РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2018Справа №910/4147/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 77 296,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спарта" (надалі - ТОВ "Спарта") звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - Банк) про стягнення 77 296,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано свого зобов'язання з оплати наданих за Договором №3913/СП про надання послуг з охорони від 27.02.2015 позивачем у листопаді 2016 року послуг, у зв'язку з чим у Банку утворилась заборгованість перед ТОВ "Спарта" у розмірі 50 892,00 грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням Банком своїх грошових зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг за весь час дії спірного договору ТОВ "Спарта" нараховано до стягнення інфляційні витрати у розмірі 18 239,06 грн., 3% річних у розмірі 5 520,38 грн. та пеню у розмірі 2 644,99 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2018 відкрито провадження у справі №910/4147/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

04.05.2018 через відділ діловодства суду від Банку надійшов відзив на позовну заяву з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач сам зазначає, що починаючи з 20.11.2016 охорона ТОВ "Спарта" була відсутня на об'єкті, а отже фізично не могла надавати послуги по зберіганню майна.

08.05.2018 через відділ діловодства суду від ТОВ "Спарта" надійшла відповідь на відзив з доказами її направлення відповідачу, в якому позивач вказує, що 20.11.2016 арбітражний керуючий Стрижак О.О. зобов'язала охоронників ТОВ "Спарта" залишити територію об'єкта, а тому персонал позивача здійснював спостереження за об'єктом охорони біля входу на територію цього об'єкту до 20.12.2016, про що ТОВ "Спарта" було складено звіт та направлено його Банку.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

27.02.2015 між ТОВ "Спарта" (виконавець) та Банком в особі його Філії "Полтавське Головне регіональне управління" (замовник) укладено Договір №3913/СП про надання послуг з охорони (надалі - Договір), у відповідності до п.1.1 якого виконавець зобов'язується надати послуги з охорони об'єктів замовника, а замовник зобов'язується прийняти ці послуги та оплатити їх відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору замовник передає, а виконавець приймає згідно акту прийому-передачі під охорону майна, яке належить ТОВ "Тахтаївський граніт" згідно акту прийому-передачі замовника. Об'єкт розташований за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, с. Світлогірське.

Охорона об'єкту здійснюється методом організації пропускного режиму на об'єкті та періодичним патрулюванням з безпосереднім оглядом всіх елементів об'єкту. Порядок надання комплексу послуг з охорони об'єкту замовника визначається у відповідній "Інструкції про організацію охорони об'єкту" (п. 1.4 Договору).

У пункті 2.1 Договору та Протоколі узгодження договірної ціни на надання послуг охорони сторонами було погоджено, що загальна вартість послуг виконавця з охорони становить 50 892,00 грн. за один місяць.

Згідно п. 2.3 Договору підтвердженням фактичного надання виконавцем послуг відповідно до Договору є двосторонній акт наданих послуг, який виконавець щомісячно надає на підпис замовнику не пізніше 3 числа місяця, наступного за звітним і який підписується обома сторонами.

Замовник не пізніше 2 робочих днів з моменту отримання акту наданих послуг з охорони об'єкту, у разі відсутності заперечень, підписує наданий акт та повертає один примірник виконавцеві (пункт 2.4 Договору).

Пунктом 2.5 Договору визначено, що у разі якщо замовник має зауваження до якості наданих виконавцем послуг з охорони він має право надати виконавцю обґрунтовану претензію, підтверджену належними доказами. Уточнений розрахунок замовника з виконавцем, з урахуванням обґрунтованих та погоджених претензій, здійснюється протягом п'яти робочих днів з дати підписання сторонами акту наданих послуг з охорони об'єкту, але не пізніше 10 числа місяця.

Розрахунок замовника з виконавцем здійснюється до 15 числа поточного місяця в розмірі 100% на підставі виставленого рахунку-фактури (п. 2.6 Договору).

Якщо протягом 3 календарних днів з моменту отримання замовник не підписав акт наданих послуг з охорони об'єкту і не надав обґрунтованої претензії, послуги вважаються наданими виконавцем в повному обсязі, а акт наданих послуг з охорони об'єкту - прийнятим замовником (пункт 2.7 Договору).

У пункті 5.13 Договору сторонами було встановлено, що у випадку несплати або неповної оплати замовником послуг виконавця, виконавець нараховує, а замовник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також 3 проценти річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції.

