КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2018 р. Справа№ 910/2226/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі у відповідності до протоколу судового засідання від 20.06.2018

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Софарма"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.03.2018

у справі № 910/2226/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Софарма"

до Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ"

(відповідач 1);

Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

(Mistral Capital Management Limited) (відповідач 2)

про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у справі № 910/2226/18 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Софарма" про забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Софарма" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у справі № 910/2226/18 та постановити нову ухвалу, якою вжити наступні заходи забезпечення позову:

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України провадити дії щодо внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013, власником якого є приватне акціонерне товариство "КОНЦЕРН СТИРОЛ", а саме: стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013; щодо дострокового припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 за заявою власника повністю або частково до набрання рішенням Господарського суду міста Києва у справі законної сили;

- заборонити приватному акціонерному товариству "КОНЦЕРН СТИРОЛ" передавати повністю або частково право власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг від 27.05.2013 № 171032, а також відмовлятися повністю чи частково від знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг від 27.05.2013 № 171032 до набрання рішенням Господарського суду міста Києва у справі законної сили.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Софарма" на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у справі № 910/2226/18; встановлено строк задля надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.06.2018.

12.06.2018 на електронну адресу Київського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у даній справі відкладено розгляд апеляційної скарги на 20.06.2018.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 20.06.2018 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представники відповідачів не з'явилися. Про день і час розгляду справи всі учасники провадження у справі повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Софарма" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому просить визнати недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Акціонерне товариство "Софарма" є власником цілого ряду знаків для товарів і послуг, серед яких, CARSIL, зокрема: KARSIL (міжнародна реєстрація 631628), КАРСИЛ (міжнародна реєстрація 767874), HEPCARSIL (міжнародна реєстрація 1176251).

23.08.2017 позивачу стало відомо про отримання попередньої відмови в наданні правової охорони на знак для товарів і послуг HEPCARSIL за міжнародною реєстрацією 1176251 на території України для всіх товарів 5 класу МКТП. Відмова обґрунтована тим, що заявлене словесне позначення є схожим із зареєстрованим в Україні знаком для товарів і послуг ГЕПАРСИЛ - HEPARSIL, власником якого є Приватне акціонерне товариство "Концерн Стирол" (свідоцтво на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013) настільки, що його можна сплутати.

Позивач вважає, що знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 є таким, що може ввести в оману щодо товару або особи, яка виробляє товар.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/2226/18 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Разом з позовною заявою до господарського суду м. Києва від позивача надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову, у якій заявник просив:

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України провадити дії щодо внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013, власником якого є приватне акціонерне товариство "КОНЦЕРН СТИРОЛ", а саме: стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013; щодо дострокового припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 за заявою власника повністю або частково до набрання рішенням Господарського суду міста Києва у справі законної сили.

- заборонити приватному акціонерному товариству "КОНЦЕРН СТИРОЛ" передавати повністю або частково право власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013, а також відмовлятися повністю чи частково від знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 до набрання рішенням Господарського суду міста Києва у справі законної сили.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що останній має побоювання з приводу передачі спірного знаку для товарів і послуг на іншу юридичну особу, а також можливістю відмови відповідача 1 від свідоцтва для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013.

Такі дії можуть призвести до неможливості виконання рішення суду, оскільки власником оспорюваного свідоцтва до вступу рішення в законну силу, може вже бути інша особа. Такі дії можуть призвести до невиправданого розширення кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, у зв'язку з чим, його виконання буде утруднене або неможливе.

Відповідно до вимог ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності застосування конкретного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція висловлювалась судом касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 910/8875/17 від 13.04.2018 у справі 916/2828/17, від 01.02.2018 у справі № 910/14598/17.

За таких обставин, саме лише посилання заявника на потенційну можливість передачі спірного знаку для товарів і послуг на іншу юридичну особу або його припущення щодо можливості часткової або повної відмови відповідача від знаку, не є достатньою підставою для вжиття заявлених заходів забезпечення позову.

Апелянт не навів належного обґрунтування наявності підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову, не довів наявності наміру відповідача-1 здійснити певні дії, які позивач просить заборонити йому вчинити.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що виконання рішення у даній справі може бути реально утрудненим чи неможливим у зв'язку з реальними намірами відповідача-1 вчинити ті дії, які позивач просить суд заборонити йому вчиняти. Таким чином господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову з наведених вище підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів встановлені у даній справі судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду м. Києва від 07.03.2018 у справі № 910/2226/18. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 269, 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Софарма" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у справі № 910/2226/18 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/2226/18 направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 23.04.2018.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець