КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 р. Справа№ 910/17912/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників:

позивача: Гейвич М.М.;

відповідача-1: Пензов С.В.;

відповідача-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Бродівське лісове господарство"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.04.2018

у справі №910/17912/17 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Державного підприємства "Бродівське лісове господарство"

до 1) Закарпатської митниці ДФС

2) Державної казначейської служби України

про стягнення 197 570,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Бродівське лісове господарство" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач-1) та Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 197 570,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача-1 щодо затримки залізничних вагонів позивача, які не пройшли митного огляду та були затримані на станції Батьово. Позивач вважає, що через простій вагонів та протиправну бездіяльність відповідача-1 позивач зазнав матеріальних збитків на суму 197 570,00 грн., які мають бути стягнуті з Державного бюджету України.

В процесі судового розгляду позивач подав заяву про уточнення до позовної заяви (том справи - 1, аркуші справи - 127-128), в якій просив суд додатково до позовних вимог, викладених у позовній заяві стягнути на користь позивача 15 000,00 грн. адвокатських витрат.

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач-1 наголошував на наступному:

- з наданих позивачем доказів неможливо встановити, за який період часу нараховані збори за зберігання вантажів, за який період нарахована плата за користування вагонами, коли проводились ватажні роботи та зважування вантажів;

- матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою позивачем на користь залізниці плати за надані послуги перевезення;

- обов'язок власників товару (вантажу) щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями законодавства.

Відповідач-2 відзиву на позов не надав, явку свого представника у судові засідання місцевого господарського суду не забезпечив, у зв'язку з чим справа розглядалася за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 у справі №910/17912/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 у справі №910/17912/17 частково та ухвалити нове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 158 690,60 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача-1 та стягнути на користь позивача 15 000,00 грн. судових витрат з оплати послуг адвоката. Також позивач просив стягнути на його користь суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- в постанові Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, встановлено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі, Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України. Окрім того, митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно-митних деклараціях, які знаходяться в матеріалах справи;

- постановою Верховного Суду від 02.04.2018 (прийнята судом вже після закриття підготовчого провадження у справі №910/17912/17) у справі №914/1221/17 за позовом Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» до Закарпатської митниці ДФС, Львівської митниці ДФС та Державної казначейської служби України, про стягнення 201 810,01 грн. матеріальної шкоди рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 у справі №914/1221/17 в частині позовних вимог про стягнення шкоди в сумі 201 719,41 грн., заподіяної внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС скасовано, а справу в цій частині - передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. При цьому, Верховний суд зазначив, що господарськими судами не було визначено за який період нараховано вартість кожної із зазначених операцій;

- позивач в судовому засіданні 17.04.2018 подав до місцевого господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи №910/17912/17 постанови Верховного суду від 02.04.2018 у справі №914/1221/17 та розрахунку ПАТ «Укрзалізниця» згідно листа від 12.04.2018 №ЦТЛ-19/463. Поданий документ містить детальний розрахунок витрат за кожною операцією виконаною залізницею, зокрема, користування вагонами, зберігання вантажу, телеграми та повідомлення, вантажо-розвантажувальні роботи, подавання та збирання вагонів, зважування;

- місцевий господарський суд не був позбавлений можливості встановити розмір шкоди у період після закінчення 30-ти денного строку, встановленого для здійснення митницею дій, спрямованих на пропуск товару у вагоні №96391321 через митний кордон України, оскільки розрахунок шкоди був долучений до матеріалів справи в судовому засіданні 17.04.2018 та позивачем обґрунтовано причини його неподання у підготовчому засіданні. Однак судом було проігноровано подане позивачем клопотання від 17.04.2018 та безпідставно зазначено в рішенні від 17.04.2018 про те, що матеріали справи не містять детального розрахунку витрат за кожною операцією, виконаною залізницею, та періоду нарахування додаткових витрат, а отже встановити суму додаткових витрат позивача, які останній поніс виключно внаслідок протиправної бездіяльності відповідача-1, не видається за можливе.», що не відповідає дійсності та наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2018 для розгляду апеляційної скарги позивача було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та роз'яснено відповідачам право подати відзиви на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

04.06.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про те, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених ним вимог, у зв'язку з чим місцевим господарським судом було правомірно відмовлено у позові. Окрім того, відповідач-1 заявив клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Вказане клопотання відповідача-1 було задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 апеляційну скаргу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.06.2018. Доручено Господарському суду Закарпатської області забезпечити проведення судового засідання по справі №910/17912/17 в режимі відеоконференції в приміщенні вказаного суду.

В судовому засіданні 21.06.2018 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 у справі №910/17912/17 скасувати частково та ухвалити нове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 158 690,60 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача-1. Окрім того, стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та з оплати вартості послуг адвоката.

В судовому засіданні 21.06.2018 представник відповідача-1 заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача-2 у судове засідання 21.06.2018 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу у відсутності представників відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 21.06.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

28.12.2012 між позивачем, як замовником, Державним підприємством "Український транспортно-логістичний центр", як основним виконавцем, Державним підприємством "Дарницький вагоноремонтний завод", як співвиконавцем-1, та Державним підприємством "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів", як співвиконавцем-2, було укладено договір №2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах (далі - Договір перевезення) (том справи - 1, аркуші справи - 25-36).

За умовами Договору перевезення (п.1.1) основний виконавець та співвиконавці зобов'язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у напіввагонах співвиконавця.

Права та обов'язки сторін визначені у розділі 2 Договору перевезення, згідно з п.п.2.2.5, 2.2.7 якого передбачено, що замовник зобов'язаний: здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання (розподільчий рахунок) основного виконавця, вказаний у договорі, та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок основного виконавця; проводити оплату за надані послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, які замовлені замовником відповідно до розділу 3 Договору.

Вартість послуг та порядок проведення розрахунків між сторонами погоджені у розділі 3 Договору перевезення, відповідно до п.п.3.1, 3.4.1, 3.4.9 якого загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається сторонами відповідно до п.3.4.1 цього договору. Загальна ціна договору визначається сторонами в Протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток №2 Договору). Остаточна звірка розрахунків із замовником здійснюється після звірки розрахунків із залізницями.

В п.9.1 Договору перевезення передбачено, що останній набирає чинності з 01.01.2013 та діє до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків. Якщо жодна із сторін не звернулась письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до інших сторін про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

В Додатку №1 до Договору перевезення сторони погодили перелік послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, в п.п.3.1, 3.2, 3.6, 3.7 п.3 якого наведено найменування видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються залізничним транспортом, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів та які надаються за вільними (договірними) тарифами: виконання вантажних робіт, кріплення вантажів засобами залізниці та надання додаткових послуг, пов'язаних з виконанням вантажних операцій; подача вагонів і контейнерів для навантаження (вивантаження) у визначений час, періоди доби, дні тижня чи місяця за наявності окремої письмової заявки або договору на виконання цієї послуги; обслуговування, ремонт та контрольні перевірки вагових приладів, що належать підприємствам та організаціям, не підпорядкованим Державній адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця); надання послуг, пов'язаних з перевезенням експортних, імпортних та транзитних вантажів (користування вагонами, зберігання вантажів, подача й забирання вагонів, тощо) при переробці цих вантажів за прямим варіантом (вагон-судно) (том справи - 1, аркуші справи - 37-38).

10.05.2016 між позивачем, як продавцем, та Фірмою "Пізец ГмбХ", як покупцем, було укладено Контракт №7-2016BR (далі - Контракт) (том справи - 1, аркуші справи - 14-16).

За умовами Контракту (п.п.1.1, 2.1) продавець продає, а покупець купує на умовах DAP (Інкотермс в редакції 2010 року) деревину паливну породи - сосна (далі - товар). Товар завантажений у залізнодорожні піввагони. Кількість товару по даному Контракту становить 1000 куб.м.

Умови поставки наведені у розділі 7 Контракту, відповідно до п.п.7.1, 7.4, 7.5 якого поставка товару проводиться залізничним транспортом до кордону Україна-Угорщина; погранстанція переходу - Батево-Еперешки. Термін поставки - травень 2016 року - 31.12.2016 з можливістю продовження контракту. Датою поставки товару вважається дата перетину товаром митного кордону України згідно з відміткою митниці на з/д накладній.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на виконання умов Контракту позивач 16.05.2015 здійснив завантаження товару (лісоматеріалів) у вагон 96391321, про що було складено залізничну накладну №547265 (том справи - 1, аркуш справи - 18).

