ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/18182/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 та рішення Господарського суду міста від 10.05.2017 у справі

за позовом Національного банку України до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" Новікової Марії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання перерахувати кошти,

за участю представників:

позивача - Гузієнко Я.М., представник;

Бойко С.М., представник;

відповідача - Шалашова В.І., адвокат;

третьої особи - Костюченко І.В., адвокат,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У вересні 2016 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" Новікової Марії Миколаївни (далі - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування вкладів) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.03.2017, просив зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів перерахувати на користь НБУ кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договорами застави майнових прав: від 19.03.2014 № 16/ЗМП, від 21.05.2014 № 6/ЗМП/1 та договору іпотеки від 07.05.2014 № 899 у загальній сумі 12 405 576,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що НБУ є кредитором Публічного акціонерного товариства "БГ Банк", у якого відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації на підставі постанови Правління НБУ від 26.02.2015 № 134.

Посилаючись на порушення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів Новіковою Марією Миколаївною вимог частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункту 2.21 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення) щодо облікування коштів на окремому аналітичному рахунку, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передано в заставу НБУ на підставі договорів застави майнових прав від 19.03.2014 № 16/ЗМП та від 21.05.2014 № 6/ЗМП/1 та на підставі договору іпотеки від 07.05.2014 № 899, та щодо перерахування коштів отриманих у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами НБУ, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 (суддя Трофименко Т.Ю.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано посиланнями на те, що згідно пункту 6.6 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду, проте доказів отримання погодження виконавчої дирекції Фонду, яке б надавало право Уповноваженій особі перерахувати на рахунок позивача суму заявлених ним грошових коштів, матеріали справи не містять. Також місцевий суд зазначив про те, що ні Закон України" Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ні Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містять строків і чітких сум, які мають спрямовуватися на позачергове погашення вимог кредиторів, забезпечених заставою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 (колегія суддів: Власов Ю.Л., Дідиченко М.А., Руденко М.А.) рішення залишено без змін.

Постанова обґрунтована тим, що позивачем заявлено вимоги до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, яка є лише працівником Фонду гарантування вкладів та діє виключно від його імені та у якої відсутні зобов'язання перед позивачем, оскільки у спірних правовідносинах Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів діяла виключно від імені Фонду гарантування вкладів і відповідні права та обов'язки у цих правовідносинах виникли саме у Фонду гарантування вкладів, а не у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі НБУ посилається на те, що суди неправильно застосували положення статей 37, 38, 48-53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункт 1.31 Глави 1 Розділу ІІІ, пункт 2.21 Глави ІІ Розділу V, пункти 6.1, 6.6 Положення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі НБУ просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів зазначає про те, що вона не має власних прав та обов'язків у правовідносинах, які виникли між двома суб'єктами господарювання та діє від імені Фонду гарантування вкладів у межах делегованих їй повноважень, у зв'язку з чим просить залишити касаційну скаргу НБУ без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін як такі, що винесені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та зазначає, що господарські суди повно і всебічно з'ясували всі обставини справи, надали їм належну правову оцінку та правильно застосували норми матеріального і процесуального права до спірних правовідносин сторін. Крім того, Фонд гарантування вкладів наголошує, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів у спірних правовідносинах із НБУ діяла відповідно до статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункту 2.21 Глави ІІ Розділу V Положення.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Господарськими судами встановлено, що 19.03.2014 між НБУ (кредитор) та ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є ПАТ "БГ Банк" (позичальник)) було укладено кредитний договір № 16, за умовами якого НБУ надає ПАТ "Банк Перший" кредит для збереження ліквідності у сумі 23 500 000 грн на строк з 19.03.2014 по 12.09.2015 (включно) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно з умовами, визначеними договором.

07.05.2014 між НБУ та ПАТ "Банк Перший" було укладено кредитний договір №39, за умовами якого НБУ надає ПАТ "Банк Перший" кредит для збереження ліквідності у сумі 81 700 000 грн на строк з 07.05.2014 по 30.04.2015 (включно) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно з умовами, визначеними договором.

19.03.2014 з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 16 між НБУ (заставодержатель) та ПАТ "Банк Перший" (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 16/ЗМП предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, укладеними між заставодавцем і юридичними особами (боржники), перелік яких наведений у додатку № 1 до договору застави № 07/ЗМП; станом на 04.03.2014 заборгованість за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Банк Перший" і боржниками становила 128 802 680 грн.

21.05.2014 з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 16 між НБУ (заставодержатель) та ПАТ "Банк Перший" (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 16/ЗМП/1 предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, укладеними між заставодавцем і юридичними особами (боржники), перелік яких наведений у додатку № 1 до Договору застави № 07/ЗМП; станом на 21.05.2014 заборгованість за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Банк Перший" і боржниками становила 21 987 254,47 грн.

07.05.2014 між НБУ (іпотекодержатель) та ПАТ "Банк Перший" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір предметом якого є забезпечення належного виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору № 39.

27.11.2014 на підставі постанови правління НБУ від 27.11.2014 № 745 "Про віднесення ПАТ "БГ БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення № 131 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ БАНК", згідно з яким у ПАТ "БГ БАНК" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 28.11.2014 по 27.02.2015 та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію.

27.02.2015 на підставі постанови правління НБУ від 26.02.2015 № 134 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення № 43 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Новікову Марію Миколаївну строком на 1 рік з 27.02.2015 по 26.02.2016.

19.03.2015 НБУ звернувся із заявою № 06-306/4630 про кредиторські вимоги до ПАТ "БГ БАНК", в яких були вказані й вимоги за кредитними договорами.

11.02.2016 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів № 146 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та повноваження ліквідатора строком на 2 роки до 26.02.2018 включно.

17.05.2016 НБУ листом № 12-0004/41906 звернувся до Фонду гарантування вкладів в якому вимагав зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів перерахувати НБУ кошти, що надійшли ПАТ "БГ БАНК" від погашення заборгованості за заставленими кредитами.

Невиконання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "БГ Банк" Новіковою М.М. зазначених вимог НБУ стало підставою для звернення останнім до суду з даним позовом.

Розглянувши даний спір та дійшовши висновків про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено, що саме ПАТ "БГ БАНК" та/чи Уповноважена особа фонду гарантування вкладів оспорили чи порушили його право, оскільки діяли у відповідності до вимог Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

При цьому, місцевим господарським судом розглянуто спір по суті та надано правову оцінку діям Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "БГ Банк" Новікової М.М. з посиланнями на норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Відповідно до вимог статті 101 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), якою визначено межі розгляду справи в апеляційній інстанції, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції не було повторно розглянуто справу за наявними у ній доказами, а залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд мотивував свої висновки тим, що позивачем заявлено вимоги до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, яка є лише працівником Фонду гарантування вкладів та діє виключно від його імені та у якої відсутні зобов'язання перед позивачем, оскільки у спірних правовідносинах Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів діяла виключно від імені Фонду гарантування вкладів і відповідні права та обов'язки у цих правовідносинах виникли саме у Фонду гарантування вкладів, а не у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції фактично дійшов висновків про те, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів є неналежним відповідачем у справі, проте не застосував відповідних процесуальних наслідків, та не переглянувши повторно спір по суті, залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Згідно з положеннями частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, постанова суду апеляційної інстанції, як така, що винесена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до апеляційного господарського суду для перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв'язку із скасуванням постанови суду апеляційної інстанції і передачею справи на новий розгляд до зазначеного суду, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 у справі № 910/18182/16 скасувати.

3. Справу № 910/18182/16 передати на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір