ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р.Справа № 922/1004/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНТ Україна", 08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Центральна, 21Ж, код 39500321
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод", м. Харків, вул. Каштанова, 18, код 34953135
про стягнення коштів
за участю представників :

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 14.08.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНТ Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" 30 801,75 грн. основного боргу за договором перевезення від 23.02.2016 № 2016/К4/468, 11 312,44 грн. інфляційних втрат та 1 762,26 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що Відповідач не оплатив послуги, які були надані Позивачем відповідно до товарно-транспортною накладною № 475757203 від 06.04.2016 року, перевезення за напрямком м. Крефельд (Krefeld), Німеччина - Харків, Україна, що підтверджується виставленим актом про приймання виконаних робіт № 10007597 від 13.04.2016р. на суму 30 801,75 грн., який одночасно є рахунком.

Судові витрати в розмірі 1 762 грн. просить стягнути на його користь з Відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2018 справу було передано до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою суду від 17.04.2018 було залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНТ Україна" без руху.

Ухвалою суду від 03.05.2018 судом було задоволено клопотання позивача про продовження строків на усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем були усунені недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.05.2018 було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву вх. № 1004/18 від 29.05.2018.

Позивачем надано відповідь на відзив відповідача вх. № 16680 від 11.06.2018.

Представник позивача в судове засідання по розгляду справи не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника позивача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТНТ УКРАЇНА» (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» (надалі - Відповідач) було укладено договір № 2016/К4/468 на експрес-перевезення вантажу (надалі - Договір).

Згідно з пунктом 3.1.1. Договору Позивач зобовязався виконати або організувати експрес-перевезення, або надати Спеціальні послуги, відповідно до законодавства України, Генеральних умов перевезення і надання інших послуг ТНТ і положень договору, а Відповідач зобовязався сплатити за одержані послуги.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що Відповідач не оплатив послуги, які були надані Позивачем відповідно до товарно-транспортною накладною № 475757203 від 06.04.2016 року, перевезення за напрямком м. Крефельд (Krefeld), Німеччина - Харків, Україна, в підтвердження чого посилається на виставлений акт про приймання виконаних робіт № 10007597 від 13.04.2016р. на суму 30 801,75 грн., який одночасно є рахунком.

Відповідач заперечує надання послуг Позивачем відповідно до товарно-транспортною накладною № 475757203 від 06.04.2016 року.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів складання саме Відповідачем заявки на перевезення ТОВ «ТНТ-УКРАЇНА» за напрямком OKUMA EUROPE GMBH, м. Крефсльд. Німеччина - ГОВ «Машгідропривод» м.Харків, Україна. Спірна заявка, на яку посилається Позивач на містить підпису уповноваженої особи Відповідача та його печатки. З наданої копії заявки не можливо дійти висновку, що вона створена саме Відповідачем, а не будь - якою іншою особою.

Крім того, як зазначає Відповідач у відзиві на позовну заяву, та що не спростував Позивач під час розгляду справи, в спірній заявці вказана невідома Відповідачу контактна особа Mr.Kolinko.

Стосовно акту про приймання виконаних робіт № 10007597 від 13.04.2016р. на суму 30 801,75 грн., який, яквказує Позивач, одночасно є рахунком за за надані послуги, суд зазначає, що останній підписано лише Позивачем, доказів щодо надсилання Відповідачу вказаного акту матеріали справи не містять.

Таким чином, суд зазначає, що Позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЧ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТНТ Україна" (08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Центральна, 21Ж, ).

Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" (м. Харків, вул. Каштанова, 18, ).

Повне рішення складено 18.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_1