РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Справа № 924/1257/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І. Ю. суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Рильник Д.М.

за участю представників сторін:

прокурора - Лис Н.В., службове посвідчення № 031428 від 19.01.2015р.

Міністерство екології та природних ресурсів України - не з'явився

Національного природного парку "Подільські Товтри" - не з'явився

Приватного підприємства "Беркат плюс" - адвокат ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги від 24.01.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. (ухвалене 19.03.2018р. об 15:05 год. у м. Хмельницькому, повне рішення складено 22.03.2018р.)

у справі №924/1257/17 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерство екології та природних ресурсів України

до Національного природного парку "Подільські товтри"

до Приватного підприємства "Беркат плюс"

про визнання недійсною угоди на рекреаційну діяльність №КП-014 від 13.06.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України звернувся до місцевого господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсною угоду №КП-014 від 13.06.2017р. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви прокурор зазначає, що спірна угода за своїм змістом суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, а тому підлягає визнанню недійсною відповідно до ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі №924/1257/17 у позові заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерство екології та природних ресурсів України до Національного природного парку "Подільські товтри" до Приватного підприємства "Беркат плюс" про визнання недійсною угоди на рекреаційну діяльність №КП-014 від 13.06.2017р. відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Заступник прокурора Хмельницької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задоволити позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено процесуальне право та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предмет спірної угоди не містить домовленості щодо передачі в користування лісових ділянок, та при здійсненні рекреаційної діяльності лісові ділянки не використовувалися. Судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права: Закону України "Про охорону навколишнього середовища", "Про природно-заповідний фонд України" та Лісового кодексу України, якими визначено порядок надання в користування, в т.ч. для здійснення рекреаційної діяльності, лісових ділянок, які розташовані на землях природно-заповідного фонду. Судом першої інстанції не враховано, що рекреаційна діяльність здійснюється в межах визначеної території, тобто в межах певної лісової ділянки на певній площі, що передбачено п. 1.1 спірної угоди. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність фактичних обставин, необхідних та достатніх для визнання спірної угоди недійсною. Скаржник зазначає, що умовами спірного договору фактично передбачається можливість будівництва промислових, господарських і житлових обєктів, не повязаних з діяльністю парку, тобто діяльність, що може негативно вплинути на стан природних комплексів та обєктів, або зменшити природну екологічну чи рекреаційну цінність території парку. Судом першої інстанції не враховано, що укладення спірної угоди порушує інтереси держави у сфері контролю за охороною та використанням обєкту природно-заповідного фонду, а також суперечить цивільному законодавству та інтересам держави і суспільства, а її виконання призведе до завдання шкоди обєкту природно-заповідного фонду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ПП "Беркат плюс" заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду прокурор підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Представник відповідача ПП "Беркат плюс" доводи апеляційної скарги заперечив, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26.01.2005р. №46 затверджено Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри", до якого внесені зміни та доповнення наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.08.2013р. №353 (викладеного в новій редакції) та наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 28.07.2015р. №280 (далі - Положення) /а.с. 17-24, 25-27/.

Відповідно до п. 1.1 Положення Національний природний парк "Подільські Товтри" створений відповідно до Указу Президента України від 27.06.1996р. №474/96 "Про створення національного природного парку "Подільські Товтри", є обєктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Пунктами 1.6, 2.1 Положення передбачено, що загальна площа парку становить 261316 га землі, у т. ч. 4453,06 га земель, що надаються у постійне користування парку та 256862,994 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів. Парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Поділля з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, наукове, освітнє, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення.

Відповідно до п. 3.4 Положення для забезпечення виконання основних завдань та проведення природоохоронних заходів, науково-дослідних, господарських робітна території парку, адміністрація має право, зокрема, надавати в установленому порядку платні послуги згідно із законодавством.

Пунктом 4.3 Положення передбачено, що на території парку відповідно до природоохоронного законодавства виділяють такі зони: заповідна, регульованої рекреації, стаціонарної рекреації, господарська.

Згідно п. п. 4.3.2, 4.3.3 зона регульованої рекреації в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих та памятних місць. Зона стаціонарної рекреації призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших обєктів обслуговування відвідувачів парку.

05.08.2011р. Національному природному парку "Подільські Товтри", на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2007р. №681, видано Державний акт серія ЯЯ №337783 на право постійного користування земельною ділянкою площею 259,6520 га, яка розташована на території Калачковецької сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області /а.с. 28-29/.

