ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018

Справа № 910/3439/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Чаплигіної А.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод"

до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"

про визнання договору недійсним

Представники:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (далі-відповідач) про визнання договору застави № 19з-9/2011 від 20.03.2012 недійсним з моменту укладення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" за кредитним договором № 19/2011 від 15.07.2011 між сторонами укладено договір застави обладнання № 19з-9/2011 від 20.03.2012, предметом якого є обладнання. Проте, як зазначає позивач, оскаржуваний договір застави не відповідає нормам діючого законодавства та не містить істотних умов, які є обов'язковими згідно норм законодавства, а саме нотаріального посвідчення договору застави предметом якого є нерухоме майно, що входить до складу цілісного майнового комплексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2018.

04.04.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначає, що між позивачем та банком було укладено оспорюваний договір про передачу в заставу саме рухомого майна, який у свою чергу не потребує нотаріального посвідчення, а відтак, на думку відповідача, повністю спростовуються доводи позивача, що предметом оспорюваного договору є нерухоме майно. Також, зазначає, що позивач схвалив умови кредитного договору, а також оспорюваного договору приступивши до виконання умов вказаних договорів, що підтверджується частковою сплатою кредиту та процентів. Крім того, відповідач у своєму відзиві просив застосувати строки позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/3439/18 призначено на 24.05.2018.

У судовому засіданні 24.05.2018 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 07.06.2018.

У дане судове засідання представники сторін не з’явились, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення розгляду справи та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представники сторін були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників сторін не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.07.2011 між Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" (далі- банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (далі – позичальник) укладено кредитний договір № 19/2011 з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до якого банк на умовах договору зобов’язується надати позичальнику кредит у вигляді мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії, в наступних сумах: 7 545 366, 83 грн. (17, 5 % процентів річних), 48 261 490, 50 російських рублів (10,5 % процентів річних), 4 902 088, 36 Євро (9,5 % процентів річних), із строком повернення кредиту не пізніше 14.07.2016 року.

Так, 20.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" (далі- заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (далі – заставодавець) укладено договір застави обладнання № 19з-9/2011, умовами якого передбачено, що заставодавець з метою забезпечення виконання своїх зобов’язань за кредитним договором та/або договором про відкриття непокритого акредитива, зазначеним в п. 1.2. цього договору, передає в заставу, а заставодержавець приймає в заставу на умовах, визначених у цьому Договорі, рухоме майно, яким є обладнання, зазначене в розділі 2 цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, цей договір забезпечує виконання зобов’язань Заставодавця перед Заставодержателем, що випливають з:

1.2.1 Кредитного договору №19/2011 від 15 липня 2011 року, укладеного між Заставодержателем та Заставодавцем, з усіма змінами і доповненнями до нього ( в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку кредитування, суми кредиту тощо), далі – Кредитний договір або Основне зобов’язання 1, за умови якого Заставодавець зобов’язаний:

- повернути Заставодержателю кредит, наданий на умовах мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 7 759 000,00 євро ( сім мільйонів сімсот п’ятдесят дев’ять тисяч євро 00 євроцентів ) не пізніше 14 липня 2016 року або в іншій термін, визначений умовами кредитного договору.

- сплачувати проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафи у розмірі та у порядку, встановленому умовами Кредитного договору.

- відшкодувати збитки та сплатити інші платежі, що передбачені та/або випливають з Основного зобов’язання 1.

1.2.2. Договору про відкриття непокритого акредитива №19а/2011 від 15 липня 2011 року, укладеного між Заставодержателем та Заставодавцем, з усіма змінами і доповненнями до нього ( втому числі стосовно збільшення комісійної винагороди за виконання операцій з випуску акредитива, інших комісій та платежів, збільшення строку дії акредитиву , суми акредитиву тощо ), далі – Договір акредитива або Основне зобов’язання 2, за умовами якого Заставодавець зобов’язаний:

- повернути Заставодержателю суму сплачену за акредитивом у розмірі 5 856 500,00 євро (п’ять мільйонів вісімсот п’ятдесят шість тисяч п’ятсот євро 00 євроцентів), наданого на строк до 365 календарних днів від дати відкриття Акредитива, або інший термін, визначений умовами Договору акредитива;

- сплачувати комісійну винагороду за використання операцій з випуску акредитива та інші комісії у розмірі та у порядку, встановленому умовами Договору акредитиву;

- сплатити пені, штрафи та інші платежі, що передбачені та/або випливають з Основного зобов’язання 2.

Згідно п. 2.1. договору, предметом застави є обладнання, а саме: Барабанний млин тип MTD-120; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 1; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 10; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 2; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 3; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 4; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 5; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 6; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 7; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 8; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 9; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 1; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 10; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 2; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 3; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 4; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 5; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 6; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 7; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 8; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 9; Тунельна піч швидкого випалювання тип TSR 36/70/25-G д/деколи; Турбомішалка по розпуску обрізків тип TFR-05 ; Турбомішалка по розпуску обрізків тип TFR-05; Турбомішалка по розпуску пластичних компонентів тип TFP-10; 1-циліндровий ізостатичний прес типу LPP- 1-45 з оправочною машиною OFM 8-45.

