КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. Справа№ 910/14142/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.06.2018.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.11.2017 (повний текст рішення складено 16.11.2017)

у справі №910/14142/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне"

про стягнення 178 173,96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" (далі - відповідач) про стягнення 178 173,96 грн., з яких: 128 725,77 грн. основного боргу, 17 648,24 грн. інфляційних втрат, 3 098,19 грн. 3% річних, 2 956,61 грн. пені, 25 745,15 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість з оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 2-50797 в розмірі 88 176 (вісімдесят вісім тисяч сто сімдесят шість) грн. 98 коп., заборгованість з оплати послуг холодного водопостачання і водовідведення за кодом 2-797 в розмірі 38 741 (тридцять вісім тисяч сімсот сорок одна) грн. 03 коп., штраф в розмірі 25 383 (двадцять п'ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 60 коп., пеню в розмірі 2 861 (дві тисячі вісімсот шістдесят одна) грн. 99 коп., інфляційні втрати в розмірі 15 078 (п'ятнадцять тисяч сімдесят вісім) грн. 72 коп., 3% річних в розмірі 2 945 (дві тисячі дев'ятсот сорок п'ять) грн. 15 коп. та судовий збір в розмірі 2597 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто сім) грн. 81 коп. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти рішення про тлумачення змісту п. п. 3.6, 3.7, 4.1,4.2 договору №8360/4-14 від 08.08.2000 та прийняти постанову про скасування рішення Господарського суду м. Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 в частині частково задоволених позовних вимог позивача повністю і закрити провадження по справі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2017 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Станіка С.Р., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 прийнято апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" до розгляду та порушити апеляційне провадження у справі № 910/14142/17, розгляд справи призначено на 16.01.2018.

29.12.2017 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив, залишити рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 без змін, а апеляційну скаргу ОСББ «Ювілейне» без задоволення.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.01.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Куксов В.В., суддів: Чорна Л.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів Чорної Л.В., Гончарова С.А. та призначено справу № 910/14142/17 на 12.03.2018.

16.01.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження у справі №910/14142/17.

07.03.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про стягнення з ОСББ «Ювілейне» на користь ПрАТ «Київводоканал» судові витрат у справі №910/14142/17, а саме - витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3700 грн.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.03.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Куксов В.В., суддів: Станіка С.Р., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 прийнято справу № 910/14142/17 за апеляційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Куксов В.В., суддів Станіка С.Р., Яковлєва М.Л., розгляд справи №910/14142/17 призначено на 18.04.2018.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Куксова В.В. 18.04.2018 у відпустці розгляд справи не відбувся.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.04.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Куксов В.В., суддів: Гончарова С.А., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 прийнято справу №910/14142/17 за апеляційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 до провадження колегії суддів колегією суддів у складі: головуючий суддя Куксов В.В., суддів Гончарова С.А., Яковлєва М.Л., розгляд справи №910/14142/17 призначено на 12.06.2018.

В судове засідання 12.06.2018 відповідач свого представника не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 12.06.2018 представник позивача заперечив проти доводів на апеляційну скаргу з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 залишити без змін.

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

За змістом ст. 151 Цивільного кодексу Української РСР зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або з інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

За приписами ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 12.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які було затверджено Наказом № 65 від 01.07.1994 Державного комітету України, (чинним на момент укладання спірного правочину) було встановлено такий порядок відпускання води та приймання стічних вод для підприємств - шляхом укладання договору з Водоканалом, в якому останній, за узгодженням з місцевими органами державної виконавчої влади, має право обмежити водокористування абонента в окремі години й дні. У разі згоди Водоканалу розрахунки за воду можуть бути оформлені через відкриття особового рахунку (абонентської картки). При укладанні договору з абонентами на відпускання води одночасно укладається договір на приймання від них стічних вод. Для абонентів-громадян, а також для окремих підприємств при незначних витратах питної води, при тимчасовому або сезонному водокористуванні - шляхом подання заяви до Водоканалу і оформлення останнім особових рахунків. За вимогою Водоканалу договір може бути укладений з будь-яким водокористувачем.

Як свідчать матеріали справи, 08.08.2000 між Державним Комунальним об'єднанням "Київводоканал" (правонаступником якого відповідно статуту є Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал") (постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" (абонент) було укладено договір №8360/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язується сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими Наказом №65 від 01.07.1994. Голови Держжитлокомунгоспу України.

За умовами п. 2.2 Договору абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до Договору.

Договір є безстроковим, діє на весь період часу надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 5.1 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України (враховуючи, що спірні правовідносини сторін продовжували існувати під час набрання зазначеним нормативно-правовим актом законної сили) принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", сферу дії якого визначено статтею 2 Закону, відповідно до якої дія вказаного Закону поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Водовідведення визначено приписами вказаного Закону як господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

При цьому, вода питна - це вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству.

Споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб/послуг з постачання питної води, якість якої відповідає зазначеним ДСанПІН 2.2.4-171-10, та водовідведення.

Статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Тобто, ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Відповідач є споживачем послуг з постачання питної води, якість якої відповідає Державним санітарним нормам та правилам "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною", затвердженим Наказом №400 від 12.05.10 Міністерства охорони здоров'я України, та водовідведення.

За умовами п. 2.1 Договору постачальник приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які було затверджено Наказом №65 від 01.07.1994. Державного комітету України.

Колегіє суддів встановлено, що в межах Договору відповідачеві було відкрито особовий рахунок та присвоєно код 2-797 для здійснення розрахунку за послуги з холодного водопостачання та водовідведення.

Наявними в матеріалах справи документами, а саме розшифровками з рахунку абонента, підтверджується, що за період з 01.09.2016 по 31.05.2017 позивачем було надано, а відповідачем спожито послуг з холодного водопостачання (код 2-797) та водовідведення на суму 136 013,28 грн.

Судом встановлено, що у відповідності до Договору відповідачеві було відкрито, в тому числі, особовий рахунок за кодом 2-50797 для здійснення розрахунку за послуги з постачання води для підігріву та приймання стоків гарячої води.

З представлених до суду документів, а саме розшифровок з рахунку абонента, вбачається, що заявником по означено вище коду за період з 01.07.2014 по 31.05.2017 було нараховано плату за послуги з постачання поди на підігрів та за послуги з приймання стоків гарячої води на суму 126 048,33 грн.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Умовами п. п. 12.5, 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених Наказом №65 від 01.07.1994 Державного комітету України, передбачено, що рахунки за воду складаються на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті.

Згідно з п. 3.1 Наказу №190 від 27.06.2008 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України "Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору. Рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання (п. 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України).

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи абонента.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обсяг водопостачання, згідно з Актами, тарифи та строки оплати за отримані послуги були відомі відповідачу, а тому відсутність саме лише платіжних документів у будь-якому випадку не звільняє від встановленого законодавчо та передбаченого умовами договору обов'язку щодо оплати послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі 910/22129/16.

З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що по коду 2-797 за спірний період відповідачем було оплачено 97 272,25 грн., по коду 2-50797 за спірний період відповідачем було оплачено 32 799,26 грн. та також позивачем здійснено перерахунок належної до сплати суми і зменшено її розмір ще на 3 264,33 грн.

Відповідач, не визнаючи заборгованість перед позивачем по коду 2-797 не надає жодних доказів в розумінні приписів ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б ставили під сумнів надані позивачем суду розрахунки, розшифровки та докази здійснених відповідачем оплат, крім тих, які враховані позивачем.

Додатково стосовно заперечень відповідача суд відзначає, що відповідно до п. 3.7 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

При цьому колегія суддів зазначає, що за наявності у відповідача обґрунтованих доказів підробки позивачем документів, ОСББ "Ювілейне" не позбавлене права звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою щодо підробки документів.

За твердженнями позивача, абонентом не було належним чином виконано свої обов'язки з оплати послуг, наданих Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал":

- за кодом 2-797 (для потреб холодного водопостачання і водовідведення) в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 38 741,03 грн.:

- за кодом 2-50797 в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 89 984,74 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, фактично заборгованість відповідача за кодом 2-50797, що заявлена позивачем до стягнення, складається з:

- 1 807,76 грн. заборгованості за постачання води на підігрів (для потреб гарячого водопостачання);

- 88 176,98 грн. заборгованості за надання послуг з приймання стоків гарячої води.

З огляду на наведене вище, приймаючи до уваги умови укладеного Договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що: строк оплати спожитих відповідачем у період з вересня 2016 року по травень 2016 року (включно) послуг з холодного водопостачання і водовідведення за кодом 2-797 настав; строк оплати спожитих відповідачем у період з липня 2014 року по травень 2016 року (включно) послуг стоків гарячої води за кодом 2-50797 настав.

Колегія суддів додатково зауважує, що правову позицію стосовно обліку та нарахування плати за стоки гарячої води у межах договору на постачання питної води та приймання стічних вод наведено у постанові від 06.08.2015 Вищого господарського суду України по справі № 910/12140/13.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що:

- позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" в частині стягнення заборгованості з оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 2-50797 підлягають задоволенню на суму 88 176,98 грн.;

- позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" в частині стягнення заборгованості з оплати послуг холодного водопостачання і водовідведення за кодом 2-797 підлягають задоволенню на суму 38 741,03 грн.

З приводу обліку та нарахування позивачем обсягів питної води на підігрів (для потреб гарячого водопостачання) за кодом 2-50797 суд зазначає наступне.

В силу приписів ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлює, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виробник - це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У статті 13 зазначеного Закону України встановлено перелік комунальних послуг, який не є вичерпним.

Відповідно до п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом №190 від 27.06.2008 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України та зареєстрованих Міністерством юстиції України 07.10.2008, суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

За п. 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Таким чином, відповідно до п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України розрахунок за спожиту питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання, повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

Чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач.

При цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи не міститься доказів, що тепловий пункт за адресою, на яку позивачем постачається питна вода на підігрів для виготовлення гарячої води, за яку останній виставляє рахунки відповідачу, знаходяться у володінні та користуванні відповідача.

При цьому, лист ПАТ "Київенерго" №202/52/450 від 20.10.2017 не приймається судом, оскільки містить суперечливі відомості - при наданні інформації частина її надана стосовно ОСББ "Молодіжне", а частина щодо ОСББ "Ювілейне".

При цьому, суд звертає увагу як позивача так і відповідача, що ст. 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для спавши і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене колегія суддів зазначає, що позивачем не представлено до суду доказів того, що у спірний період між позивачем та відповідачем існували договірні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води, адже укладений сторонами Договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі не регулює відносин сторін з приводу постачання холодної води, яка іде на підігрів, а на балансі відповідача теплові пункти (котельні), з яких йому здійснюється постачання гарячої води, не перебувають.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для облікування Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" та заявлення до стягнення з відповідача вартості холодної води, яка іде на підігрів (для потреб гарячого водопостачання), облікованої позивачем за кодом 2-50797.

Аналогічну правову позицію щодо відсутності підстав для стягнення вартості води на підігрів у разі незнаходження на балансі споживача бойлеру наведено у постановах від 09.12.2014, від 26.03.2015 та від 23.09.2015 Вищого господарського суду України по справах № 910/13142/13, № 910/12492/13 і №910/24791/14.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 1807,76 грн. як заборгованості за послуги з постачання питної води на підігрів (для потреб гарячого водопостачання), а отже, і відсутності підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" в цій частині.

Позивачем пред'явлено до стягнення 17648,24 грн. інфляційних втрат, 3098,19 грн. 3% річних, 2956,61 грн. пені, 25745,15 грн. штрафу.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, колегія суддів також дійшла висновку щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені, штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За безпідставну відмову від оплати послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20% від несплаченої суми (п. 4.1 Договору).

За умовами п. 4.2 Договору за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення.

З огляду на висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для нарахування позивачем оплати за послуги з постачання води на підігрів, колегія суддів зазначає на безпідставності нарахування неустойки на визначену заявником за означені послуги заборгованість.

Здійснивши власний перерахунок пені за порушення строків оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 2-50797 та оплати послуг за кодом 2-797 для потреб холодного водопостачання і водовідведення, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача пені в сумі 2861,99 грн. та штрафу в розмірі 25383,60 грн.

Штраф в сумі 361,55 грн. та пеню в сумі 94,62 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Одночасно, ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, суд зазначає, що заявлені позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за порушення строків внесення оплати за постачання води на підігрів є безпідставним, а отже, позовні вимоги в цій частині на суму 2569,52 грн. інфляційних втрат та 153,04 грн. 3% річних залишаються судом без задоволення.

Одночасно, заявлені до стягнення з відповідача нарахування, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України за порушення грошових зобов'язань за Договором в частині оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 2-50797 та оплати послуг за кодом 2-797 для потреб холодного водопостачання і водовідведення є правомірним.

Після проведення перевірки наведеного заявником розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що представлений розрахунок містить арифметичні помилки та обґрунтованим є стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2945,15 грн. та інфляційних втрат в сумі 15078,72 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги все вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на корись позивача підлягає стягненню: заборгованість з оплати послуг з приймання стоків гарячої води за кодом 2-50797 в розмірі 88 176,98 грн., заборгованість з оплати послуг холодного водопостачання і водовідведення за кодом 2-797 в розмірі 38 741,03 грн., штраф в розмірі 25 383,60 грн., пеня в розмірі 2 861,99 грн., інфляційні втрати в розмірі 15 078,72 грн., 3% річних в розмірі 2 945,15 грн.

В іншій частині позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний акт приймання - передачі наданих послуг №8 до додаткової угоди від 15.01.2018 №41/12/16-У-18 до договору про надання правової допомоги від 15.01.2018 №26/18/18-18, в якому зазначено, що ПрАТ «АК «Київодоканал (далі-Замовник) в особі голови правління - генерального директора ОСОБА_2, з однієї сторони та ТОВ «Андрій Кравець та Партнери» (далі - Виконавець) в особі керівника юридичного департаменту Виконавця ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності б/н від 15.01.2018, з іншої сторони склали цей акт. Колегія суддів зазначає, що зі сторони Виконавця акт було підписано ОСОБА_4, однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень ОСОБА_4 на підписання акту приймання - передачі наданих послуг №8 до додаткової угоди від 15.01.2018 №41/12/16-У-18 до договору про надання правової допомоги від 15.01.2018 №26/18/18-18 зі сторони Виконавця.

Враховуючи вищевикладене заява позивача про стягнення з ОСББ «Ювілейне» на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» судових витрат у справі №910/14142/17, а саме - витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн. залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі №910/14142/17 - без змін.

Матеріали справи №910/14142/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 18.06.2018.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв