КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р. Справа№ 910/21652/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 04.04.2018 (вх. №09.1-04.1/2096/18 від 12.04.2018) Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018

у справі №910/21652/17 (суддя - О.Г. Удалова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис»
до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
про стягнення 344 414,54 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Дорошенко С.О. довіреність № 19/03-1 від 19.03.18

від відповідача - Опанасик В.В. довіреність № 366 від 30.01.18

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення 344 414,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати орендної плати згідно умов договору оренди від 01.12.2016 за жовтень, листопад 2017 року. Крім того, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення інфляційні та 3 % річних, а також штрафні санкції згідно умов договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 (повний текст рішення складено 20.03.2018) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис» заборгованість зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року за договором оренди приміщення від 01.12.2016 у розмірі 340 848,00 грн. 00 коп., пеню у розмірі 835,08 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 686,37 грн. 37 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 135,54 грн. 54 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 11, 202, 203, 283, 285, 509, 525, 526, 530, 625, 610-612, 762 ЦК України та встановлення факту недоведеності відповідачем припинення грошового зобов'язання на підставі ст. 601 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині основної заборгованості з орендних платежів, а також нарахованої пені та річних. В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - ПАТ КБ "Приватбанк", 05.04.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 04.04.2018 (вх. №09.1-04.1/2096/18 від 12.04.2018), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/21652/17 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають обставинам справи та зроблені на підставі неправильного застосування норм матеріального права. Так, скаржник наполягає на тому, що надсилання на адресу позивача заяв від 06.11.2017 та від 28.11.2017 про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України, унеможливлює стягнення заборгованості з орендних платежів згідно умов договору оренди від 01.12.2016. Крім того, апелянт вказує на те, що з урахуванням умов кредитного договору та порушення таких умов позивачем банком листом від 26.05.2017 встановлено інший термін повернення кредиту, зокрема, не пізніше 06.06.2017. Також, сторона зазначає про чинність правочинів щодо зміни терміну виконання кредитних зобов'язань та про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки позивач до суду з вимогою про визнання їх недійсними не звертався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/21652/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я., відкрито апеляційне провадження. В порядку підготовки справи до розгляду позивачу був наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, пояснень.

04.05.2018 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/6511/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ПриватОфис» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

08.05.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2018 розгляд справи призначено на 16.05.2018, розгляд клопотання про зупинення відкладено на перше судове засідання у зв'язку з необхідністю дотримання принципу змагальності сторін та забезпечення надання можливості іншій стороні висловити свої доводи щодо заявленого відповідачем клопотання.

В судовому засіданні 16.05.2018 в порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 13.06.2018. В задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовлено з наведених в ухвалі суду від 16.05.2018 мотивів.

Від позивача надійшли письмові пояснення № 08/06-1 від 08.06.2018.

11.06.2018 відповідачем повторно заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/6511/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ПриватОфис» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Розглянувши заявлене клопотання судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, оскільки відповідач, у відповідності до вимог п. 5 ст. 227 ГПК України, не надав належного обґрунтування об'єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі

Крім того, апеляційний господарський суд має право та зобов'язаний надати правову оцінку наданим учасниками судового процесу письмовим доказам та самостійно встановити факт на яких ґрунтується позовні вимоги, незалежно від розгляду справ, які знаходяться у провадженні інших судів.

13.06.2018 відповідачем подано письмові пояснення по суті спору, в яких сторона додатково зазначила, що в матеріалах справи наявні усі докази, які свідчать про припинення зобов'язань внаслідок їх зарахування.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.06.2018 вимоги апеляційної скарги підтримав та просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

01.12.2016 між ТОВ «ПриватОфис» (орендодавець за договором) та ПАТ КБ "Приватбанк" (орендар за договором) був укладений договір оренди приміщення (далі - договір), згідно умов якого орендодавець зобов'язався передати орендареві, а орендар зобов'язався прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення загальною площею 1893,60 кв.м., розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Шведська, 2 (далі - приміщення).

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору приміщення передається орендодавцем і приймається в оренду орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем. Орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць, із розрахунку 90,00 грн. за 1 кв.м., в тому числі ПДВ 15,00 грн., всього 170 424,00 грн. (разом з ПДВ) за перший місяць оренди.

