РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018Справа № 910/2622/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, при секретарі судового засідання Хмельовському В.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/2622/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про: стягнення 14 856,37 грн, -

Представники учасників справи:

від позивача: Чеботарьова І.Г. (довіреність № 16-64 від 14.04.17)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 6 березня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", про стягнення трьох відсотків річних та пені за неналежне виконання грошового зобов'язання в розмірі 14 856,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №1462/14-БО-21 (Далі - Договір).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, останнім було передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 3 207 016,54 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, доданими до матеріалів позовної заяви. Однак, як зазначає позивач, відповідачем було прострочено оплату за переданий газ, у зв'язку з чим позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", просить стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", заборгованість у розмірі 14 856,37 грн, з яких 13 026,76 грн - пеня та 1 829,61 грн - три відсотки річних.

Окрім цього, позивачем зазначено, що згідно з довідкою головного управління статистики від 05.01.2018 №23-07/18-76 відокремлений підрозділ "Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1" Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" станом на 1 січня 2018 року було вилучено з ЄДРПОУ, у зв'язку з чим, на думку позивача, правонаступником всіх прав та обов'язків за вказаним правочином виступає Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

26.03.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 відкрито провадження у справі, справу призначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 02.05.2018.

У судове засідання 02.05.2018 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 судове засідання було відкладено до 23.05.2018.

23.05.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву разом із відзивом на позовну заяву.

У судове засідання 23.05.2018 з'явилися представники сторін. Представник відповідача заявив усне клопотання про поновлення строку для подання відзиву та відкладення розгляду справи для проведення звірки взаєморозрахунків. Суд на місці ухвали задовольнити зазначене клопотання.

У судовому засіданні 23.05.2018 було оголошено перерву до 30.05.2018.

У судове засідання 30.05.2018 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача у судове засідання 30.05.2018 не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Проте через відділ діловодства 30.05.2018 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю проведення звірки взаєморозрахунків.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка представника відповідача у судове засідання 30.05.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» (далі - покупець) було укладено договір №1462/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз-Україна" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 796 000 кубічних метрів з визначенням у даному пункті помісячних об'ємів.

Об'єми газу, що планується передати за цим Договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п.5.2 Договору ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 3 459,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 кубічних метрів природного газу - 3 823,78 грн, крім того ПДВ - 17% - 650,04 грн, всього з ПДВ - 4 473,82 грн.

31.01.2014 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, пунктом 1 якої встановлено, що ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 2 448,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 кубічних метрів природного газу - 2 783,96 грн, крім того ПДВ - 20% - 556,79 грн, всього з ПДВ - 3 340,75 грн.

У подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №2 від 30.04.2014 до Договору, пунктом 1 якої встановлено, що ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 4 020,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 кубічних метрів природного газу - 4 387,40 грн, крім того ПДВ - 20% - 877,48 грн, всього з ПДВ - 5 264,88 грн.

28.08.2014 сторонами було укладено Додаткову угоду №3 до Договору, пунктом 1 якої встановлено, що ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 4 874,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 кубічних метрів природного газу - 5338,18 грн, крім того ПДВ - 20% - 1 067.64 грн, всього з ПДВ - 6 405,82 грн.

15.12.2014 сторонами було укладено Додаткову угоду №4 до Договору, пунктом 1 якої встановлено, що ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 5 900,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 кубічних метрів природного газу - 6 384,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн, всього з ПДВ - 7 661,64 грн.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання своїх зобов'язань за Договором позивачем було поставлено відповідачу у 2014 році природний газ обсягом 630 662 кубічних метри загальною вартістю 3 207 016,54 грн, а відповідачем неналежним чином виконувались свої зобов'язання з оплати поставленого йому газу.

Спір у справі виник у зв'язку із систематичним неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по оплаті поставленого природного газу, у зв'язку з чим ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить стягнути з ПАТ «Українська залізниця» пеню у розмірі 13 026,76 грн та 3% річних у розмірі 1 829,61 грн.

Відповідач проти позову заперечував з підстав того, що позивачем порушено черговість зарахування грошових коштів, однак у судових засіданнях неодноразово клопотали перед судом про необхідність додаткового часу для складання та підписання актів звіряння взаєморозрахунків, проте доказів про те, що такі акти підписані, або відповідачем ініційоване таке підписання до суду надані не були. Крім того, ПАТ «Українська залізниця» просила суд здійснити зменшення заявленої до стягнення пені на 90% з підстав того, що основний борг погашений у повному обсязі, а прострочення виконання сталось через майновий стан та соціально-значимий статус відповідача.