Пунктом 2.2. договору визначено, що предмет застави належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується: Контрактом №001-2011-DZF-UA від 17 травня 2011 року; Актом приймання – передачі обладнання №1 від 09 лютого 2012 року; Балансовою довідкою №227 від 20 березня 2012 року, станом на 20 березня 2012 року.

За умовами п. 2.3. договору, за домовленістю сторін на момент укладення цього Договору Предмет застави оцінено у сумі 10 038 279, 56 гривень ( десять мільйонів тридцять вісім тисяч двісті сімдесят дев’ять гривень 56 копійок), що за офіційним курсом гривні до євро еквівалентно 956 001,59 євро ( дев’ятсот п’ятдесят шість тисяч один євро 59 євроцентів ). При цьому Сторони згодні з тим що, при зверненні стягнення та реалізації Предмета застави Заставодержавець не буде зв’язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю Предмета застави.

Відповідно до п. 2.5. договору, предмет застави знаходиться за адресою: Донецька область, м.Дружківка, вул. Педагогічна, буд. 18. Заставодавець не має права без письмової згоди Заставодержателя змінювати місцезнаходження Предмета застави, передавати Предмет застави на зберігання третім особам.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання Основного зобов’язання 1 та Основного зобов’язання 2. Усі зміни та доповнення до цього Договору дійсні за умови, якщо вони викладенні у письмової формі, підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками (п. 6.1. договору).

Згідно п. 6.5. договору, сторони цього договору погодили, що з укладанням цього Договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути суттєвими та необхідними за змістом цього договору.

Договорами № 1 від 26.07.2012, № 2 від 24.12.2013, № 3 від 12.09.2014, № 4 від 31.08.2015, № 5 від 28.07.2016 та № 6 від 10.04.2017 сторони вносили зміни та доповнення до договору застави обладнання № 19з-9/2011 від 26.07.2012.

Зокрема, 10.04.2017 між Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" (далі- заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (далі – заставодавець) укладено договір № 6 від 10.04.2017 про внесення змін та доповнень до договору застави обладнання № 19з-9/2011 від 26.07.2012, відповідно до якого сторони дійшли взаємної згоди внести зміни в термін «Основний договір» Статті «Визначення термінів» Договору застави обладнання №19з-9/2011 від 20 березня 2012 року (далі за текстом – «Договір застави») та викласти в новій наступній редакції, а саме: кредитний договір №19/2011 від 15 липня 2011 року, з усіма змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 2 договору, сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 1.1. договору застави в новій наступній редакції: «1.1. З метою забезпечення виконання своїх зобов’язань за Основним договором, Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених Договором, рухоме майно, зазначене в статті 2 Договору. Заставою за Договором забезпечується виконання боргових зобов’язань Заставодавця перед Заставодержателем, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, а саме: повернути Заставодержателю кредит у вигляді відкличної мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії, в сумі 134 585 439, 91 (сто тридцять чотири мільйона п’ятсот вісімдесят п’ять тисяч чотириста тридцять дев’ять гривень 91 копійка) не пізніше 08 квітня 2018 року, або в інший термін відповідно до умов Основного договору, а також сплатити Плату за Кредит ( в т.ч. плату за користування Кредитом в наступному розмірі 8,5 % (вісім цілих п’ять десятих) процентів річних та/або 19,78% ( дев’ятнадцять цілих вісім сотих) процентів річних, або в іншому розмірі, передбаченому Основним договором, комісійні винагороди),договірні санкції, пеню та штрафи в порядку, термін / строки та на умовах Основного договору, а також здійснити будь-які інші платежі, що підлягають сплаті Заставодавцем на користь Заставодержателя відповідно до умов Основного договору та чинного Законодавства України ( далі за текстом – «Основне зобов’язання»)».

Згідно п. 3 договору, сторони дійшли взаємної згоди доповнити статтю 1 договору застави пунктом 1.3. та викласти його в наступній редакції: « 1.3. Заставою відповідно до цього Договору забезпечується виконання зобов'язань Заставодавця за Основним договором та цим Договором, а також виконання зобов'язань будь-якого нового боржника за основним договором та цим договором, в разі переведення боргу Заставодавця на іншу особу чи припинення Заставодавця.».

Пунктом 4 договору, сторони дійшли взаємної згоди викласти пункти 2.1., 2.2., 2.3. договору застави в новій наступній редакції: « 2.1. Заставленим майном за цим договором є обладнання (далі за текстом - «Заставлене майно»), а саме Барабанний млин тип MTD-120; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 1; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 10; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 2; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 3; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 4; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 5; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 6; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 7; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 8; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 9; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 1; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 10; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 2; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 3; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 4; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 5; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 6; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 7; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 8; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 9; Тунельна піч швидкого випалювання тип TSR 36/70/25-G д/деколи; Турбомішалка по розпуску обрізків тип TFR-05 ; Турбомішалка по розпуску обрізків тип TFR-05; Турбомішалка по розпуску пластичних компонентів тип TFP-10; 1-циліндровий ізостатичний прес типу LPP- 1-45 з оправочною машиною OFM 8-45».