У відповідності до п.п. 3.2.1 п. 3.2 договору орендодавець зобов'язався надати приміщення орендареві та ключі від нього в 3-денний строк з моменту укладання цього договору у справному стані, належному для використання його за призначенням, за актом здачі-приймання, в якому зазначається технічний стан приміщення і інженерного устаткування на момент передачі в оренду.

За змістом п.п. 5.1-5.3 договору передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення у оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду. Повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі-приймання. Обов'язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні Договору. Орендар/орендодавець зобов'язаний здійснити огляд приміщення під час підписання акту здачі-приймання. Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від приміщення. Оплата оренди та комунальних послуг орендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення.

Сторонами договору узгоджено, що його укладено з 01.12.2016 по 31.10.2019. У разі якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні Договору (п. 7.1 договору).

Як свідчать подані позивачем документи, на виконання умов договору, сторонами 01.12.2016 року підписано акт прийму-передачі приміщення за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року, з якого вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове платне користування приміщення, яке знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Шведська, 2 загальною площею 1893,60 кв.м. (а.с. 16 том І).

27.10.2017 та 23.11.2017 позивач звернувся до відповідача з претензіями № 27/10-1 та № 23/11-1 (відповідно) про сплату заборгованості за договорами оренди нерухомого майна, згідно яких вимагав погасити існуючу заборгованість з оплати орендної плати, в т.ч. за договором, який є підставою позову в межах даного спору, за користування приміщенням в жовтні та листопаді 2017 року, а також вказував на необхідність оплати нарахованої пені та 3% річних за прострочення з оплати орендної плати.

Підставою звернення з даним позовом стало неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017 року згідно умов договору оренди.

Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із змісту вищенаведених норм права та умов п.п. 2.1, 2.2 договору оренди, місцевим господарським судом вірно зазначено, що строк оплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017 є таким що настав, а відтак, з огляду на відсутність належних і допустимих доказів виконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати орендних платежів за ним рахується заборгованість в сумі 340 848 грн. Відповідач не заперечує наявність заборгованості за спірний період та її розмір.

Разом з цим, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним господарським судом, відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказує на те, що згідно з заявами ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.11.2017 № 65.0.0.0/3-134182, від 28.11.2017 № 65.0.0.0/3-147662 відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 262-263 том І). Вказаними заявами відповідач повідомив позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог в тому числі у спірній сумі 340 848,00 грн., зокрема, за зобов'язаннями ПАТ КБ «Приватбанк» перед ТОВ «ПриватОфис» по сплаті орендних платежів за користування належними позивачу приміщеннями у період з жовтня 2017 по лютий 2018 року (в т.ч. спірним приміщенням згідно договору у період жовтень-листопад 2017 року), та частково за зобов'язаннями ТОВ «ПриватОфис» перед ПАТ КБ «Приватбанк» за Кредитним договором № 07/30/К від 17.04.2007 щодо повернення суми кредиту, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та нарахованої за прострочення виконання грошового зобов'язання неустойки.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтями 202, 203 ГК України передбачено, що зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Обґрунтовуючи звернення із заявою в порядку ст. 601 ЦК України відповідач посилається на те, що за позивачем рахується заборгованість перед банком згідно кредитного договору № 7/30/К від 17.04.2007, за яким відповідачем згідно листа від 26.06.2017 встановлено інший термін повернення кредиту у зв'язку з порушенням позивачем умов кредитного договору (а.с. 258 том І).

Так, згідно наявної в матеріалах справи копії кредитного договору № 7/30/К від 17.04.2007, укладеного між позивачем (позичальник за договором) та відповідачем (кредитодавець, банк за договором), у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами цього договору, у тому числі при порушенні цільового використання кредиту, банк має право змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов'язань по Договору у повному обсязі шляхом направлення повідомлення(п. 2.3.2 договору).

Згідно Листа ПАТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-65612 від 26.05.2017, в якому відповідач з посиланням на умови п.п. 2.2.1, 2.2.8, 2.3.2 кредитного договору та порушення позивачем його умов повідомив останнього про дострокове повернення кредитних коштів. Проте, доказів надіслання банком та, відповідно, і отримання позивачем вказаного листа-повідомлення відповідачем, в порядку ст. ст. 13, 74 ГПК України, не надано.

