РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2018Справа № 910/23722/17

За позовом: публічного акціонерного товариства "БАНК "ТРАСТ"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ СОФТ"

про: визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

Суддя Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Гнідіна М.Ю.

Представники:

від позивача - Щербань Д.М. за дов.

від відповідача - Дмитренко Т.М. за дов., Крупчинська Я.П. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "БАНК "ТРАСТ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ СОФТ" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2018р. відкрито провадження у справі №910/23722/17 за правилами загального позовного провадження.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що Договір на створення програмного продукту від 01.07.2016р. є фіктивним, оскільки згідно пояснень співробітників банку підтвердити реальність наданих банку послуг на суму 1 500 000,00 грн не вбачається можливим, надані банку послуги за Договором не можуть бути ідентифікованими через відсутність доказів їх імовірного існування, укладений банком та відповідачем акт прийому-передачі виконаних робіт за Договором не містить інформації щодо відповідності робіт технічному завданню, не містить інформації чи проводилось тестування, що свідчить про те, що роботи не виконувались. Позивач зазначає, що вартість робіт за Договором на створення програмного продукту від 01.07.2016р. в розмірі 1 500 000,00 грн є завищеною. Позивач, як на підставу визнання недійсним Договору також посилається на те, що відповідач є пов'язаною з особою банком.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що позивачем не доведено підстави, за наявності яких спірний договір є нікчемним в силу норм Закону. Відповідач спростовує твердження позивача про фіктивність укладеного договору, посилаючись на те, що відповідач придбав у ФОП Запорожця О.М. програмне забезпечення, здійснив його доопрацювання та згідно акту прийому-передачі виконаних робіт до Договору передав програмний продукт позивачу, що виключає фіктивність укладеного Договору.

Представником відповідача 15.02.2018р. та 16.03.2018р. подані до суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва справи №826/16905/17 про визнання протиправними дій Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання нікчемним договору на створення програмного продукту від 01.07.2016р., в задоволенні якого судом відмовлено, з огляду на те, що суд має можливість самостійно встановити наявність чи відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним, при цьому предметом розгляду даної справи є визнання недійсним договору з підстав його фіктивності та укладення із взаємопов'язаною з банком особою.

В судовому засіданні 17.04.18р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 29.05.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2016р. між публічним акціонерним товариством банк «Траст» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт» (виконавець) укладено Договір на створення програмного продукту від 01.07.2016р. (далі - Договір).

Відповідно до п.2.1. Договору замовник доручив, виконавець зобов'язався на власний ризик виконати відповідно до умов цього Договору роботу по створенню програмного продукту, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити її.

У відповідності до п.2.2.Договору предметом цього Договору є результати робіт по створенню програмного продукту і розробці окремих програмних модулів і блоків, модульного програмно-технічного комплексу системи «Клієнт-Банк» замовника, спеціалізованого програмно-апаратного та операційного програмного забезпечення комп'ютерної системи «Клієнт-Банк» (Програмне забезпечення).

Згідно з п.3.3.3. Договору за результатом успішних тестувань сторони підписують відповідний Акт прийому-передачі виконаних робіт (складової частини або модуля ПЗ), після чого роботи по даному етапу, передбаченому технічним завданням, вважаються закінченими і на вимогу виконавця можуть бути оплачені замовником.

Сторонами договору було погоджено Технічне завдання на створення програмного продукту до Договору.

13.07.2016 року між сторонами Договору підписано Акт прийому-передачі виконаних робіт за Договором на суму 1 500 000,00 грн вартості виконаних робіт по створенню програмного продукту і розробці окремих програмних модулів і блоків, модульного програмно-технічного комплексу системи «Клієнт-Банк», спеціалізованого програмно-апаратного та операційного програмного забезпечення комп'ютерної системи «Клієнт-Банк».

Згідно меморіального ордеру №Mbenedik-17741 від 04.08.2016 року ПАТ «Банк «Траст» сплачено ТОВ «ІЗІ Софт» 1 500 000,00 грн за договором від 01.07.2016р.

Відповідно до ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення умислу його сторін, ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається з представлених суду відповідачем документів, на виконання умов договору на створення програмного продукту від 01.07.2016р. його сторонами вчинялись певні дії, зокрема відповідачем передано, а замовником прийнято роботу по створенню програмного продукту і розробці окремих програмних модулів і блоків, модульного програмно-технічного комплексу системи «Клієнт-Банк», спеціалізованого програмно-апаратного та операційного програмного забезпечення комп'ютерної системи «Клієнт-Банк», що підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт до Договору від 13.07.2016 року.

Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень, скріплений печатками останніх.

На виконання умов укладеного сторонами Договору замовником здійснено оплату вищезазначеного акту на суму 1 500 000,00 грн що підтверджується меморіальним ордером №Mbenedik-17741 від 04.08.2016 року.

Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, у зв'язку з тим, що Акт прийому-передачі виконаних робіт до Договору від 13.07.2016 року фіксує здійснення господарської операції, містить обов'язкові реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксує найменування та перелік наданих послуг (виконаних робіт), їх вартість він є первинним обліковим документом, який свідчать про надання відповідачем обумовлених договором послуг (робіт) та прийняття вказаних послуг (робіт) замовником.

Відповідачем долучено до матеріалів справи Договір на створення програмного продукту №6/03-16 від 21.03.2016р., укладений з ФОП - Запорожцем О.М. на здійснення роботи по створенню програмного продукту і розробці окремих програмних модулів і блоків, модульного програмно-технічного комплексу системи «Клієнт-Банк», спеціалізованого програмно-апаратного та операційного програмного забезпечення комп'ютерної системи «Клієнт-Банк», вказані роботи були оплачені відповідачем на підтвердження чого в матеріалах справи містяться платіжні доручення.

Отже, вищезазначене фактично виключає можливість стверджувати, що вказаний правочин не направлений на настання певних правових наслідків для його контрагентів, в зв'язку з чим суд вважає необґрунтованим посилання позивача на фіктивність укладеного Договору. До того ж позивач не заперечує існування у нього системи Клієнт-банк, що, зокрема, підтверджується у Висновку від 02.05.2018р. матеріалів службової перевірки щодо визнання нікчемним договору на створення програмного продукту від 01.07.2016р., укладеного між ПАТ «Банк «Траст» та ТОВ «Ізі Софт», згідно з яким у період дії договору працівникам ТОВ «СВІФТ ГАРАНТ» надавався віддалений доступ для здійснення налаштування програмного забезпечення «Клієнт-Банк». На підтвердження того факту, що хтось інший, ніж відповідач, встановив дану систему позивач доказів не надав. Із заяви свідка, ОСОБА_6, який у період з 29.07.2015р. по 15.02.2017р. працював у ПАТ Банк «Траст», з 01.02.2016р. займав посаду директора Департаменту маркетингу банку, слідує, що програма клієнт-банк була встановлена силами підрядника (TOB «ІЗІ СОФТ») на сервери банку, в т.ч. була проведена інтеграція із ОДБ Банку, налаштовано необхідні типові документи та процедури, інструменти зворотного зв'язку (захищений e-mail та sms), придбана та налаштована бібліотека електронних ключів, після завершення всіх підготовчих робіт, наказом Голови Правління Банку було розпочато пілотну (тестову) експлуатацію системи, а після завершення тестового періоду та виправлення виявлених недоліків, іншим Наказом розпочато промислову експлуатацію. Акт виконаних робіт із TOB «ІЗІ СОФТ» було підписано банком тільки після завершення всіх передбачених налаштувань Програми клієнт-банк та проведення пілотних випробувань. Разом із підписанням Акту виконаних робіт, TOB «ІЗІ СОФТ» передав Банку електронний носій (CD диск) із вихідним кодом програми, який зберігався у підрозділі інформаційних технологій Банку.

Також, як на підставу визнання Договору на створення програмного продукту від 01.07.2016р. недійсним, позивач посилається на те, що відповідач є пов'язаною із банком особою.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 29.12.2016 р. №559-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК «ТРАСТ», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.12.2016 р. №3085 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК «ТРАСТ» та делегування повноважень ліквідатора», відповідно до якого призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК «ТРАСТ» Кухарєву Володимиру Валентиновичу.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Отже за змістом вищевказаної статті сам факт укладення договору з пов'язаною з банком особою не свідчить про те, що такий договір є нікчемним в силу закону, при цьому умовою для визнання договору нікчемним є встановлення факту невідповідності спірного правочину вимогам законодавства України.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем не доведено наявності підстав та допущення порушень вимог законодавства України під час укладення спірного договору за наявності яких передбачено правові наслідки у вигляді визнання недійсним договору.

Процесуальне законодавство встановлює критерії, відповідність яким визначає здатність того чи іншого доказу мати доказову силу. Такими критеріями є належність, допустимість, достовірність та достатність доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях сторони, оскільки процесуальне законодавство покладає на сторін обов'язок доказування свої вимог.

Зазначаючи про те, що сума спірного договору є значно завищеною обсягам наданих робіт, вказуючи про відсутність доказів реального виконання робіт, позивач належних доказів на підтвердження своїх тверджень не надає, в той час як матеріали справи містять первинні докази на підтвердження здійснення господарської операції за Договором.

Одночасно з цим, суд зазначає, що за своєю правовою природою спірний договір є договором підряду, не відноситься до кредитних договорів та не передбачає надання будь-яких переваг кредиторам банку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, у зв'язку з чим таке право підлягає захисту.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об'єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача укладенням спірного договору, позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в цей строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складання тексту рішення складено: 18.06.18р.