ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 903/504/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 (головуючий: Дем`як В.М., судді: Костюк С.В., Якушева І.О.) та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 (головуючий: Коломис В.В., судді: Огороднік К.М., Тимошенко О.М.)

за позовом Заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1

до 1. Державного підприємства Камінь-Каширське лісове господарство, 2. Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1.Волинська обласна державна адміністрація, 2.Головне управління Держгеокадастру у Волинській області,

про визнання не чинними та скасування лісорубних квитків,

За участю представників:
позивача-1 Остапенко В.В. представник, довіреність, посвідчення

позивача-2 не з`явився

відповідача-1 - не з`явився

відповідача-2 - не з`явився

третьої особи-1 не з`явився

третьої особи-2 не з`явився

прокуратури Грищенко М.А. прокурор відділу, посвідчення

ВСТАНОВИВ:

18.07.2017 до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 до Державного підприємства Камінь-Каширське лісове господарство, Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, в якій прокурор просить:

- визнати не чинними та скасувати лісорубні квитки серії 02 ЛКБ №462412 від 04.01.2016 у частині здійснення вирубки на кварталах за № 24, 42. 51, 58; серії 02 ЛКБ № 462407 від 04.01.2016 у частині здійснення вирубки на кварталах за № 28, 34; серії 02 ЛКБ № 462421 від 14.01.2016 у частині здійснення вирубки на кварталі за № 25; серії 02 ЛКБ № 462433 від 08.02.2016 у частині здійснення вирубки на кварталі за № 41; серії 02 ЛКБ № 462434 від 08.02.2016 у частині здійснення вирубки на кварталі за № 18; серії 02 ЛКБ № 462438 від 10.02.2016, серії 02 ЛКБ № 462445 від 10.02.2016 у частині здійснення вирубки на кварталах за № 21, 24, 44; серії 02 ЛКБ №462469 від 09.03.2016 у частині здійснення вирубки на кварталі за № 24; серії 02 ЛКБ № 462476 від 16.03.2016 у частині здійснення вирубки на кварталах за № 33, 25; серії 02 ЛКБ № 462481 від 16.03.2016 у частині здійснення вирубки на кварталах за № 28, 31, 34, 44, 50; серії 02 ЛКБ № 462487 від 04.04.2016, серії 02 ЛКБ № 462488 від 04.04.2016 , серії 02 ЛКБ № 462493 від 25.04.2016 у частині здійснення вирубки на кварталах за № 17, 19, 26, 35, 37, 45, 51; серії 02 ЛКБ 462494 від 25.04.2016 у частині здійснення вирубки на кварталі за № 25; серії 02 ЛКБ № 509338 від 05.05.2016 у частині здійснення вирубки на кварталі за № 31; серії 02 ЛКБ № 509339 від 05.05.2016 у частині здійснення вирубки на кварталах за № 21, 29, 33; серії 02 ЛКБ № 509340 від 05.05.2016 у частині здійснення вирубки на кварталі за № 23, виданих Державним підприємством Камінь-Каширське лісове господарство та Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства;

- зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні земельними ділянками, які належать позивачу на підставі державного акту № ХІІ-1-5 від 01.11.1968, шляхом припинення фактичного використання земельної ділянки та припинення рубки лісів на цій земельній ділянці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з січня по травень 2016р. посадовими особами Державного підприємства Камінь-Каширське лісове господарство за відсутності правових підстав та звернень до землекористувача проводилась вирубка лісу на земельній ділянці площею 6947,8 га, яка належить до земель оборони та перебуває на праві постійного користування у військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 12.12.2017, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018, провадження у справі припинено.

Судові рішення мотивовані тим, що лісорубні квитки, які були видані на 2016 рік фактично втратили свою чинність, крім того, відсутня на даний час правова підстава для видачі лісорубних квитків. За таких обставин, суди дійшли висновку про відсутність предмету спору, що є підставою для припинення провадження у справі.

23.03.2018 (згідно з поштовим штампом на конверті) Військовою частиною НОМЕР_1 подано касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі № 903/504/16 до Касаційного господарського суду.