Як вбачається із доданих позивачем до своєї позовної заяви доказів, починаючи з березня 2015 року по вересень 2016 року ТОВ "Спарта" надавало Банку послуги з охорони об'єкту, а Банком оплачувались такі послуги.

За твердженнями позивача, які не спростовуються відповідачем, 20.11.2016 на об'єкт охорони прибула Стрижак О.О., яка пред'явила ухвалу господарського суду Полтавської області від 03.11.2016 у справі №917/2096/13, згідно з якої її було призначено арбітражним керуючим ТОВ "Тахтаївський граніт".

Позивач стверджує, а відповідачем не заперечуються такі твердження, що на виконання своїх зобов'язань за Договором працівниками ТОВ "Спарта" було викликано поліцію та у телефонному режимі повідомлено представнику ПАТ КБ "Приватбанк" про прибуття на об'єкт охорони арбітражного керуючого, однак відповідачем не було вжито жодних заходів для врегулювання ситуації на об'єкті, зокрема не направлено свого представника на об'єкт. А тому, коли працівники поліції повідомили представників ПАТ "Спарта" про правомірність дій арбітражного керуючого Стрижак О.О. персонал залишив території об'єкту, проте продовжував вести спостереження за об'єктом та його території на виконання вказівок керівника Філії "Полтавське Головне регіональне управління" ПАТ КБ "Приватбанк".

У зв'язку з неналежним виконанням Банком своїх зобов'язань з оплати наданих згідно Договору послуг з охорони об'єкту у жовтні-листопаді 2016 року ТОВ "Спарта" звернулось до відповідача з листом вих. №51/3913/СП від 01.12.2016, який був одержаний Банком 08.12.2016, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №448, в якому просив Банк сплатити за надані у жовтні-листопаді 2016 послуги. Крім того, у даному листі позивач просив відповідача розірвати Договір з 02.12.2016 та повідомляв Банк, що персонал ТОВ "Спарта" фактично здійснює моніторинг стану збереження майна ТОВ "Тахтаївський граніт".

Листом вих. №52/3913/СП від 07.12.2016 ТОВ "Спарта" направило Банку звіт про виконання Договору, в якому наводить обставини пропуску на об'єкт 20.11.2016 арбітражного керуючого ТОВ "Тахтаївський граніт" та повідомило Банк про продовження здійснення ним моніторингу стану збереження майна. Зокрема, ТОВ "Спарта" просило відповідача в особі його Філії повідомити про прийняте рішення щодо виконання зобов'язань за Договором.

22.12.2016 Банком було оплачено ТОВ "Спарта" надані у жовтні 2016 року послуги.

24.02.2018 ТОВ "Спарта" звернулось до Банку з претензією від 22.02.2018, яка була одержана Банком 26.02.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №432. У вказаній претензії позивач просив відповідача оплатити надані у листопаді 2016 року послуги з охорони об'єкту за Договором, а також сплатити пеню, 3% річних та інфляційні витрати.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов Договору не було оплачено вартість наданих послуг з охорони об'єкту у листопаді 2016 року, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 50 892,00 грн.

Укладений сторонами Договір є договором охорони, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 66 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 978 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем наявний спір щодо належного надання та оплати послуг охорони в листопаді 2016 року.

Даний спір полягає у тому, що 20.11.2016 на об'єкт охорони за Договором прибув арбітражний керуючий Стрижак О.О. та працівники ТОВ "Спарта" вимушені були залишити територію ТОВ "Тахтаївський граніт" (об'єкта охорони за Договором).

При цьому, як вбачається із відзиву Банку, останній не заперечує, що позивачем надавались у листопаді 2016 року послуги охорони об'єкту до 20.11.2016, проте в подальшому (після 20.11.2016) за твердженнями відповідача передбачені умовами Договору послуги ТОВ "Спарта" не надавались, у зв'язку з чим на його думку відсутні підстави для оплати послуг за листопад 2016 року.

Пунктом п. 1.1 Договору передбачено, що виконавець зобов'язується надати послуги з охорони об'єктів замовника, а замовник зобов'язується прийняти ці послуги та оплатити їх відповідно до умов цього Договору.