16.05.2016 вказаний вагон 96391321 було замитнено відповідачем-1 згідно з митною декларацією №209050000/2016/001520 (том справи - 1, аркуш справи - 20). Однак вагон 96391321 не пройшов митного огляду та був затриманий відповідачем-1 на станції Батьово.

Позивач вважає, що дії відповідача-1 по затриманню вантажу на станції Батьово є неправомірними та такими, що призвели до завдання матеріальної шкоди позивачу, яка полягає в оплаті позивачем на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" додаткових зборів в сумі 197 570,00 грн.

За твердженням позивача, неправомірність дій відповідача-1 встановлена у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, яка набрала законної сили.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 197 570,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача-1 щодо затримки залізничних вагонів позивача.

Місцевий господарський суд у позові відмовив повністю, зазначивши про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами. Зокрема, суд у своєму рішенні вказав наступне:

- враховуючи предмет та підстави позову, до предмету доказування у даній справі входять обставини наявності неправомірної бездіяльності (дій) відповідача-1 щодо не вчинення митних процедур з пропуску вагону 96391321 через митний кордон України; наявності завданої позивачу шкоди у сумі 197 570,00 грн. та наявності причинно-наслідкого зв'язку між неправомірними діями відповідача-1 (його бездіяльністю) і заподіяною шкодою. При цьому, наявність всіх вказаних складових елементів цивільного правопорушення повинен довести саме позивач;

- власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті (послуг залізниці), незалежно від недотримання митницею строків вчинення митних процедур, спрямованих на пропуск вантажу через митний кордон;

- адміністративними судами у справі №813/2237/16 встановлено, що Закарпатська митниця ДФС України не здійснила визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі, вагону Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" 96391321 через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України;

- позивачем не надано суду доказів, що підтверджують, які суми були нараховані ПАТ "Українська залізниця" окремо за кожною операцією: користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату. Крім того, позивачем не вказано, за який період нарахована вартість вказаних вище операцій, вчинених ПАТ "Укрзалізниця";

- позивачем не доведено, що заявлена до стягнення сума збитків включає лише ті додаткові витрати, які були понесені позивачем саме у зв'язку з протиправною бездіяльністю митниці, тобто у період після закінчення 30-ти денного строку, встановленого для здійснення митницею дій, спрямованих на пропуск товару у вагоні 96391321 через митний кордон України, а отже не доведено і наявність необхідного причинно-наслідкового зв'язку між протиправною бездіяльність відповідача-1 та витратами, які поніс позивач та заявляє їх до стягнення у якості збитків як форми відшкодування майнової шкоди.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що не відповідають ані вимогам законодавства, ані фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 20, 22 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

В ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать встановлення факту неправомірних дій органу державної влади (бездіяльності), виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.

На відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Контракту позивач здійснив завантаження товару (лісоматеріалів) у вагон №96391321, про що свідчить надана суду залізнична накладна №547265 (том справи - 1, аркуш справи - 18). Названий вагон було замитнено (вантажна митна декларація №209050000/2016/001520 - том справи - 1, аркуш справи - 20).

З наданих матеріалів вбачається, що організація перевезень товару у вказаному вагоні здійснювалась Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" згідно з Договором перевезення №2230/1234-2012 від 28.12.2012. Проте вагон №96391321 не пройшов митного огляду та був затриманий відповідачем-1 на станції Батьово.

