РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2018Справа № 910/4972/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

до фізичної особи-підприємця Тіщенко Тетяни Володимирівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Національний банк України

про стягнення 43 214,18 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

23.04.2018 р. до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до фізичної особи-підприємця Тіщенко Тетяни Володимирівни про стягнення 43 214,18 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору кредитної лінії № ВКЛ-2010219 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті кредиту, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2018 р. складає 43 214,18 грн., з яких сума заборгованості за процентами в розмірі 41 454,00 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 1 539,86 грн., сума трьох відсотків річних від суми прострочення відсотків в розмірі 220,32 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд: господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № , станом на 02.05.2018 р., місце проживання Тіщенко Тетяни Володимирівни є 99040, АДРЕСА_1, тому дана справа підсудна господарському суді міста Києва.

Згідно з п.3 Інформаційного листа № 01-06/615/14 від 15.05.2014 р. Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях, повинна бути підтверджена відповідною довідкою (листом) підприємства зв'язку.

У листі № 30-626 від 23.06.2014 р. Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" зазначено, що прийом і доставка пошти в напрямку Автономної республіки Крим та м. Севастополя припинено у зв'язку з блокуванням всіх об'єктів поштового зв'язку.

Отже, наведений вище лист свідчить про відсутність у суду об'єктивної можливості направляти судову кореспонденцію за юридичною адресою Фізичної особи - підприємця Тіщенко Тетяни Володимирівні.

З метою належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи № 910/4972/18 на сайті господарського суду міста Києва розміщувалось відповідне інформаційне повідомлення.

26 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та фізичною особою-підприємцем Тіщенко Тетяною Володимирівною укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2010219.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1.1. договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальної лімітом в останні 6 місяців відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 25,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 25 квітня 2015 року включно, на умовах визначених цим договором,

Згідно з п.1.1.1 договору, у випадку невиконання позичальником будь-якого з зобов'язань, що передбачені п.5.11-5.12 договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30% річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Сторони погодили, що зазначене збільшення процентної ставки не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до правочину.

У разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено договором, діюча на такий момент процентна ставка збільшується на двадцять одиниць і починає застосовуватись до взаємовідносин сторін, починаючи з дня, наступного за кінцевим днем повернення, до дня погашення заборгованості за кредитом. Сторони погодили, що зазначене збільшення процентної ставки не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до правочину (п.1.1.2.).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше десятого числа місяця, наступного за звітним. Датою сплати процентів є день зарахування грошових коштів на рахунок кредитора (п.п.3.3, 3.4 договору №ВКЛ-2010219 від 26.04.2012р.).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В порушення умов договору та норм чинного законодавства України, позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором кредитної лінії № ВКЛ-2010219 від 26.04.2012 р., в зв'язку з чим, в період з 04.08.2015 р. по 28.02.2018 р. в останнього виникла заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 41 454,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва по справі № 910/21068/15 від 28.10.2015 р., позов задоволено частково, стягнуто з фізичної особи - підприємця Тіщенко Тетяни Володимирівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта банк" (01133, м. Київ, Печерський район, вул. Щорса, буд.36-Б, ) заборгованість за кредитом в сумі 35 000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 24 179,40 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 5 695,89 грн., пеню за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 1929,14 грн., штраф в сумі 12 000 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту в розмірі 284,79 грн. та 3% річних від суми прострочених відсотків в сумі 141,09 грн.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що у фізичної особи-підприємця Тіщенко Тетяни Володимирівни існувала заборгованість у період з 30.04.2012 р. по 03.08.2015 р. перед публічним акціонерним товариством "Дельта банк", а саме: 35 000,00 грн. - заборгованості за кредитом, 24 179,40 грн. - заборгованості по процентам, 1929,14 грн. - пені та 12 000 грн. - штрафу, 284,79 грн - 3% річних від суми простроченого кредиту, 141,09 грн. - 3% річних від суми прострочених відсотків).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки у справі беруть участь ті самі особи, встановлені рішенням господарського суду міста Києва по справі № 910/21068/15 від 28.10.2015 р. обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Враховуючи те, що рішенням господарського суду міста Києва по справі № 910/21068/15 від 28.10.2015 р. стягнуто з боржника заявлену заборгованість за попередній період, а позивач просить стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 41 454,00 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 41 454,00 грн. за період з 04.08.2015 р. по 28.02.2018 р., клієнта перед банком належним чином доведена, документально підтверджена та клієнтом не спростована.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 1 539,86 грн. за період з 04.08.2015 р. по 28.02.2018 р.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України зазначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.6 Постанови № 14 від 17.12.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 вказаного нормативно-правового акту).

Умовами п. 9.1 договору передбачено, що за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 9.2 договору, за ненадання позичальником кредитору у встановлені договором терміни будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачено правочином, а також неповідомлення позичальником кредитора про факти, зазначені в п.5.1-5.12 (зокрема, п.5.1 передбачено обов'язок позичальника забезпечити своєчасну оплату платежів, передбачених договором) позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 3% від загальної суми отриманих кредитних коштів.

На думку суду, наведений заявником розрахунок є необґрунтованим з огляду на наступне.

Як зазначалось, у відповідності до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 2.9 Постанови № 14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 09.09.2014р. Вищого господарського суду України по справі №917/251/14.

