ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року Справа № 923/1077/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1, місце проживання м. Херсон, вул. 49-ї Гвардійської Дивізії, 18 к. 5, кв. 10, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1

до ОСОБА_2 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Адамант, місцезнаходження: м. Херсон, Острівське шосе, 2-б, ідентифікаційний код: 38480671

про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_3, на підставі договору про надання юридичної допомоги від 23.05.2018 року.

від відповідача не прибув

від третьої особи ОСОБА_4, представник за довіреністю № 16 від 20.11.2017 р.

23.11.2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся з позовними вимогами до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав від 11.01.2017 року, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, через невідповідність вимогам ст. 203 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог, Позивач, посилаючись на положення ст.202, ч.ч. 3, 5 ст. 203, ст. 207, ч. 1 ст. 215 ЦК України, зазначає про переоформлення його корпоративних прав засновника ТОВ «ФК Адамант» на Відповідача на підставі оспорюваного правочину. Також, Позивач зазначає про відсутність наміру укладати правочин на невигідних для нього умовах, оспорюваний договір він не підписував, кошти від продажу частки не отримував. Стверджує, що підпис, який проставлений від його імені на примірнику договору, отриманому ним від Відповідача, йому не належить.

Відповідач в судових засіданнях участі не брав, про дату, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення ухвал суду, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу реєстрації (а.с.181, 221). Ухвали суду повернулися з відміткою пошти на конверті «не проживає» (а.с. 30-32, 89-93, 117-120, 128-131, 150-160, 186-190, 223-226, 251-255, 261-264, 273-276). Додатково повідомлення для Відповідача про дату, час, місце розгляду справи розміщено на офіційному сайті судової влади (а.с. 169, 191, 208, 249, 271). Правом подати відзив на позовну заяву Відповідач не скористався, однак у клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи, яке судом відхилене, спростовує твердження Позивача про отримання від нього примірника договору, оскільки передав його ТОВ «ФК «Адамант» для залучення до реєстраційної справи з метою державної реєстрації змін до установчих документів товариства (а.с. 180).

В поясненнях щодо предмету спору третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «ФК «Адамант» зазначає про безпідставність позовних вимог та недоведеність обставин, якими вони обґрунтовані (а.с. 34-35).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 2), справа розподілена судді Остапенко Т.А.

Провадження у справі порушено ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.11.2017 року (а.с. 1) та залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Адамант».

Ухвалою суду від 13.12.2017 р. по справі призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Херсонському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (73005, м. Херсон, вул. 28-ї Армії, 6).

Ухвалою суду від 16.01.2018 р. провадження у справі поновлено. У звязку із тим, що 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції, у відповідності до положень п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України, якою передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

Призначене підготовче судове засідання для вирішення клопотання судового експерта на 31.01.2018 р.

Ухвалою суду від 31.01.2018 р. провадження у справі зупинене до надання Херсонським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України висновків за результатами експертизи.

15.03.2018 р. до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи№17-814 від 07.03.2018 р. за матеріалами господарської справи №923/1077/17.

Ухвалою суду від 16.03.2018 р. провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні 04.04.2018 року.

Ухвалою суду від 04.04.2018 р. строк проведення підготовчого провадження продовжено на 30 днів, а судове засідання відкладено до 11.04.2018 р..

Ухвалами суду від 11.04.2018, 18.04.2018 провадження у справі відкладалось для вирішення клопотань Відповідача та Третьої особи про призначення експертиз та надання додаткових доказів. В судовому засіданні 03.05.2018 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні 10 травня 2018 року.

В судових засіданнях 10.05.2018, 23.05.2018, в яких оголошувалась перерва, та 06.06.2018 справу розглянуто по суті. В судовому засіданні 06.06.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, розяснено процедуру оскарження рішення.

Зясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, суд

встановив:

Відповідно до п. 1.6. Статуту ТОВ «ФК «Адамант», затвердженому рішенням Установчих зборів засновників товариства, оформлених протоколом №1 від 28.12.2012 р., одним із засновників товариства є Позивач ОСОБА_1 (а.с. 13-18).

За п.п. 6.2., 6.3., 6.4. Статуту, статутний капітал товариства становить 3000000 грн. та утворюється за рахунок грошових коштів. Вклади учасників передаються в статутний капітал товариства у вигляді грошових коштів. Частка Позивача у статутному капіталі дорівнює 1000000 грн., що складає 1/3 частину.