На розгляді у Львівському окружному адміністративному суді перебувала справа №813/2237/16 за позовом Державного підприємства "Самбірське лісове господарство", Державного підприємства "Бродівське лісове господарство", Державного підприємства "Буське лісове господарство", Державного підприємства "Бібрське лісове господарство", Державного підприємства "Турківське лісове господарство", Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", Державного підприємства "Сколівське лісове господарство", Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2237/16 від 02.11.2016, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 45-55, 59-77), позов Державного підприємства "Самбірське лісове господарство", Державного підприємства "Бродівське лісове господарство", Державного підприємства "Буське лісове господарство", Державного підприємства "Бібрське лісове господарство", Державного підприємства "Турківське лісове господарство", Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", Державного підприємства "Сколівське лісове господарство", Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" було задоволено. Серед іншого, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів: Державного підприємства "Самбірське лісове господарство" №91503847, №91503243, №91503730; Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" №96399787, №96395264, №96392964, №96398672; Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство" №67610808; Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, №32261372, №96396643; Державного підприємства "Бібрське лісове господарство" №91503227, №91503839, №91502765; Державного підприємства "Буське лісове господарство" №96395033, №96399340, №96290119, №32262636; Державного підприємства "Турківське лісове господарство" №96397542; Державного підприємства "Cколівське лісове господарство" № 63359328; зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України наступних залізничних вагонів Державного підприємства "Самбірське лісове господарство" №91503847, №91503243, №91503730; Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство" №67610808; Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, №32261372, №96396643; Державного підприємства "Бібрське лісове господарство" №91503227, №91503839, №91502765; Державного підприємства "Буське лісове господарство" №96395033, №96399340, №96290119, №32262636; Державного підприємства "Турківське лісове господарство" №96397542; Державного підприємства "Cколівське лісове господарство" №63359328.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного випливає, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Таким чином, рішення адміністративного суду у справі №813/2237/16, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення, а встановлені ним обставини повторного доказування не потребують.

Задовольняючи позовні вимоги у справі №813/2237/16, суд дійшов висновку про те, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску, в тому числі залізничного вагону №96391321, через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України, а також порушено норми ст. 249 Митного кодексу України, оскільки митне оформлення було здійснено без участі представників продавця.

Тобто, у межах провадження в адміністративній справі №813/2237/16 було встановлено факт неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС (відповідача-1 у справі №910/17912/17), як елемент цивільного правопорушення, і відповідні обставини у розумінні ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують повторного доведення.

В своїх запереченнях проти позову в частині неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС, відповідач-1 посилається на приписи Митного кодексу України. Однак відповідні заперечення були предметом розгляду у межах адміністративної справи №813/2237/16 та не спростовують фактів, встановлених судовим рішенням у названій справі.

Як було з'ясовано судом, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", як виконавець послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах за укладеним з позивачем Договором перевезення, здійснило нарахування позивачу за затримання вагону №96391321 до оплати за зберігання вантажу, подання та забирання вагонів, зважування вантажів, вантажно-розвантажувальні роботи на загальну суму в розмірі 197 570,00 грн., направивши позивачу лист-вимогу №ЦТЛ-19/814 від 13.04.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 56-58).

Позивач оплатив вищезазначену вартість наданих Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" послуг в сумі 197 570,00 грн., на підтвердження чого суду надано копію платіжного доручення №1480 від 07.06.2017 (том справи - 1, аркуш справи - 41).

Підтвердженням того, що грошові кошти у сумі 197 570,00 грн. були перераховані саме у зв'язку із затриманням вагону №96391321 є лист №ЦТЛ-19/814 від 13.04.2017 філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому зазначено про те, що у зв'язку з затримкою вагону №96391321 на станції Батьово з причини "поглибленого митного контролю" Львівською залізницею було нараховано останньому 197 570,00 грн. додаткових зборів.

Вказані обставини підтверджуються наданим позивачем розрахунком за затримку вагону №96391321 з 19.05.2016 (04 год. 00 хв.) по 18.06.2016 (04 год. 00 хв.) та з 18.06.2016 (04 год. 00 хв.) по 24.10.2016 (14 год. 30 хв.) (том справи - 2, аркуш справи - 50).

Таким чином, вищевикладеними обставинами підтверджується наявність шкоди у розмірі, заявленому позивачем.