У касаційній скарзі позивач-2 просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі № 903/504/16 та передати справу на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2018 року у справі №903/504/16 визначено колегію суддів у складі: Ткач І.В. (головуючий суддя), судді: Стратієнко Л.В., Мамалуй О.О.

Ухвалою Верховного Суду від 05.04.2018 заяву суддів Касаційного господарського суду Ткача І.В. (головуючий суддя), суддів Стратієнко Л.В., Мамалуя О.О. про самовідвід у розгляді справи № 903/504/16 задоволено.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2018 року у справі №903/504/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

20.04.2018 Верховний Суд постановив ухвалу про поновлення Військовій частині НОМЕР_1 строку для подання касаційної скарги, відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та призначення її до розгляду на 14.06.2018, повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги, визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до Касаційного господарського суду до 10.05.2018.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 (скаржник, позивач-2) зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Посилаючись на статті 4, 5, 17, 22, 69, 101 Лісового кодексу України, ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" скаржник зазначає, що посадовими особами ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, всупереч нормам чинного законодавства, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, із перевищенням наданих їм повноважень, видано лісорубні квитки, в яких за відсутності правових підстав включено проведення рубки лісу на території земельної ділянки авіаційного полігону Військової частини НОМЕР_1 , чим завдано шкоду навколишньому середовищу та державі вцілому.

Позивач-2 вказує, що лісорубний квиток це юридична форма рішень територіальних органів центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства, тобто, єдиний офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки щодо здійснення конкретним суб`єктом господарювання спеціального використання визначених в ньому лісових ресурсів на виділений у встановленому чинним законодавством порядку земельній ділянці та справляння ним збору за спеціальне використання лісових ресурсів відповідно до ст. 77 Лісового кодексу України, "Порядку справляння збору на спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду", затвердженого постановою КМУ від 06.07.1998 №1012.

Скаржник вважає, що оскільки дії ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" спрямовані на здійснення вирубки лісу, який знаходиться на землях оборони, в силу приписів ст. 228 ЦК України є нікчемними і в силу вимог ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, то і всі подальші дії (правочини), пов`язані з видачею Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства лісорубних квитків також є недійсними і не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Позивач-2 зазначає, що підставами для скасування лісорубних квитків є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який їх видав. Обов`язковою умовою скасування лісорубних квитків є також порушення у зв`язку з їх видачею прав та охоронюваних законом інтересів Військової частини НОМЕР_1 .

На думку скаржника, оскільки на підставі виданих лісорубних квитків здійснювалась рубка лісу на землях державної власності, які відносяться до земель оборони, відповідно даними діями було нанесено шкоду державі в особі Міністерства оборони України. Припинення провадження у справі виключає можливість в подальшому доведення незаконності рубки лісу, а звідси і нанесення шкоди державі, для наступного відшкодування шкоди.

Прокурором подано заяву про підтримання позовних вимог, викладених у касаційній скарзі Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі № 903/504/16 та передати справу на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

Від відповідача-1 та відповідача-2 надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких відповідачі просять залишити скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

У судове засідання з`явилися прокурор та представник позивача-1.

Представники позивача-2, відповідачів та третіх осіб у судове засідання не з`явилися, хоча вказані учасники справи про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача-1 підтримали касаційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та представника позивача-1, які з`явилися в судове засідання, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч.1,3 ст.304 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 (далі ГПК України), ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених п.п.2 і 3 ч.1 ст.287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві та касаційній скарзі, в обґрунтування вимог зазначено, що згідно з актом на право постійного користування №ХІІ-1-5 від 01.11.1968, рішенням виконавчого комітету Волинської обласної Ради народних депутатів трудящих №12/28 від 01.11.1968 передано у постійне користування Військовій частині НОМЕР_2 (інженерно-аеродромна служба тилу), як структурному підрозділу управління 14 Повітряної армії, земельна ділянку площею 24157,7 га.