Згідно із п.п.6.7., 6.8. Статуту товариства, учасник товариства може за згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства або третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно їх часткам у статутному капіталі товариства або в іншому погодженому ними розмірі. При передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обовязків, що належали учаснику , який відступив її повністю або частково.

Станом на 04.01.2017 р. до переліку засновників ТОВ «ФК «Адамант» включено: ОСОБА_5, розмір внеску до статутного фонду 1000000 грн.; ОСОБА_6 розмір внеску до статутного фонду 1000000 грн.; ОСОБА_1 розмір внеску до статутного фонду 1000000 грн. Керівником товариства зазначено Позивача (а.с. 19-21).

11.01.2017 р. між ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант», за умовами якого передано 1/3 частину у статутному капіталі товариства, що еквівалентно 1000000 грн., за договірною ціною 1000 грн. Оплата вартості частки здійснюється Покупцем до підписання договору. Сторони домовились, що підписуючи цей договір, вони підтверджують факт отримання продавцем від покупця грошової суми в розмірі 1000 грн. та майнових претензій одна до одної не мають. Після підписання договору, продавець втрачає усі права та обовязки по відношенню до товариства, що були передбачувані відчужуваною часткою, а покупець стає учасником товариства з відповідними правами та обовязками. Перехід права власності на частку сторони повязують із укладенням договору, а корпоративних прав учасника товариства із державною реєстрацією змін до установчих документів юридичної особи (а.с. 11-12).

13.01.2017 р. здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи змінено склад засновників, інформацію про них. Також, внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах змінено керівника.

Станом на 14.01.2017 р. до переліку засновників ТОВ «ФК «Адамант» включено: ОСОБА_5, розмір внеску до статутного фонду 1500000 грн.; ОСОБА_2, розмір внеску до статутного фонду 1500000 грн. Керівником товариства зазначено ОСОБА_7 (а.с. 22-26).

27.01.2017 р. оригінал договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант» від 11.01.2017 р., укладеного між сторонами спору, вилучено разом з іншими документами із реєстраційної справи товариства в межах проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000056 від 11.07.2016 на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів від 25.01.2017. р. слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області Радченка Г.А. (а.с. 36-43).

Відповідно до Статуту ТОВ «ФК «Адамант» (нова редакція), затвердженому Загальними зборами засновників товариства, оформлених протоколом №1/11/17 від 17.11.2017 р., до переліку засновників товариства включено ОСОБА_8, частка якого у складеному капіталі товариства вартістю 1500000 грн. складає 50% та ОСОБА_9, частка якого у складеному капіталі товариства вартістю 1500000 грн. складає 50% (а.с. 47-53).

Станом на 04.12.2017 р. до переліку засновників ТОВ «ФК «Адамант» включено: ОСОБА_8, розмір внеску до статутного фонду 1500000 грн.; ОСОБА_9, розмір внеску до статутного фонду 1500000 грн. Керівником товариства зазначено ОСОБА_7 (а.с. 54-59).

08.02.2017 р. та 22.11.2017 здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи змінено склад засновників, інформацію про них.

Предметом цього спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант» від 11.01.2017 р. на підставі ч. ч. 3, 5 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, у звязку із відсутністю вільного волевиявлення одного із учасників та спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно із ч. 2 ст. 147 ЦК України та ч. 2 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Статут ТОВ «ФК «Адамант» в редакції від 28.12.2012 р. не містить заборони відступлення частки третім особам.

Учасники ТОВ «ФК «Адамант» користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток або в іншому погодженому між ними розмірі, що передбачено Статутом товариства та ч.3 ст. 147 ЦК України, ч. 3 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства".

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на частку в статутному капіталі ТОВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТОВ.

У даному випадку таким правочином є договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант», укладений 11.01.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно зі статтею 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується, а тому обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених ч. 3, 5 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України для визнання недійсним правочину.

Так, обгрунтовуючи вимогу про визнання недійсним оспорюваного правочину, позивач послався на відсутність наміру на його укладення та не підписання договору, на підставі якого проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи: включено до складу засновників ТОВ «ФК «Адамант» Відповідача.

