КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. Справа№ 910/20103/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: Гаркавенко С.В., за дов. № 18011803 від 18.01.2018р.

від відповідача: Колток О.М., за дов. № 7/33/356 від 11.01.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

Головного управління юстиції у місті Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018р.

у справі № 910/20103/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Головного управління юстиції у місті Києві

про стягнення 250 939, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва до Головного управління юстиції у місті Києві (далі - ГУЮ у місті Києві, відповідач) про стягнення з відповідача заборгованість з опалення в сумі 155 256,22 грн., інфляційної складової боргу в сумі 83 650,48 грн. та 3 % річних в сумі 12 032,79 грн., а всього - 250 939, 49 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 201 від 04.03.2015 р. про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в частині своєчасної плати за надані послуги у період з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2018р. у справі № 910/20103/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Головного управління юстиції у місті Києві про стягнення 250 939, 49 грн. задоволено частково. Стягнуто з Головного управління юстиції у місті Києві на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" заборгованість у сумі 155 256 грн. 22 коп., інфляційну складову боргу у сумі 65 940 грн. 12 коп., 3 % річних у сумі 11 828 грн. 95 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3 495 грн. 38 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління юстиції у місті Києві звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018р. у справі № 910/20103/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2018 р. апеляційну скаргу Головного управління юстиції у місті Києві передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя),судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 р. у справі № 910/20103/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління юстиції у місті Києві на рішення Господарського суду м. Києва від 15.03.2018р. у справі № 910/20103/17 та призначено до розгляду на 22.05.2018 р.

16.05.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому просить апеляційну скаргу Головного управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018р. у справі № 910/20103/17 залишити без змін.

22.05.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

22.05.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 22.05.2018р. у не з'явились уповноважені представники позивача.

Згідно з ч. 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч. 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку: першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 22.05.2018р. розгляд справи № 910/20103/17 було відкладено на 12.06.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

04.03.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (постачальник) та Головним управлінням юстиції у місті Києві (споживач) був укладений договір № 201 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі -Договір).

Пунктом 1 Договору сторони погодили, що постачальник зобов'язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач збов'язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що послуги надаються відповідачу - ГУЮ у місті Києві, який є орендарем приміщення за адресою: м. Київ, проспект Науки, 24, корпус 2.

Відповідно до п. 5 Договору тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. До встановлення і в разі відсутності тарифів на послугу з централізованого опалення застосовуються тарифи, встановлені в додатку 2, що є невід'ємною частиною цього договору.

На підставі п. 10 Договору споживач, який не має засобів обліку, сплачує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з нормативами споживання гарячої води, визначеними в залежності від кількості та виду водорозбірних пристроїв, встановлених у приміщені та графіку роботи приміщення, що встановлено 8/40 годин на добу, 5 діб на тиждень.

Пунктом 13 Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Споживач зобов'язався оплачувати послуги в установлений договором строк (пп. 1 п. 18 Договору).

Відповідно до п. 32 Договору цей договір укладається до 31.12.2015 р., з подальшою його пролонгацією, проте, набирає чинності з 01.07.2014 р.

На виконання умов договору у період з 01.12.2014р. по 01.05.2015 р. позивач надав відповідачу послуги з опалення на загальну суму 155 256,22 грн., що підтверджується обліковими картками за вказаний період та іншими матеріалами справи.

Відповідач умови договору в частині оплати вартості послуг з опалення у період з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р. не виконав належним чином, вартість наданих позивачем послуг на вказану суму - не сплатив.

Таким чином, у Головного управління юстиції у місті Києві виникла заборгованість з оплати вартості наданих послуг у сумі 155 256,22 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на діючий між ГУЮ у місті Києві та Державним закладом післядипломної освіти "Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості" (далі - ДЗ ПО), правонаступником якого є Інститут права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України (далі - Інститут права), договір № 319-11/14/1 від 26.11.2014 р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, за яким відповідач сплачував усі витрати за орендованим ним приміщенням, у тому числі і за послуги з опалення.

Судом встановлено, що ГУЮ у місті Києві є орендарем нежитлового приміщення, розташованого у місті Києві на проспекті Науки, 24, корпус 2, на підставі договору оренди № 6911 від 10.09.2014 р., укладеного із Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву. Балансоутримувачем вказаного майна є ДЗ ПО, правонаступником якого є Інститут права.

26.11.2014р. між ДЗ ПО (балансоутримувач) та ГУЮ у місті Києві (орендар) був укладений договір № 319-11/14/1 від 26.11.2014 р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю. Відповідно до цього договору балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, у якому знаходиться нежитлове приміщення, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт, а також відшкодовує витрати за надані комунальні послуги, до яких, зокрема, відносяться послуги з централізованого опалення приміщення (п.п. 1.1, 1.2).

На підтвердження виконання вказаного договору відповідач надав платіжні доручення, за якими сплачував кошти на користь ДЗ ПО (балансоутримувача) за надані послуги, в тому числі з опалення.

Позивач зазначив, що прямого договору про надання послуг з опалення між ПАТ "Київенерго" та ДЗ ПО (споживача) укладено не було, а останній такі послуги отримував через іншого споживача - ТОВ "Житловик-плюс", з яким у ПАТ "Київенерго" був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8031014 від 01.11.2003р. Таким чином, сплачуючи кошти на відшкодування витрат на комунальні послуги, надані ТОВ "Житловик-плюс", відповідач виконував інший договір, ніж той, що був укладений із ПАТ "Київенерго" - № 201 від 04.03.2015 р.

Судом встановлено, що у спірний період - з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р. нарахування плати ТОВ "Житловик-плюс" за договором № 8031014 від 01.11.2003 р. з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для потреб опалення у приміщенні на проспекті Науки, 24, корпус 2, позивач не здійснював, що підтверджується обліковими картками за вказаний період по договору № 8031014 від 01.11.2003р.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Житловик-плюс" не здійснював такого нарахування орендарю - ГУЮ у місті Києві і ДЗ ПО за послуги з опалення по особовому рахунку ДЗ післядипломної освіти № 8061003. Отже, обов'язок ГУЮ у місті Києві оплачувати послуги з опалення у період з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р. за договором на відшкодування витрат на комунальні послуги № 319-11/14/1 від 26.11.2014 р. був відсутній.

Вказані обставини не спростовують наявність у ГУЮ у місті Києві свого обов'язку за договором № 201 від 04.03.2015 р. перед ПАТ "Київенерго" на суму 155 256,22 грн.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон № 1198-VII про внесення змін, зокрема до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності визначено суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно із статями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, вимога позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 155 256,22 грн. підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 83 650,48 грн. та 3 % річних в сумі 12 032,79 грн. з січня 2015 р. по вересень 2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що нарахування матеріальних втрат здійснюється на наступний день після закінчення строку, встановленого п. 13 Договору, передбаченого для оплати послуг (не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим), що впливає на правильність розрахунку.

Здійснивши перерахунок суми матеріальних втрат, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 65 940,12 грн. та 3 % річних в сумі 11 828,95 грн., тобто у менших сумах, ніж заявлено позивачем, оскільки ним не враховано зазначені вище обставини.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018р. у справі № 910/20103/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018р. у справі № 910/20103/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/20103/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець