КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2018 р. Справа№ 910/20282/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018

у справі № 910/20282/17 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА»

до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЗДОРОВО»

про стягнення 20 522,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (надалі - ПрАТ «СК «УНІКА») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЗДОРОВО» (надалі - ПрАТ «СК «ЗДОРОВО») про стягнення 20 522,46 грн, з яких 20 497,19 грн страхового відшкодування в порядку регресу та 25,27 грн 3% річних, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 08.06.2017 по вул. П. Чаадаєва, 2 у місті Києві, було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/20282/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування щодо транспортного засобу, який немає жодного відношення до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.06.2017 по вул. П. Чаадаєва, 2 у місті Києві, відповідно до постанови Святошинського районного суду від 23.06.2017 у справі № 759/9271/17.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «СК «УНІКА» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що судом не було досліджено всі докази у справі, які в своїй сукупності підтверджують, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування щодо належного транспортного засобу, а у постанові Святошинського районного суду від 23.06.2017 у справі № 759/9271/17 було допущено описку (помилку в одній цифрі) щодо державного реєстраційного номеру вказаного автомобіля; судом не враховано, що належним доказом у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, дорожньо-транспортні пригоди, є довідка Державної автомобільної інспекції, складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, а також не враховано відсутність заперечень відповідача проти позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «УНІКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/20282/17 та встановлено, що розгляд апеляційної скарги буде здійснюватися у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач не скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 розгляд апеляційної скарги ПрАТ «СК «УНІКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/20282/17 призначено на 18.06.2018 без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 22.05.2017 між ПрАТ «СК «УНІКА» (у тексті договору - страховик) та ОСОБА_2 (у тексті договору - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 2/4600/0000101 (далі - договір добровільного страхування), за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, що належить страхувальникові, а саме, автомобілем марки «FORD FOCUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль). Строк дії договору добровільного страхування встановлений з 29.05.2017 по 28.05.2018 (а.с. 20-21).

08.06.2017 у місті Києві по вул. П. Чаадаєва, 2 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «GEELY», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №253309, виданою управлінням патрульної поліції у м. Києві (а.с. 16).

З даної довідки слідує, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5, якого постановою Святошинського районного суду від 23.06.2017 у справі №759/9271/17 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 26).

При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що вищевказаний застрахований автомобіль не має жодного відношення до ДТП, яку позивач вказує в позовній заяві, оскільки у постанові Святошинського районного суду від 23.06.2017 у справі №759/9271/17 зазначено, що 08.06.2017 по вул. П. Чаадаєва, 2 у місті Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «FORD FOCUS» з державним номерним знаком НОМЕР_3, а не автомобіля, який застрахований позивачем відповідно до договору добровільного страхування - «FORD FOCUS» з державним номерним знаком НОМЕР_1, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, у постанові Святошинського районного суду від 23.06.2017 у справі №759/9271/17 зазначено, що 08.06.2017 приблизно о 21 год. 40 хв. ОСОБА_5 керував транспортним засобом «Geely» номерний знак НОМЕР_2, по вул. П. Чаадаєва, 2 у м. Києві, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «FORD FOCUS» з державним номерним знаком НОМЕР_3, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

З вказаної постанови вбачається, що остання прийнята судом за результатами розгляду матеріалів, які надійшли з Головного управління патрульної служби у Київській області, а вина ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, встановлена, зокрема, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №130868 від 08.06.2017; схеми місця ДТП; тестування на алкоголь за допомогою приладу «Drager» з результатом 1,82% та акту на стан алкогольного сп'яніння.

При цьому, у довідці про дорожньо-транспортну пригоду №253309, виданій управлінням патрульної поліції у м. Києві, також міститься посилання на протокол про адміністративне правопорушення серії БР №130868 від 08.06.2017, складений за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП 08.06.2017 у місті Києві по вул. П. Чаадаєва, 2 за участю застрахованого автомобіля марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу «GEELY», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_5, який знаходився у стані алкогольного сп'яніння, а крім того, у довідці вказано, що матеріали ДТП направлено до Святошинського районного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обставини ДТП, які вказані у довідці про дорожньо-транспортну пригоду №253309 повністю відповідають обставинам, встановленим у постанові Святошинського районного суду від 23.06.2017 у справі №759/9271/17, у тому числі щодо дати, часу та місця ДТП, а також транспортних засобів, за участю яких сталася ДТП.

При цьому, на переконання колегії суддів, помилкове зазначення у постанові Святошинського районного суду від 23.06.2017 у справі №759/9271/17 однієї цифри державного номерного знаку застрахованого автомобіля марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1, не спростовує встановлених у ній та у довідці про дорожньо-транспортну пригоду №253309 обставин ДТП та не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наявні в матеріалах справи докази.