В даному випадку причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача-1 та понесеними позивачем збитками (шкодою) підтверджується тим, що фактично витрати за користування вагоном, зберігання вантажу, подання та забирання вагонів, зважування вантажу, було понесено саме внаслідок затримки вагонів відповідачем-1. Вказані дії відповідача-1 визнано протиправними у судовому порядку. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у позові, зокрема, зазначив про те, що позивач не надав доказів на підтвердження сум, які були нараховані Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», окремо за кожною операцією: користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату. Окрім того, позивач не вказав період нарахування вартості вказаних операцій та не довів, що заявлена ним до стягнення сума збитків включає лише ті додаткові витрати, які були понесені позивачем саме у зв'язку з протиправною бездіяльністю митниці, тобто у період після закінчення 30-ти денного строку, встановленого для здійснення митницею дій, спрямованих на пропуск товару у вагоні №96391321 через митний кордон України.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В матеріалах справи наявний лист позивача №154 від 22.04.2018 (том справи - 2, аркуш справи - 48), адресований Філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому позивач просив надати детальний розрахунок нарахованої Філією суми у розмірі 197 570,00 грн. з розбивкою нарахованої суми поденно та помісячно з переліком усіх наданих послуг із вказівкою їх вартості за кожен день та місяць простою вагону, починаючи з дати оформлення накладної №547265, розмежовуючи при цьому нараховану суму з врахуванням 30-денного строку з дати затримання вагону позивача №96391321 та по дату закінчення затримки.

Філія «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надала позивачу відповідь №ЦТЛ-19/463 від 12.04.2018, до якої додала відповідний розрахунок (том справи - 2, аркуші справи - 49-50). З наданого розрахунку вбачається, що:

- розмір шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача-1 за період з 19.05.2016 по 18.06.2016 (тобто, у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України) становить 38 879,40 грн.;

- розмір шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача-1 за період з 18.06.2016 по 24.10.2016 (тобто, у строк, після 30-го дня затримки вагону №96391321) становить 158 690,60 грн.

При цьому, наявний у матеріалах справи розрахунок містить детальний опис витрат за кожною операцією, виконаною залізницею, таких як користування вагонами, зберігання вантажу, телеграми та повідомлення, вантажно-розвантажувальні роботи, подавання та збирання вагонів, зважування.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак надані позивачем матеріали були залишені поза увагою місцевого господарського суду, що свідчить про неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

В п.п.2 ч.1 п.35 вказаного Порядку визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення сторін свідчать про часткову обґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 158 690,60 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача-1 щодо затримки залізничних вагонів позивача, які не пройшли митного огляду та були затримані на станції Батьово. В решті вимог позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги повністю підтвердилися під час розгляду даної справи, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи та невірне застосування норм чинного законодавства в частині вимог про стягнення 158 690,60 грн. шкоди.

В ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 у справі №910/17912/17 має бути скасоване в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача 158 690,60 грн. майнової шкоди з прийняттям нового рішення про задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу (послуги адвоката) у загальній сумі 25 000,00 грн., з яких 15 000,00 грн. за послуги, надані під час розгляду справи місцевим господарським судом, та 10 000,00 грн. за послуги, надані під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

В матеріалах справи містяться копії укладених між позивачем та адвокатським об'єднанням "Парпан і партнери" договорів про надання правової допомоги №21/09/17 від 21.09.2017 та №05/05/18 від 04.05.2018, ордери серії ЛВ №099201, №089760 та №099164 про надання правової допомоги позивачу на підставі вказаних договорів про надання правової допомоги, платіжні доручення №2732 від 20.10.2017, №1205 від 07.05.2018 про оплату гонорару адвокатському об'єднанню.

Зважаючи на обсяг виконаних адвокатським об'єднанням робіт, пов'язаних з поданням позову, додаткових пояснень, збором доказів, підготовкою апеляційної скарги, участі адвокатів у судових засіданнях місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанції , колегія суддів дійшла висновку про те, що вказані витрати на оплату послуг адвоката підлягають стягненню на користь позивача у загальному розмірі 25 000,00 грн.

Окрім того, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, витрати позивача по сплаті судового збору за її подання також підлягають відшкодуванню позивачу у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 269, 275, 277, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 у справі №910/17912/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 у справі №910/17912/17 скасувати частково та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

3. Стягнути з рахунків Державного бюджету України (Державна казначейська служба України 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (80602, Львівська обл., Бродівський район, місто Броди, вул.Низька, будинок 15, ) 158 690,60 грн. (сто п'ятдесят вісім тисяч шістсот дев'яносто гривень 60 копійок) шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, 25 000,00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу та 4 445,33 грн. (чотири тисячі чотириста сорок п'ять гривень 33 копійки) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. В задоволенні решти позову відмовити.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

6. Матеріали справи №910/17912/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова

Повний текст постанови складено 26.06.2018