13.06.2017р. між Національним природним парком "Подільські Товтри" (сторона-1) та Приватним підприємством "Беркат плюс" (сторона-2) укладено угоду на рекреаційну діяльність №КП-014, за умовами якої сторона-1 дозволяє стороні-2 проводити рекреаційну діяльність, яка повязана із наданням усіх видів рекреаційних послуг в Камянець-Подільському природоохоронному науково-дослідному відділенні (квартал 28, виділи 1, 21) на площі 3,72 га. (п. 1.1. угоди) /а.с. 30-32/.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 угоди стороні-2 дозволяється розміщувати готелі, мотелі, кемпінги в зоні стаціонарної рекреації (при наявності погодження компетентного органу, рішення НТР), встановлювати споруди з метою організації відпочинку, ночівлі, прокату спорядження, споживання їжі, продажу продуктів, напоїв. Сторона-1 дозволяє одночасно перебувати не більше 70 людей на га (при цьому у пункті 5.17 ДБН 360-92* передбачено в зоні стаціонарної рекреації можливість концентрації на береговій смузі до 4 чол. в день на 1 погонний метр берегової смуги).

Пунктом 1.4 угоди передбачено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. №1913 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватись бюджетними установами природно-заповідного фонду" (у редакції постанови від 02.06.2003р. №827) на території НПП "Подільські Товтри" згідно наказу НПП "Подільські Товтри" №67 від 25.04.2017р. за послуги, які можуть надаватися в облаштованих рекреаційних зонах введено плату станом на час укладення цієї угоди, а саме: одноденний відпочинок однієї людини 10,00 грн.; стоянка на виділеній та облаштованій земельній ділянці рекреаційної зони транспортними засобами: автобус 18,00 грн.; мікроавтобус 18,00 грн.; легковий автомобіль 10,00 грн.; мотоцикли 5,00 грн.; причеп до мікроавтобуса, автомобіля 8,00 грн.

Відповідно до п. 4.4 угоди Приватне підприємство "Беркат плюс" за позитивним рішенням науково-технічної ради НПП "Подільські Товтри" розміщує ємності для роздільного збирання (тимчасового утримання) ТПВ, забезпечує роздільний збір та вивіз або передачу ТПВ спеціалізованим підприємствам на переробку або утилізацію відходів; облаштовує гідроізоляційний вигріб для збору та видаленню господарсько-фекальних стоків.

Пунктом 7.1 угоди сторони передбачили, що ця угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 01.12.2058р.

Спірна угода підписана упоноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін.

ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23.01.2018р. за вих.№32-22-0.17-34/119-18 повідомлено, що землі, які перебувають у постійному користуванні НПП "Подільські Товтри" віднесено до категорії земель землі природно-заповідного та ішого природоохоронного призначення, і як землі лісогосподарського призначення не обліковуються /ас. 74/.

Крім того, матеріали справи містять Таксаційний опис (Проект організації та розвитку лісового господарства природоохоронного науково-дослідного відділення НПП "Подільські Товтри" за 2009 рік) із відомостями поквартальних підсумків, відповідно до якого (аркуш 35) квартал 28 виділ 1 віднесено до зони регульованої рекреації, а виділ 21 віднесено до зони стаціонарної рекреації /а.с. 36-38/.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст.ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.06.2017р. між Національним природним парком "Подільські Товтри" та Приватним підприємством "Беркат плюс" укладено угоду на рекреаційну діяльність №КП-014 /а.с. 30-32/. Строк дії договору до 01.12.2058р. Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками. Факт укладення вищазазначеної угоди сторонами не заперечується.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. У розумінні приписів наведеної норми недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення, тобто нікчемні, та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Оспорюваними є правочини, які Цивільний кодекс України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви про недійсність угоди на рекреаційну діяльність №КП-014 від 13.06.2017р., прокурор посилається на те, що остання порушує вимоги природоохоронного законодавства, а її виконання може призвести до заподіяння шкоди обєкту природно-заповідного фонду НПП "Подільські Товтри". При цьому, прокурор стверджує, що у користування Приватномому підприємству "Беркат плюс" передавалась земельна ділянка, яку фактично віднесено до земель лісового фонду, та за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади та погодження, що є порушенням ст. 18 Лісового кодексу України.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими твердженнями скаржника, оскільки предмет спірної угоди не містить домовленості сторін про передачу в користування лісових ділянок. Не було такої передачі і фактично під час виконання спірної угоди. Між сторонами не підписувались будь-які акти щодо передачі в користування лісових чи земельних ділянок. Згідно п. 1.1 угоди на рекреаційну діяльність №КП-014 від 13.06.2017р. передбачалось, що сторона-1 дозволяє стороні-2 проводити рекреаційну діяльність, яка повязана із наданням усіх видів рекреаційних послуг. Таким чином спірною угодою не можуть бути порушені норми Лісового кодексу.