Нарахування банком пені у розмірі 3% за кожен день прострочення є неправомірним, а наведений позивачем розрахунок повинен обмежуватись подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Одночасно, за приписами ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У ст.254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Судом встановлено, ще заявником невірно визначено початок періоду нарахування пені за порушення строків сплати процентів. Наприклад, за проценти, нараховані за березень 2017 р., заявником здійснюється нарахування пені з 03.04.2017р., тоді як умовами договору № ВКЛ-2010219 від 26.04.2012р. визначено оплату не пізніше десятого числа місяця, наступного за звітним. Тобто, останнім строком внесення процентів за березень 2017 р. є 10.04.2017 р., а право на нарахування штрафних санкцій виникло у заявника 11.04.2017 р.

Суд надає власний розрахунок пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1367,1011.04.2017 - 13.04.2017314.0000 %0.077 %*3,15
1367,1014.04.2017 - 25.05.20174213.0000 %0.071 %*40,90
1367,1026.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %0.068 %*39,33
1367,1007.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %0.068 %*26,22
1367,1004.08.2017 - 14.09.20174212.5000 %0.068 %*39,33
1367,1015.09.2017 - 10.10.20172612.5000 %0.068 %*24,35
1323,0011.05.2017 - 25.05.20171513.0000 %0.071 %*14,14
1323,0026.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %0.068 %*38,06
1323,0007.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %0.068 %*25,37
1323,0004.08.2017 - 14.09.20174212.5000 %0.068 %*38,06
1323,0015.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %0.068 %*38,06
1323,0027.10.2017 - 10.11.20171513.5000 %0.074 %*14,68
1367,1013.06.2017 - 06.07.20172412.5000 %0.068 %*22,47
1367,1007.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %0.068 %*26,22
1367,1004.08.2017 - 14.09.20174212.5000 %0.068 %*39,33
1367,1015.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %0.068 %*39,33
1367,1027.10.2017 - 12.12.20174713.5000 %0.074 %*47,53
1323,0011.07.2017 - 03.08.20172412.5000 %0.068 %*21,75
1323,0004.08.2017 - 14.09.20174212.5000 %0.068 %*38,06
1323,0015.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %0.068 %*38,06
1323,0027.10.2017 - 14.12.20174913.5000 %0.074 %*47,95
1323,0015.12.2017 - 10.01.20182714.5000 %0.079 %*28,38
1367,1011.08.2017 - 14.09.20173512.5000 %0.068 %*32,77
1367,1015.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %0.068 %*39,33
1367,1027.10.2017 - 14.12.20174913.5000 %0.074 %*49,55
1367,1015.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %0.079 %*45,62
1367,1026.01.2018 - 10.02.20181616.0000 %0.088 %*19,18
1367,1011.09.2017 - 14.09.2017412.5000 %0.068 %*3,75
1367,1015.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %0.068 %*39,33
1367,1027.10.2017 - 14.12.20174913.5000 %0.074 %*49,55
1367,1015.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %0.079 %*45,62
1367,1026.01.2018 - 28.02.20183416.0000 %0.088 %*40,75
1323,0011.10.2017 - 26.10.20171612.5000 %0.068 %*14,50
1323,0027.10.2017 - 14.12.20174913.5000 %0.074 %*47,95
1323,0015.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %0.079 %*44,15
1323,0026.01.2018 - 28.02.20183416.0000 %0.088 %*39,44
1367,1014.11.2017 - 14.12.20173113.5000 %0.074 %*31,35
1367,1015.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %0.079 %*45,62
1367,1026.01.2018 - 28.02.20183416.0000 %0.088 %*40,75
1323,0012.12.2017 - 14.12.2017313.5000 %0.074 %*2,94
1323,0015.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %0.079 %*44,15
1323,0026.01.2018 - 28.02.20183416.0000 %0.088 %*39,44
1367,1011.01.2018 - 25.01.20181514.5000 %0.079 %*16,29
1367,1026.01.2018 - 28.02.20183416.0000 %0.088 %*40,75
1367,1013.02.2018 - 28.02.20181616.0000 %0.088 %*19,18
Всього 1 894,69 грн.
Оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 539,86 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом підлягає задоволенню в розмірі 1 539,86 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивач нарахував відповідачу 3 % річних від суми прострочених процентів в розмірі 220,32 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Аналогічну помилку позивачем було допущено при нарахуванні трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків, а саме невірно визначено початок періоду нарахування пені за порушення строків сплати процентів.

Розрахунок 3 % процентів річних

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1367,1011.04.2017 - 28.02.20183243 %36.41
1323,0011.05.2017 - 28.02.20182943 %31.97
1367,1013.06.2017 - 28.02.20182613 %29.33
1323,0011.07.2017 - 28.02.20182333 %25.34
1367,1011.08.2017 - 28.02.20182023 %22.70
1367,1012.09.2017 - 28.02.20181703 %19.10
1323,0011.10.2017 - 28.02.20181413 %15.33
1367,1014.11.2017 - 28.02.20181073 %12.02
1323,0012.12.2017 - 28.02.2018793 %8.59
1367,1011.01.2018 - 28.02.2018493 %5.51
1367,1013.02.2018 - 28.02.2018163 %1.80
Всього 208,10 грн.
Вимога позивача щодо стягнення 3% річних є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 208,10 грн.

В частині стягнення 3% річних у розмірі 12,22 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ч.9 ст.165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Тіщенко Тетяни Володимирівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) заборгованість по процентам в розмірі 41 454 (сорок одна тисяча чотириста п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 1 539 (одну тисячу п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 86 коп., 3 % річних від суми прострочених відсотків в розмірі 208 (двісті вісім) грн. 10 коп. та судовий збір в розмірі 1 761 (одна тисяча сімсот шістдесят одну) грн. 47 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Мудрий