Пункт 2.2. договору, заставлене майно обліковується на балансі Заставодавця та належить йому на праві власності, що підтверджується: Контрактом №001-2011-DFZ-UA укладеним між від 17.05.2011. Maschintnbau Gmbh, Німеччина; Актом приймання-передачі обладнання №1 від 09 лютого 2012 року; Балансовою довідкою №б/н від 10 квітня 2017,станом на 01 квітня 2017 року.».

Пункт 2.3. договору, за домовленістю Сторін на момент укладення Договору №6 про внесення змін до цього Договору загальна вартість Заставленого майна становить 13 120 664,15 (тринадцять мільйонів сто двадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 15 копійок. Вартість кожного з предмету застави, що входять до складу Заставленого майна за цим Договором, зазначена в п.2.1. Договору Сторони підтверджують, що застава оцінена не вище ринкової (справедливої) вартості, яка мас забезпечувати можливість продажу 3аставленого майна сторонньому покупцеві. У разі звернення стягнення на Заставлене майно та/або його відчуження Сторони не будуть зв'язані або будь-яким чином обмежені визначеною цим пунктом Договору вартістю Заставленого майна.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" зазначає, що оскаржуваний договір застави не відповідає нормам діючого законодавства та не містить істотних умов, які є обов'язковими згідно норм законодавства, а саме нотаріального посвідчення договору застави предметом якого, на думку позивача, є нерухоме майно, що входить до складу цілісного майнового комплексу, у зв’язку з чим просить суд визнати недійсним договір застави.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. “Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України”, за змістом якого вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття “заінтересована особа”. Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як встановлено судом вище, 20.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (заставодавець) укладено договір застави обладнання № 19з-9/2011 (в редакції договору № 6 від 10.04.2017 про внесення змін до договору застави обладнання № 19з-9/2011 від 20.03.2012), умовами якого передбачено, що заставодавець з метою забезпечення виконання своїх зобов’язань за кредитним договором № 19/2011 від 15.07.2011, передає в заставу, а заставодержавець приймає в заставу на умовах, визначених у цьому Договорі, рухоме майно, яким є обладнання, зазначене в розділі 2 цього Договору.

Так, згідно частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з частинами 1-3 статті 4 Закону України "Про заставу" предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

У відповідності до норм статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про заставу», заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

З умов спірного договору вбачається, що заставленим майном за цим договором є обладнання, а саме: Барабанний млин тип MTD-120; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 1; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 10; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 2; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 3; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 4; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 5; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 6; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 7; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 8; Вібросито тип SRB з 2-ма ярусами сит 9; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 1; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 10; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 2; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 3; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 4; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 5; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 6; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 7; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 8; Мембранний насос на стиснутому повітрі перерізом три дюйми модель S30 9; Тунельна піч швидкого випалювання тип TSR 36/70/25-G д/деколи; Турбомішалка по розпуску обрізків тип TFR-05 ; Турбомішалка по розпуску обрізків тип TFR-05; Турбомішалка по розпуску пластичних компонентів тип TFP-10; 1-циліндровий ізостатичний прес типу LPP- 1-45 з оправочною машиною OFM 8-45».

Так, відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", нотаріальне посвідчення правочинів (договорів) є обов'язковим лише у передбачених законом випадках або коли сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору (частина четверта статті 639 ЦК України). Зокрема, вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення правочину встановлено для довіреності, що видається у порядку передоручення, договору іпотеки, договору купівлі-продажу об'єкта приватизації державного майна, договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи тощо; при цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

У зв'язку з недодержанням вимоги щодо нотаріального посвідчення правочинів нікчемними є лише такі правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню чи такі, умовами яких передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення.

У вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 ЦК України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу», договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

Статтею 14 Закону України "Про заставу" передбачено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Також згідно з частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонам вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зі змісту договору застави обладнання № 19з-9/2011 від 20.03.2012 вбачається, що зазначений договір вчинено сторонами в простій письмовій формі.

Разом з тим, суд відзначає, що нормами чинного законодавства чітко визначені випадки нотаріального посвідчення договору застави, а саме коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, проте як визначено сторонами у спірному договорі та встановлено судом в заставу передано саме рухоме майно – обладнання, що не потребує нотаріального посвідчення.

При цьому, п. 6.5. договору застави обладнання сторони погодили, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути суттєвими та необхідними за змістом цього договору.

Таким чином, при підписанні договору застави, сторонами не порушено вимог щодо нотаріального посвідчення договору, а тому відсутні правові підстави для визнання даного договору недійсним в зв'язку з недотриманням ст. 13 Закону України "Про заставу".

Крім того, суд відзначає, що з наведеного у договору переліку обладнання, що передане в заставу не вбачається, а позивачем не надано суду доказів того, що відповідне обладнання невід’ємно пов’язане з земельною ділянкою, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни його призначення.

Отже, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" про визнання недійсним договору не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 18.06.2018

Суддя                                                                                                     С. О. Щербаков