Після розформування Військової частини НОМЕР_2 її правонаступником визначено Військову частину НОМЕР_1 , що встановлено постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 у справі №903/1066/13.

У 1994-1995 роках Волинською обласною радою прийняті рішення №17/23 від 17.03.1994 та №4/8 від 04.05.1995, яким землі авіаційного полігону передані площею 10027 га, 6947,8 га та 6520,4 га Ковельському спеціалізованому лісогосподарському акціонерному товариству "ТУР", Камінь-Каширському державному лісогосподарству об`єднання "Волиньліс" та Городоцькому державному лісогосподарству відповідно. Таким чином, із загальної площі земельної ділянки 24157,7 га із сфери діяльності Міністерства оборони було вилучено 23495,2 га.

На підставі вищевказаних рішень обласної ради районними радами на зазначені земельні ділянки видано державні акти на право постійного землекористування.

Зокрема, Камінь-Каширською районною державною адміністрацією видано Камінь-Каширському державному лісгосподарському об`єднанню "Волиньліс" державний акт на право постійного землекористування серії ВЛ-ХІІ від 11.08.1995.

На підставі наказу Держкомлісгоспу України №242 від 24.03.2005 Камінь-Каширське державне лісгосподарське об`єднання "Волиньліс" перейменоване у Державне підприємство "Камінь-Каширське лісове господарство".

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 29.04.1998 у справі №13/6 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_3 (в даний час НОМЕР_1 ) до Волинської обласної ради визнано недійсними вищевказані рішення Волинської обласної ради від 17.03.1994 №17/23 та від 04.05.1995 №4/8.

У подальшому розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №175 від 12.04.2002 анульовано державний акт на право постійного користування землею площею 24157,7 га за №ХІІ-1-5 від 01.11.1968, та визнано чинними вищевказані державні акти на право постійного користування земельною ділянкою, видані Ковельському спеціалізованому лісогосподарському акціонерному товариству "ТУР", Камінь-Каширському державному лісогосподарству об`єднання "Волиньліс" та Городоцькому державному лісогосподарству.

23.05.2003 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №32/288 за позовом військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_3 (на даний час НОМЕР_1 ) до Волинської обласної державної адміністрації зазначене розпорядження визнано недійсним та скасовано.

Разом з тим, 26.11.2013 рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/1066/13 за позовом Волинського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ДП "Камінь-Каширське лісове господарство", залишеним в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2014, скасовано державний акт на право користування землею, виданий ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" від 11.08.1995 серії ВЛ-ХІІ.

У ході розгляду справи встановлено, що спірна земельна ділянка площею 6947,8 га відноситься до земель оборони та перебуває на праві постійного користування військової частини НОМЕР_1 відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою №ХІІ-1-5 від 01.11.1968, виданого Виконавчим комітетом Волинської обласної ради народних депутатів трудящих №12/28 від 01.11.1968. Дана земельна ділянка з користування Міністерства оборони України не вилучалась.

Також зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 не уповноважувала ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" на ведення лісового господарства на даній земельній ділянці.

Військовою прокуратурою Луцького гарнізону проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000671 від 27.11.2015 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 425 та ст. 246 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що у період з січня по травень 2016 року посадовими особами ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" за відсутності правових підстав та звернень до землекористувача, у порушення вимог чинного законодавства, проводилась вирубка лісу на земельній ділянці площею 6947,8 га, яка належить до земель оборони та перебуває на праві постійного користування у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується лісорубними квитками, визнання не чинними яких та скасування є предметом розгляду справи.

Відповідно до листа Волинського військового лісгоспу №45 від 26.02.2016 встановлено межі лісових угідь на території військового полігону Військової частини НОМЕР_1 по Камінь-Каширському району. Згідно із вказаним листом до Поворського військового лісництва належали наступні квартали, що раніше відносились до Карпилівського лісництва ДП "Камінь-Каширське лісове господарство", а також квартали, які раніше відносились до Стобихівського лісництва ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" відповідно до наведених переліків.