З листами від 06.11.2017 № 65.0.0.0/3-134182, від 28.11.2017 № 65.0.0.0/3-147662 відповідач звернувся до позивача із заявою про припинення зобов'язань з орендних платежів, зокрема, за договором оренди (предмет розгляду у даній справі) шляхом зарахування (а.с. 262 - 263 том І).

В свою чергу, позивач у відповідь на вищенаведений правочин Листами № 17/11-2 від 17.11.2017, № 22/12-2 від 22.12.2017 повідомив відповідача про те, що не визнає припинення зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» зі сплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017 згідно договору оренди від 01.12.2016, оскільки на момент звернення із названою заявою в Господарському суді Дніпропетровської області розглядається спір за позовом банку до ТОВ «ПриватОфис» (справа № 904/6511/17), в рамках якого товариство заперечує проти настання строку повернення кредиту за кредитним договором № 7/30/К від 17.04.2007 та заборгованості за кредитним договором перед банком (а.с. 268-271 том І).

Отже, настання строку виконання позивачем грошових зобов'язань за кредитним договором № 70/30/К від 17.04.2007 не є безспірною обставиною, оскільки господарським судом Дніпропетровської області розглядається справа № 904/6511/17 за позовом відповідача про дострокове виконання грошових зобов'язань. Позовні вимоги у цій справі заперечується ТОВ «ПриватОфіс», яке вважає відсутніми у банку підстав для зміни умов договору щодо строків повернення кредиту в односторонньому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення відповідачем одностороннього правочину в порядку ст.601 ЦК України, зобов'язання позивача за кредитним договором як в частині суми заборгованості, так і в частині строків виконання зобов'язання були спірними, є спірними і на час розгляду справи в апеляційній інстанції, оскільки наразі у справі № 904/6511/17 призначено судову експертизу, провадження у справі зупинено.

З огляду на приписи ст.601 ЦК України, правову природу припинення зобов'язання зарахуванням однорідних вимог такі вимоги повинні бути безспірними саме на момент вчинення правочину, а не в майбутньому, що не доведено відповідачем у справі.

Оскільки вимоги відповідача за кредитним договором не можуть вважатися безспірними, застосування визначеного ст. ст. 202, 203 ГК України та ст. 601 ЦК України способу припинення зобов'язання є неможливим. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують вищевикладених висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем належним чином не доведено обставини припинення грошового зобов'язання з оплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017 згідно договору оренди, що є предметом розгляду у даній справі, а відтак вимога про стягнення 340 848 грн основної заборгованості правомірно задоволено судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було оскаржено односторонні правочини відповідача щодо зміни строку повернення кредиту та припинення зобов'язань шляхом зарахування, відхиляються судом апеляційної інстанції як такі що не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову. Поряд з цим, судова колегія зазначає, що визнання недійсною в судовому порядку заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є альтернативним способом захисту, а порушене право сторони в силу приписів ст. 5 ГПК України може бути захищено й іншим більш ефективним для позивача способом, зокрема, шляхом зверненням з позовом про стягнення заборгованості, в межах розгляду якого може бути встановлено наявність чи відсутність обставин припинення грошового зобов'язання зарахуванням. Відсутність судового рішення про недійсність такого правочину не може бути безумовною підставою для припинення зобов'язань в контексті приписів ст. ст. 202, 203 ГК України та ст. 601 ЦК України.

Також, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань в частині своєчасної оплати орендних платежів позивачем нараховано та заявлено до стягнення 835,08 грн. пені, 686,37 грн. три відсотки річних по кожному платежу окремо за жовтень - у період з 20.10.2017 по 28.11.2017; за листопад - у період з 20.11.2017 по 28.11.2017 та інфляційні нарахування у розмірі 2 045,09 грн. за жовтень 2017.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи вірно встановлено, а відповідачем не спростовано, що орендна плата за жовтень, листопад 2017 ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачена, а відтак має місце наявність прострочення виконання договірних зобов'язань.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку заборгованості по виплаті орендної плати орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі 0,01 відсотків від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У рекомендаціях Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ було зазначено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, а також з огляду на встановлення факту прострочення виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову щодо стягнення 835,08 грн. пені та 686,37 грн. трьох відсотків річних. В задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат Господарським судом міста Києва вірно було відмовлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 910/21652/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/21652/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/21652/17 залишити без змін.

3. Справу №910/21652/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 15.06.2018