Водночас, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до наявної у матеріалах справи копії листа від 03.07.2017 та витягу з протоколу № Ц-57/16 Ком.т засіданні правління ПАТ «Укрзалізниця» виробничий підрозділ «Львівське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» є правонаступником всіх господарських операцій та договірних зобов'язань Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця». Крім того, у межах судового розгляду між сторонами не було заявлено будь-яких заперечень щодо правонаступництва відповідача.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками та скріплені печатками сторін, підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором з поставки природного газу відповідачу в обсязі 630 662 кубічних метри загальною вартістю 754 625,49 грн., а саме:

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 98 549 кубічні метри вартістю 329 227,76 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 142 558 кубічних метрів вартістю 476 250,92 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 81 809 кубічних метрів вартістю 273 303,58 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 15 442 кубічних метрів вартістю 81 300,28 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 16 735 кубічних метрів вартістю 103 893,83 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 10 527 кубічних метрів вартістю 65 501,27 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 9 345 кубічних метрів вартістю 58 146,61 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 8 299 кубічних метрів вартістю 51 638,17 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 8 462 кубічних метрів вартістю 54 206,01 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 21 755 кубічних метрів вартістю 139 358,53 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 91 680 кубічних метрів вартістю 612 646,10 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято природній газ в обсязі 125 501 кубічних метрів вартістю 961 543,48 грн.

Вказані вище акти складені та підписані представниками обох сторін без будь-яких зауважень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано свої зобов'язання з поставки відповідачу продукції за Договором загальною вартістю 3 207 016,54 грн.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у пункті 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, враховуючи приписи ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України та умови п.6.1 Договору, відповідач зобов'язаний був оплатити поставлений йому у січні 2014 року газ загальною вартістю 329 227,76 грн до 14.02.2014, у лютому 2014 року загальною вартістю 476 250,92 грн - до 14.03.2014, у березні 2014 року загальною вартістю 273 303,58 грн - до 14.04.2014, у квітні 2014 року загальною вартістю 81 300,28 грн - до 14.05.2014, у травні 2014 року загальною вартістю 103 893,83 грн - до 16.06.2014 (у відповідності до приписів ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, оскільки 14 та 15 червня перепадають на вихідні дні - на суботу та неділю відповідно), поставлений у червні 2014 року загальною вартістю 65 501,27 грн - до 14.06.2014, поставлений у липні 2014 року загальною вартістю 58 146,61 гр. - до 14.08.2014, поставлений у серпні 2014 року загальною вартістю 51 638,17 грн - до 15.09.2014, поставлений у вересні 2014 року загальною вартістю 547 206,01 грн - до 14.10.2014, поставлений у жовтні 2014 року загальною вартістю 139 358,53 грн - до 14.11.2014, поставлений у листопаді 2014 року загальною вартістю 612 646,10 грн - до 15.12.2014 (у відповідності до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 14 грудня перепадає на вихідний день - неділю) та поставлений у грудні 2014 року загальною вартістю 961 543,48 грн - до 14.01.2015.

З долученої до позовної заяви довідки по операціях за Договором з 01.01.2014 по 30.11.2015, а також з пояснень та розрахунків ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вбачаться, що відповідачем в повному обсязі сплачено за поставлений йому природній газ, однак така оплата за спожитий газ була здійснена ПАТ «Українська залізниця» з порушенням обумовленого Договором строком.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням визначеного позивачем періодів, а також встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов'язання, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення пені у розмірі 13 026,76 грн за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за спірним Договором є правомірною.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних з урахуванням визначених позивачем періодів нарахування встановив, що правомірним є нарахування до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 829,61 грн.

Разом з тим, суд вважає хибними твердження відповідача щодо порушення черговості виконання грошового зобов'язання з боку позивача з огляду на таке.

Стаття 534 Цивільного кодексу України визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням. А саме, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

- у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Можливість застосування ст.534 Цивільного кодексу України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов'язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст.534 Цивільного кодексу України застосовуватися не може.

Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 №22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Із наявної у матеріалах справи виписки про рух грошових коштів на особовому рахунку позивача вбачається, що реквізит "Призначення платежу" не містив повну інформацію про платіж, натомість було зазначено «оплата згідно договору» вказувалось як загальна підстава, а тому позивач був наділений правом зараховувати грошові кошти, що надходили від ПАТ «Українська залізниця», як оплату основного боргу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №904/12527/16.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.3, ч.3 ст.509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Водночас, суд відзначає, що для застосування вищевказаних норм законодавства щодо зменшення розміру пені, відповідач повинен довести наявність тих обставин, з якими законодавець пов'язує можливість зменшити розмір штрафних санкцій. Проте, відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив свій майновий стан, як такий, що унеможливлює ухвалення рішення про стягнення з нього суму пені, у зв'язку із чим суд відхиляє вимогу відповідача про зменшення пені на 90%.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а саме: 13 026,76 грн - пені та 1 829,61 грн - 3% річних.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 3% річних та пені за неналежне виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі 14 856,37 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 13 026 (тринадцять тисяч двадцять шість) грн 76 коп, 3% річних у розмірі 1 829 (одна тисяча вісімсот двадцять дев'ять) грн 61 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 12.06.2018

Суддя О.Є. Блажівська