У пункті 3.1 Договору, зокрема, передбачено, що виконавець зобов'язується:

3.1.1 забезпечити якісне та в повному обсязі надання послуг з охорони об'єкту;

3.1.2 забезпечити особовий склад охорони спецодягом та спорядженням;

3.1.3 забезпечувати пропускний режим на об'єкті, узгоджений із замовником;

3.1.4 постійно здійснювати контроль за діяльністю особового складу охорони виконавця;

3.1.5 забезпечувати організацію та практичне здійснення заходів, спрямованих на забезпечення схоронності, цілісності об'єкту.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами позивач виконував свої обов'язки за Договором до 20.11.2016, в тому числі у відповідності до пункту 3.1.6 Договору повідомив замовника про прибуття на об'єкт охорони 20.11.2016 арбітражного керуючого ТОВ "Тахтаївський граніт" та викликав представників поліції.

Водночас, після 21.11.2016 виконання позивачем визначених умовами Договору послуг (зокрема, щодо забезпечення пропускного режиму на об'єкті, забезпечення схоронності, цілісності об'єкту) було унеможливлене.

При цьому судом не виключається надання виконавцем послуг з моніторингу за об'єктом охорони шляхом спостереження за об'єктом ззовні, проте такі послуги не передбачені умовами Договору, а відтак і підстави вважати, що вони надавались на підставі та у відповідності до умов Договору у суду відсутні.

Неможливість забезпечення з 20.11.2016 пропускного режиму на об'єкті підтверджується самим позивачем у своїй відповіді на відзив та у долучених по позовної заяви листах, зокрема звіті (лист вих. №52/3913/СП від 07.12.2016).

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу акту наданих послуг у листопаді 2016 року не пізніше 3 числа місяця, наступного за звітним (тобто до 03.12.2016), як це передбачено пунктом 2.3 Договору, що виключає можливість трактування прийняття відповідачем послуг в повному обсязі у зв'язку з не підписанням такого акту та відсутністю обґрунтованої відмови від його підписання у відповідності до п. 2.7 Договору.

Натомість направлення 01.12.2016 та 07.12.2016 відповідно претензії та звіту щодо наданих у листопаді 2016 року послуг не можуть вважатись належним переданням ТОВ "Спарта" та прийняття Банком послуг за листопад 2016 року в повному обсязі, оскільки такий порядок прийняття-передачі послуг не передбачений умовами Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, суд керуючись наведеними приписами процесуального закону приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу послуг за Договором з охорони у листопаді 2016 року з 01.11.2016 по 20.11.2016.

Відтак, вартість наданих ТОВ "Спарта" у листопаді 2016 року Банку послуг складає 33 928,00 грн. (50 892,00 грн. вартості послуг за місяць/ на 30 днів х на 20 днів фактично наданих послуг).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у пункті 2.6 Договору було погоджено, що розрахунок замовника з виконавцем здійснюється до 15 числа поточного місяця в розмірі 100% на підставі виставленого рахунку-фактури.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було передбачено оплату наданих послуг шляхом здійснення оплати фактично наданих послуг за першу половину місяця (до 15 числа місяця) у розмірі 50% та внесення 50% передоплати за послуги, які будуть надані виконавцем у другій половині місяця. А у випадку якщо у замовника виникнуть претензії до наданих послуг, сторонами було визначено процедуру врегулювання суперечностей, в тому числі шляхом зменшення вартості послуг за спірний місяць (пункт 2.5 Договору).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.6 Договору грошове зобов'язання відповідача по оплаті наданих позивачем послуг повинне було бути виконане до 15.11.2016.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що станом на дату виникнення обставин, які унеможливлювали виконання ТОВ "Спарта" своїх зобов'язань за Договором (20.11.2016), відповідач вже прострочив виконання свого грошового зобов'язання з оплати позивачу послуг за листопад 2016 року у відповідності до п. 2.6 Договору.