Позивачем надано суду примірник оспорюваного договору, який ним отриманий від Відповідача. За висновком експерта №17-814 судової почеркознавчої експертизи за матеріалами господарської справи №923/1077/17 підпис від імені ОСОБА_1 в оригіналі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант» від 11.01.2017 р. у розділі «підписи сторін» у графі «продавець» виконано не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с. 137-146).

Однак, докази, надані Позивачем, не підтверджують отримання примірника оспорюваного договору, переданого на експертизу, саме від Відповідача, оскільки, за відсутності опису вкладення, не можливо встановити вміст конверта, який надісланий Відповідачем Позивачеві (а.с. 210-214).

Таким чином, враховуючи повідомлення Відповідача про передачу ТОВ «ФК «Адамант», що останнім не заперечувалось, примірника укладеного договору для державної реєстрації змін до установчих документів товариства, а також заперечення Відповідача щодо передачі Позивачеві цього договору та не надання Позивачем належних доказів на підтвердження цієї обставини, у суду відсутні підстави вважати, що наданий на експертизу примірник договору є достовірним, а тому висновок експерта, як доказ не підписання оспорюваного договору саме Позивачем, судом відхиляється.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а Позивачем не реалізоване право, передбачене ч. 1 ст. 81 ГПК України, у разі неможливості самостійно надати докази подати клопотання про витребування судом оригіналу договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант» від 11.01.2017 р., вилученого із реєстраційної справи товариства 27.01.2017 р. на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів від 25.01.2017. р. слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області Радченка Г.А. в рамках кримінального провадження №0000056 від 11.07.2016.

Що стосується посилань Позивача щодо відсутності отримання коштів та невигідності умов оспорюваного договору, суд зазначає таке.

Принцип свободи договору встановлено статтею 627 ЦК України, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорі про продаж частки сторони мають право встановити будь-яку ціну так само, як і строк розрахунку за неї, що не суперечить ст.ст. 691, 692 ЦК України.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 р. у справі №6-330цс16.

Тобто, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди стороні.

Суд зазначає, що обовязок доведення зазначених обставин покладається на позивача. Однак, жодних доказів на їх підтвердження останнім не надано.

Спростовуючи твердження Позивача про відсутність наміру на укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант», третьою особою подано до суду копію протоколу Загальних зборів Засновників ТОВ «ФК «Адамант» №4/17 від 11.01.2017 р., відповідно до змісту якого до порядку денного включено розгляд питання про продаж ОСОБА_1 своєї частки у товаристві. Відповідно до рішення Загальних зборів засновників товариства з цього питання вирішено взяти до уваги, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2017 р., укладеного з ОСОБА_2, продав 1/3 частку в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант», що еквівалентна 1000000 грн., та отримав за це грошові кошти в сумі 1000 грн. (а.с. 83).

Враховуючи заперечення Позивача щодо достовірності протоколу Загальних зборів Засновників ТОВ «ФК «Адамант» №4/17 від 11.01.2017 р. та не надання в судове засідання його оригіналу, зазначений письмовий доказ судом до уваги не береться.

Згідно із ч. 4 ст. 238 ГПК України, змістом п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та ін. проти України» щодо тлумачення належного обґрунтування рішення, інші доводи, заперечення, аргументи сторін судом до уваги не беруться, як явно необґрунтовані та такі, що не відносяться до предмету спору.

Таким чином, Позивачем, у спосіб передбачений процесуальним законом, не доведено як порушення його права, внаслідок укладення оспорюваного договору, так і наявність підстав, передбачених ч. 3, 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ФК «Адамант» від 11.01.2017 р. Отже, відсутні підстави для задоволення позову.

Також, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не забезпечує відновлення права за захистом якого Позивач звернувся до суду, оскільки до предявлення позову Відповідачем відчужено частку у статутному капіталі товариства іншим особам, про що зазначено представником ТОВ «ФК «Адамант» та підтверджено наданими ним доказами (а.с. 47-59).

Внаслідок відмови у задоволенні позову, судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на Позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Адамант про визнання недійсним договору від 11.01.2017 року купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Адамант.

2. Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Дата складення повного рішення 18.06.2018 року.

Суддя Т.А. Остапенко