Так, у результаті вказаної ДТП автомобіль марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1, було пошкоджено, а його власнику, страхувальнику та вигодонабувачу за договором добровільного страхування «КАСКО» № 2/4600/0000101 від 22.05.2017 - ОСОБА_2 завдано матеріальної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2017 страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, в якій просив позивача, в разі визнання даної події страховим випадком, виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО (а.с. 12).

12.06.2017 позивачем за участю потерпілої особи було проведено огляд пошкодженого автомобіля марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1, про що складено Акт огляду транспортного засобу, підписаний без жодних заперечень з боку власника (а.с. 22).

21.06.2017 з використанням програми Audatex та у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, було сформовано ремонтну калькуляцію № СК-000213 пошкодженого транспортного засобу марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1, згідно якої загальний розмір відновлювальних ремонтних робіт становить 27 019,88 грн (а.с. 14-15).

03.07.2017 на підставі виставленого СТО - ФОП ОСОБА_4 рахунку-фактури №СК-000213 від 21.06.2017 на суму 22 966,92 грн (а.с. 13) позивачем було складено страховий акт №00227218, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, з урахуванням франшизи, становить 21 497,19 грн (а.с. 11).

На підставі вищевказаних документів позивачем було виплачено страхове відшкодування за вказаним договором добровільного страхування у розмірі 21 497,19 грн на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням №029911 від 20.07.2017 (а.с 25).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в порядку регресу.

За приписами пункту 5.3. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №566, інформація, отримана з бази даних МТСБУ, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

Як вбачається з інформації з бази даних МТСБУ, яка надійшла від останнього у відповідь на ухвалу місцевого господарського суду від 20.11.2017, на момент ДТП, яка відбулася 08.06.2017, цивільно-правова відповідальність особи ОСОБА_5, винного у вчиненні ДТП, була застрахована відповідачем - ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1262725, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «GEELY», державний номерний знак НОМЕР_2, ліміт відповідальності по майну - 100 000,00 грн, франшиза - 1000,00 грн (а.с. 41).

У зв'язку з вищезазначеним, позивач у порядку регресу звернувся до ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» із претензією №20138 вих. №5535 від 26.07.2017 щодо сплати страхового відшкодування у розмірі 21 497,19 грн, факт отримання якої відповідачем 28.07.2017 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27-28).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, станом на час звернення з позовом до суду відповідач вимоги позивача не задовольнив, що змусило ПрАТ «СК «УНІКА» звернутися з даним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є стягнення зі страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суми виплаченого страховиком за договором добровільного страхування наземного транспорту страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

При цьому, з урахуванням приписів ст.ст. 993, 1191 ЦК України, визначальним моментом для звернення з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Враховуючи викладене, особою відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є ПрАТ «СК «ЗДОРОВО».

За приписами частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначив Верховний Суд України у постановах від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13, від 10.02.2016 у справі № 6-2878цс15, від 17.02.2016 у справі № 6-2471цс15, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат незалежно від коефіціенту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

За таких обставин до позивача (нового кредитора) - ПрАТ «СК «УНІКА» перейшло право вимоги на страхове відшкодування від ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» у сумі 21 497,19 грн (у фактично перерахованій сумі).

Водночас, вирішуючи питання про суму стягнення в порядку регресу, необхідно враховувати положення п. 6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на те, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1262725 сторонами встановлено франшизу у розмірі 1 000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 100 000,00 грн, колегія суддів апеляційного суду погоджується з розрахунком позивача та вважає, що до останнього перейшло право вимоги щодо виплати страхового відшкодування відповідачем за шкоду заподіяну автомобілем марки «GEELY», державний номерний знак НОМЕР_2, у сумі 20 497,19 грн (21 497,19 грн - 1 000,00 грн).

Крім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 25,27 грн, нарахованих на суму страхового відшкодування за період з 01.11.2017 по 15.11.2017.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не лише з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, з факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів встановила, що він є арифметично вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 25,27 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повістю та стягнення з ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» на користь ПрАТ «СК «УНІКА» 20 522,46 грн заборгованості, з яких 20 497,19 грн страхового відшкодування в порядку регресу та 25,27 грн 3% річних.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1, 3 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та обґрунтованість доводів апеляційної скарги ПрАТ «СК «УНІКА», у зв'язку з чим скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 910/20282/17 - скасуванню, з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 910/20282/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 910/20282/17 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЗДОРОВО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 86-Н, ідентифікаційний код 33637321) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, ідентифікаційний код 20033533) 20 522 (двадцять тисяч п'ятсот двадцять дві) грн 46 коп. заборгованості, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 2 400 (дві тисячі чотириста) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 910/20282/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.06.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Жук