Таким чином, замовник в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором вартість наданих послуг у листопаді 2016 року у визначений строк не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед виконавцем з оплати фактично наданих послуг у листопаді 2016 року у розмірі 33 928,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на те, що у відповідача був наявний обов'язок з оплати позивачу послуг охорони за листопад 2016 року ще до 15.11.2016, а відтак станом на дату унеможливлення виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором (20.11.2016), Банк був таким, що прострочив виконання свого грошового зобов'язання, а також приймаючи до уваги, що такий порядок здійснення оплати послуг визначений сторонами у Договорі та умовами останнього визначено порядок врегулювання суперечностей між сторонами щодо якості та повноти наданих послуг у наступному за звітним місяцем, в тому числі шляхом зменшення вартості наданих у звідному місяці послуг, суд приходить до висновку, що Банком не наведено обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відтак суд приходить до висновку, що вимога ТОВ "Спарта" про стягнення з Банку заборгованості підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за фактично надані згідно Договору послуги у період з 01.11.2016 по 20.11.2016 у розмірі 33 928,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 644,99 грн., 3% річних у розмірі 5 520,38 грн. та інфляційних витрат у розмірі 18 239,06 грн.

При цьому, як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, ТОВ "Спарта" заявлено вимогу про стягнення з Банку пені, нарахованої з 04.04.2017 по 15.06.2017, а 3% річних та інфляційні витрати позивачем нараховуються з 16.05.2015 по 04.04.2018 (тобто, протягом всієї дії Договору).

Судом за наслідками дослідження матеріалів справи (зокрема, звітів ТОВ "Спарта" по кредитних операціях) було встановлено, що відповідачем починаючи з травня 2015 року виконувались свої грошові зобов'язання за Договором неналежним чином (допускались прострочення оплати), а відтак відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконував, допускаючи прострочення виконання своїх грошових зобов'язань, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 5.13 Договору сторонами було встановлено, що у випадку несплати або неповної оплати замовником послуг виконавця, виконавець нараховує, а замовник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також 3 проценти річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір (подвійна облікова ставка НБУ), порядок нарахування пені (на суму заборгованості за кожен день прострочення), проте не визначено строку такого нарахування, а відтак підлягають застосуванню приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими встановлено обмеження періоду нарахування штрафних санкцій піврічним терміном, у даному випадку не підлягають застосуванню.

Позивачем заявлено до стягнення пеню, нараховану за період з 04.04.2017 по 15.06.2017 на суму заборгованості з оплати наданих у листопаді 2016 року послуги.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням визначеного позивачем періоду та встановленої судом суми заборгованості, яка підлягала сплаті Банком на користь ТОВ "Спарта" за листопад 2016 року, приходить до висновку, що правомірним буде стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 763,33 грн.

В іншій частині заявлена позивачем пеня не підлягає стягненню, так як обрахована невірно з огляду на встановлений судом розмір заборгованості відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні витрати, нараховані за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань протягом всього строку дії Договору.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних та інфляційних витрат з урахуванням визначених позивачем періодів та визначеного судом розміру заборгованості за надані у листопаді 2016 року послуги, прийшов до висновку, що правомірним буде стягнути з Банку 3% річних у розмірі 4 658,33 грн. та інфляційні витрати у розмірі 13 201,65 грн., нараховані за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за Договором у період з 16.05.2015 по 04.04.2018.

Відмінність розрахунку суду та розрахунку позивача полягає у тому, що останній при здійсненні такого розрахунку не врахував положень п. 2.6 Договору, якими передбачено, що відповідач зобов'язаний оплатити послуги позивачу до 15 числа поточного місяця, а відтак за деякі місяці правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних витрат з 16 числа поточного місяця. Крім того позивачем також не враховано приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України щодо оплати наданих у серпні 2015 року послуг, оскільки 15 серпня 2015 року перепадає на вихідний день - на суботу (відтак останнім днем виконання зобов'язання є 17.08.2015 та відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов'язання з 18.08.2015).

З огляду на наведене, позовні вимоги ТОВ "Спарта" підлягають частковому задоволенню та з ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 33 928,00 грн., пеня у розмірі 1 763,33 грн., 3% річних у розмірі 4 658,33 грн. та інфляційні витрати у розмірі 13 201,65 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта" (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Межигірського Спасу, буд. 6Д; ідентифікаційний код 30535712) заборгованість у розмірі 33 928 (тридцять три тисячі дев'ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп., пеню у розмірі 1 763 (одна тисяча сімсот шістдесят три) грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 4 658 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн. 33 коп., інфляційні витрати у розмірі 13 201 (тринадцять тисяч двісті один) грн. 65 коп. та судовий збір у розмірі 1 220 (одна тисяча двісті двадцять) грн. 72 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 19.06.2018.

Суддя Р.В.Бойко