За приписами статей 43, 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Частиною 2 ст. 46 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів визначаються Законом України "Про природно-заповідний фонд України".

Відповідно до приписів частини 1 ст. 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об'єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Як зазначалося вище, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26.01.2005р. №46 затверджено Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри", до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.08.2013р. №353 (викладеного в новій редакції) та наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 28.07.2015р. №280.

Згідно з п. 1.1 Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри" створений відповідно до Указу Президента України від 27.06.1996р. №474/96 "Про створення національного природного парку "Подільські Товтри", є обєктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Відповідно до п. 2.1 Положення парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Поділля з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, наукове, освітнє, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення.

Частиною 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено, що межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення та туризму. На території рекреаційних зон забороняються: а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням; б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням.

Відповідно до п. 8.1 Положення про НПП "Подільські Товтри" рекреаційна діяльність на території парку здійснюється відповідно до Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду України, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 22.06.2009р. №330.

Пунктом 1.1 Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду України визначено, що рекреаційна діяльність - діяльність, спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства, полювання тощо.

Згідно з п. 8.2 Положення про НПП "Подільські Товтри" основним напрямком провадження рекреаційної діяльності на території парку є, зокрема, створення умов для організованого та ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони природних комплексів та обєктів, забезпечення попиту рекреантів на загальнооздоровчий, культурно-пізнавальний відпочинок, туризм, любительське та спортивне рибальство, тощо.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 угоди стороні-2 дозволяється розміщувати готелі, мотелі, кемпінги в зоні стаціонарної рекреації (при наявності погодження компетентного органу, рішення НТР), встановлювати споруди з метою організації відпочинку, ночівлі, прокату спорядження, споживання їжі, продажу продуктів, напоїв. Сторона-1 дозволяє одночасно перебувати не більше 70 людей на га (при цьому у пункті 5.17 ДБН 360-92* передбачено в зоні стаціонарної рекреації можливість концентрації на береговій смузі до 4 чол. в день на 1 погонний метр берегової смуги).

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об'єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням, зокрема: зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони.

Відповідно до п. 4.3.3 Положення про НПП "Подільські Товтри" зона стаціонарної рекреації призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об'єктів обслуговування відвідувачів Парку. Забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов'язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що укладення угоди про рекреаційну діяльність узгоджується як з чинним законодавством, так із Положенням про Національний природний парк "Подільські Товтри".

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, прокурор також посилається на п. 4.4 щодо розміщення ємності для збирання відходів, стоків, та можливе заподіяння шкоди внаслідок такого розміщення.

Згідно п. 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України 17.03.2011р. №145, вигрібна яма (вигріб) це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до п. 4.4 угоди Приватне підприємство "Беркат плюс" за позитивним рішенням науково-технічної ради НПП "Подільські Товтри" розміщує ємності для роздільного збирання (тимчасового утримання) ТПВ, забезпечує роздільний збір та вивіз або передачу ТПВ спеціалізованим підприємствам на переробку або утилізацію відходів; облаштовує гідроізоляційний вигріб для збору та видаленню господарсько-фекальних стоків.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано яким чином п. 4.4 спірної угоди тягне недійсність угоди на рекреаційну діяльність №КП-014 від 13.06.2017р.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що розміщення ємності для збирання відходів, стоків, та можливе заподіяння шкоди внаслідок такого розміщення, не є підставою для визнання угоди недійсною відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що вирішуючи спори про визнання правочину (господарського договору) недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину (господарського договору) недійсним на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктами 2.1, 2.2 постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Отже, підставою для звернення до суду є саме порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів юридичної особи.

Виходячи із правової природи оскаржуваної угоди, судом встановлено, що остання відповідає вимогам чинного законодавства, угодою не порушуються права і охоронювані законом інтереси позивача та держави, відтак правові підстави для визнання угоди недійсною в матеріалах справи відсутні та відповідними доказами не підтверджені.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в позовній заяві Заступник прокурора Хмельницької області посилається на статтю 228 Цивільного кодексу України як правове обґрунтування підстав позову.

Відповідно до приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Вказаною нормою визначений перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9.

Судова колегія зазначає, що позивачем не доведено факту порушення публічного порядку відповідачами при укладанні правочину, який за своєю суттю не є нікчемним, а носить характер оспорюваного, недійсність якого повинна бути встановлена тільки в судовому порядку.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269-270, 273, 275-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі №924/1257/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 19.03.2018р. у справі №924/1257/17 залишити без змін.

3. Справу №924/1257/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "14" червня 2018 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.