11.2015р. між АТ "СК "АХА Страхування" та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №80426а5х, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Shkoda", державний номерний знак "АХ0992СХ".

У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Позивач зазначає, що 01.12.2015р. настав страховий випадок, а саме: транспортний засіб "Shkoda", державний номерний знак "АХ0992СХ", було пошкоджено внаслідок падіння дерева за адресою: вул. Соколова, 20, в м. Харків. В підтвердження страхового випадку позивачем надано фотознімки події та висновок інспектора Орджонікідзевського відділу поліції (м. Харків) ГУ НП в Харківській області від 04.12.2015р.

Внаслідок вказаної страхової події застрахованому транспортному засобу "Shkoda", державний номерний знак "АХ0992СХ", було завдано механічних ушкоджень, відповідно чого страхувальник зазнав матеріального збитку.

Позивач зазначає, що до нього звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи, згідно яких позивачем було складено страховий акт №1.003.15.17466/VESKO26354 від 18.12.2015р. та позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 121776,77 грн.

Позивач зазначає, що звернувся до ОСОБА_2 житлового господарства Харківської міської ради, проте останній відповів відмовою, що оформлена листом №620/0/90-18 від 13.02.2018р. щодо балансоутримувача (власника) та органу, який відповідав за утримання та нагляд за станом зелених насаджень та дерев, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Соколова, 20 в м. Харкові. За таких обставин, позивач зазначає, що не мав інформації щодо балансоутримувача (власника) дерева, що пошкодило автомобіль "Shkoda", державний номерний знак "АХ0992СХ", що зумовило його звернення до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 121776,77 грн. страхового відшкодування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, до обов'язків особи, якій належить виплата страхового відшкодування виключно з урахуванням коефіцієнту зносу. Вищенаведене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 22 березня 2017 року по справі №3-1304гс16.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного Кодексу України збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим їм фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за завдану шкоду та підстави її виникнення. Так для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) наявність шкоди, яка полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, або у зменшенні майнової сфери потерпілого;

б) протиправна поведінка (дія, бездіяльність) заподіювача шкоди, що означає порушення особою вимог правової норми;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою;

г) вина, яка може проявлятись у формі умислу та/або необережності.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже, чинним законодавством України встановлено, що підставою для відшкодування завданої майнової шкоди є протиправна діяльність (бездіяльність) заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦКУ особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Матеріали справи не містять документального підтвердження щодо зазначення конкретного місця пригоди. Відсутній протокол огляду місця пригоди, показань свідків.

Посилання позивача на висновок інспектора Орджонікідзевського відділу поліції (м. Харків) ГУ НП в Харківській області від 04.12.2015р. не є підтвердженням протиправної поведінки відповідача для застосування до нього цивільно - правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, оскільки вказаним висновком підтверджується лише повідомлення ОСОБА_3 (страхувальник позивача) про те, що на його автомобіль впало дерево, та встановлено, що заявником жодної документації стосовно завдання збитків його автомобілю не надано, тому провадження по вказаному зверненню інспектором Орджонікідзевського відділу поліції (м. Харків) ГУ НП в Харківській області припинено.

Таким чином, за наявними у справі матеріалами неможливо зробити остаточний висновок, яке саме дерево впало на автомобіль ОСОБА_4, який є страхувальником позивача, де воно знаходилось, де знаходився у той час автомобіль, або чи не було пошкодження автомобіля спричинено діями третіх , та чи не було порушень правил дорожнього руху зі сторони позивача, у зупинці транспортного засобу, зокрема пунктом 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, якими забороняється стоянка автомобілів на тротуарах.

Тобто в матеріалах справи відсутні докази щодо обставин завдання шкоди автомобілю, зокрема, в результаті чого було пошкоджено автомобіль, звідки відбулось падіння та які саме предмети пошкодили автомобіль. З фотознімків наданих позивачем взагалі не вбачається пошкодження автомобіля унаслідок падіння дерева.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Харківська міська рада є представницьким органом територіальної громади Харкова, через який вона здійснює місцеве самоврядування, що здійснює від імені громади та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами України, а також приймає від її імені рішення.

Позивач звернувся до ОСОБА_2 житлового господарства Харківської міської ради із запитом на надання інформації щодо органу, який відповідає за стан зелених насаджень, що розташовані за адресою: вул. Косарєва (колишня Соколова),20 у м. Харкові), де відбулося падіння дерева на автомобіль, що належить страховику позивача.

ОСОБА_2 житлового господарства Харківської міської ради за №620/0/90-18 від 13.02.2018р. надано відповідь на вищевказаний запит позивача із повідомленням проте, що на об'єкті благоустрою за вказаною позивачем адресою визначаються декілька підприємств, установ, організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання елементів благоустрою, тому позивачу запропоновано надати уточнюючу інформацію до ОСОБА_2 житлового господарства Харківської міської ради, як то місце розташування дерева (схема, відносно будинку №20 по вул. Косарєва).

Проте, позивач не надавши уточнюючу інформацію до ОСОБА_2 житлового господарства Харківської міської ради, який є окремою юридичною особою, щодо конкретного місця розташування дерева, що впало на автомобіль за адресою: м. Харків, вул. Косарєва, 20 та не отримавши відповідь щодо особи, на яку покладено обов'язок по виявленню та прибиранню аварійних дерев на земельній ділянці де сталася вказана подія, безпідставно звернувся до Харківської міської ради із даним позовом.

Шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду і самою шкодою.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентуються ЗУ "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Також, суд вважає зазначити, що розмір шкоди завданої транспортному засобу визначено позивачем на підставі рахунку ДО0-000388 від 08.12.2015р. виданого ФОП ОСОБА_5 та ремонтної калькуляції №ДОТО-000388 від 08.12.2015р. на загальну суму 138441,47 грн. Проте не зважаючи на те, що вартість ремонту без урахування зносу відповідно наданих вказаних документів становить 138441,47 грн., позивачем згідно платіжного доручення від 21.12.2015р. №213 428, розрахунку страхового відшкодування, страхового акту було сплачено страхове відшкодування в розмірі 121776,77грн., що в менше ніж вартість ремонту, вказана у розрахунку.

Крім того, в пункті 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, зазначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку про те, що за загальним правилом шкода, заподіяна потерпілому внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, повинна бути оцінена шляхом проведення експертизи. Закон також визначає, що є винятки з цього правила - оцінка шкоди може бути здійснення без проведення експертизи, якщо за результатами огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Однак, в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо розрахунку розміру збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних страхувальнику позивача страховим випадком, що відбувся 01.12.2015р. Також, в матеріалах справи відсутні докази досягнення сторонами, за результатами огляду пошкодженого автомобіля, згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Згідно вимог ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд позбавлений права самостійно збирати докази, а відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-284цс15 про стягнення в порядку регресу витрат зі сплати страхового відшкодування зазначено, що при вирішенні спорів з регресних зобов'язань позивачеві належить довести, що протиправні дії бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем не доведено нанесення шкоди заподіяної внаслідок падіння дерева на автомобіль страхувальника позивача відповідачем у справі, доказів належності дерева будь-якій юридичній особі до матеріалів справи не надано, а відтак суд зазначає про передчасність і недоведеність позовних вимог, а тому підстави для їх задоволення відсутні, отже суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. із врахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 29, 42, 86, 91, 232, 233, 236, 237,238, 240 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 18.06.2018 р.

СуддяОСОБА_6