ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р.Справа № 922/971/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ
до Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів "Шляхрембуд", м. Харків
про стягнення 16 297,14 грн.
без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" 13 квітня 2018 року звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів "Шляхрембуд" страхового відшкодування в розмірі 16297,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь ПАТ "Фітофарм" за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №107209 від 31.03.2016 через настання страхового випадку - пошкодження транспортного засобу «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2.

Ухвалою суду від 17.04.2018 р. було залишено без руху позовну заяву у зв'язку з тим, що Позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

02.05.2018 р. Позивач звернувся з заявою про усунення недоліків позовної заяви. До заяви надав платіжне доручення про доплату суми судового збору в розмірі 162,00 грн.

07 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/971/18, де розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Вказана ухвала суду Позивачем була отримана 14.05.2018 р., про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось до суду.

Також сторони були повідомлені про можливість надання додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотання, заяви та пояснення до суду у строк до 29.05.2018 р.

Відповідно до поштового повідомлення, ухвала про відкриття провадження по справі отримана Відповідачем 04.05.2018 р., що підтверджується відповідною відміткою. Відзив на позовну заяву, клопотання, заяви, пояснення до суду надані не були.

Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

31.03.2016 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПАТ "Фітофарм" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №107209 (Договір), предметом страхування за цим Договором виступають майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з експлуатацією "RENAULT LOGAN" , державний номер НОМЕР_1.

02.12.2016 р. в місті Харкові по Григорівському шосе сталася дорожьо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "RENAULT LOGAN", державний номер НОМЕР_1, під управлінням водія ОСОБА_1 та автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2016 р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340,00 грн. (а.с. 27).

До ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору страхування є страховим випадком.

Згідно зі Звітом №PZU/4478/16-174888 від 12.12.2016 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля "RENAULT LOGAN", державний номер НОМЕР_1 становить 19 105,40 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власникові вказаного автомобіля становить 24651,40 грн.; коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0,65.

Відповідно до умов Договору Позивач виплатив страхувальнику згідно зі Страховим актом № UA003/L25/03 від 09.02.2017 страхове відшкодування в розмірі 16 297,14 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1071 від 09.02.2017.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як зазначено матеріалами справи, Позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою в порядку суброгації №216/2017 щодо спірного страхового випадку, у якій вимагав перерахувати 16 297,14 грн. (а.с.42).

Згідно з наданої Позивачем копії заяви, яка не завірена належним чином, нібито ОСОБА_2, вбачається, що останній не є власником транспортного засобу автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2, де згідно з технічного паспорту транспорт належить Відповідачеві - КП "Шляхрембуд", з яким у трудових відносинах находиться ОСОБА_2 (а.с. 43)

Позивачем при зверненні з даним позовом надано до суду копію запиту від 04.10.2017р. до Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова, щодо надання інформації стосовно трудових відносин зі ОСОБА_2 (а.с. 44).

Суд зазначає, що інших доказів Позивачем до суду не надано, а ні технічного паспорту на транспортний засіб автомобіль «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2, де було посилання у заяві ОСОБА_2 (а.с. 43), не інформації з Державної автоінспекції щодо належності такого транспортного засобу Відповідачеві, а ні інших доказів, які б давали змогу підтвердити трудові відносини у яких знаходився на момент скоєння ДТП Відповідач та ОСОБА_2 під керуванням автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2.

Також, суд звертає увагу, що посилання Позивача у своєму позові на встановлений нібито факт судом у постанові Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2016 р. ОСОБА_2, як працівника КП "Шляхрембуд", якого було визнано винним, не відповідає дійсності, що підтверджується наданою постановою Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с. 27).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи не підтверджується, що нанесення шкоди застрахованому у Позивача автомобілю "RENAULT LOGAN", державний номер НОМЕР_1 транспортним засобом - автомобілем «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, яким спричинено ДТП, знаходиться у власності Відповідача, а водій ОСОБА_2 знаходився у цей момент у трудових відносинах з Відповідачем.

Вина водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2, підтверджується у постанові Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2016 р. по справі №639/9477/16-п.

Таким чином з наданих сторонами доказів, суд не може визнати Відповідача відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "RENAULT LOGAN", державний номер НОМЕР_1 відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності та такою особою яка відповідає за завдані збитки.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п.п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на Позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.

Стосовно заявленого клопотання Позивача про витребування доказів у Відповідача суд вважає за доцільне відмовити з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 4 ст. 74 ГПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Так, ст. 81 ГПК України зазначено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

А згідно ч. 2 даної статті виклдано, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З вищенаведених норм та наданих Позивачем доказів (матеріалів справи) суд зазначає, що Позивач є не добросовісним у здійсненні своїх процесуальних прав щодо виконанні обов'язків та збиранні доказів для надання їх до суду, а також не довів до суду, а ні неможливості самостійно надати відповідні докази, а ні збиранні відповідних доказів що стосується розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Повне рішення складено 18.06.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_3