У оскаржуваних лісорубних квитках зазначаються квартали, що належали до території Поворського військового лісництва, яке мало право вести лісогосподарську діяльність на території військового полігону Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, прокурор та позивач-2 вважають, що спірні лісорубні квитки підлягають скасуванню у частинах здійснення вирубки на кварталах, що знаходяться у межах лісових угідь на території військового полігону Військової частини НОМЕР_1 .

Припиняючи провадження у справі суд першої інстанції зазначив, що лісорубні квитки, які були видані на 2016 рік, фактично втратили свою чинність, крім того, відсутня на даний час правова підстава для видачі лісорубних квитків. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору, що є підставою для припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність предмету спору та припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України з огляду на таке.

Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто, ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що на момент звернення позивача з даним позовом (липень 2016 року) оспорювані лісорубні квитки були чинними (видані на 2016 рік), а на момент винесення оскаржуваної ухвали термін дії спірних лісорубних квитків закінчився і за ними використано право спеціального користування, тобто, лісорубні квитки фактично втратили свою чинність, суд апеляційної інстанції вказав, що місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність предмету спору, що в свою чергу є підставою для припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї колегія суддів касаційного суду відмічає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом до суду:

"Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням."

Згідно з абз.3 ч.2 ст.20 Господарського кодексу України:

"Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом:

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом."

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України (далі ЦК):

"1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства."

Згідно з ч.1, п.п.2, 10 ч.2 ст.16 ЦК:

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

2) визнання правочину недійсним;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб."

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК:

"Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси."

Таким чином, для визнання рішення недійсним необхідна одночасна наявність двох обставин:

1. недодержання саме в момент прийняття рішення чинного на момент такого прийняття законодавства;

2. порушення прийняттям такого рішення в момент його прийняття прав або охоронюваних законом інтересів суб`єктів цивільних або господарських правовідносин.

Тобто, предметом оцінки в даному випадку є як законність спірного рішення саме в момент його прийняття, так і порушення прав або охоронюваних інтересів суб`єктів цивільних або господарських правовідносин саме в момент прийняття такого рішення.

В разі встановлення наявності двох вищевказаних обставин наслідком вирішення спору є те, що таке спірне рішення визнається недійсним саме з моменту його прийняття, як незаконне.

Так, позовні вимоги обґрунтовані незаконністю видачі лісорубних квитків, оскільки земельні ділянки, на яких мала проводитися рубка, в момент видачі цих квитків перебували у користуванні саме позивачів по справі.

Проте, припинення провадження у справі з тих підстав, що лісорубні квитки, які були видані на 2016 рік, втратили свою чинність, фактично без здійснення відповідної оцінки судом, як це просять прокурор та позивач, презюмує законність видачі таких квитків та, відповідно, здійснення рубки на їх підставі.

При цьому, як зазначає скаржник, оскільки на підставі виданих лісорубних квитків здійснювалась рубка лісу на землях державної власності, які відносяться до земель оборони, відповідно даними діями було нанесено шкоду державі в особі Міністерства оборони України. Припинення провадження у справі виключає можливість в подальшому доведення незаконності рубки лісу, а звідси і нанесення шкоди державі, для наступного відшкодування шкоди.

Таким чином, припиненням провадження в даному випадку суд позбавив прокурора та позивачів права розгляду по суті їх позовних вимог та можливого відповідного судового захисту, з чим останні не погоджуються, що підтверджується поданням апеляційної та касаційної скарг.

Як вірно зазначено судами, господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Разом з тим, вищезазначене не свідчить, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань, а отже, що в даному випадку відсутній предмет спору.

Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.1 ч.3, ч.6 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:

"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази.

6. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі."

Відповідно до ч.4 ст.304 наведеного Кодексу:

"У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції."

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необхідність задоволення касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 та скасування ухвали Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі №903/504/16 з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на розгляд до суду першої інстанції розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі №903/504/16 задовольнити повністю.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі №903/504/16 скасувати повністю, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський