ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/638/18
Господарський суд Одеської області у складі судді Власовій С.Г.,

при секретарі судового засідання Матвієнко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/638/18:

За позовом: Комунального підприємства Харківські теплові мережі (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента (65006, м Одеса, вул. Вапняна, 54А, )

про стягнення 46 239,06грн. безпідставно спожитої теплової енергії

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство Харківські теплові мережі звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента про стягнення 46 239,06грн. безпідставно спожитої теплової енергії.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності №38-2072/470 від 10.05.2012р.;

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності №01/01/18 від 01.01.2018р.

В судовому засіданні 11.06.2018р. приймали участь представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності №01/01/18 від 01.01.2018р.

ВСТАНОВИВ:

04.04.2018р. за вх.№680/18 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Харківські теплові мережі до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента про стягнення 46 239,06грн. безпідставно спожитої теплової енергії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2018р. справу №916/638/18 розподілено до розгляду суддею Власовою С.Г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.04.2018р. відкрито провадження у справі №916/638/18; постановлено розглядати справу №916/638/18 за правилами Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.) в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "03" травня 2018р. об 11год.00хв.

Ухвалою суду від 02.05.2018р. задоволено клопотання представника Комунального підприємства Харківські теплові мережі від 25.04.2018р. за вх.№2-2131/18 про проведення судового засідання по справі №916/638/18, яке відбудеться 03.05.2018р. об 11год.00хв. в режимі відеоконференції; доручено Господарському суду Харківської області, який знаходиться за адресою: 61000, м. Харків, майдан Свободи, 5/1, забезпечити проведення судового засідання у справі №916/638/18, призначеного на 03 травня 2018р. об 11год.00хв., в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.05.2018р. зважаючи на неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, господарським судом оголошена перерва до "15" травня 2018 року об 11год. 30хв.

Ухвалою суду від 08.05.2018р. у задоволенні клопотання Комунального підприємства Харківські теплові мережі за вх.№2-2356/18 від 08.05.2018р. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.05.2018р., зважаючи на задоволення клопотання позивача про перенесення розгляду справи, неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, господарським судом оголошена перерва до "29" травня 2018 року об 11год. 30хв.

Ухвалою суду від 29.05.2018р., приймаючи до уваги нез'явлення в судове засідання представника відповідача, яким в телефонному режимі повідомлено про неможливість вчасного прибуття в судове засідання у звязку із заторами, судом відкладено розгляд справи на "11" червня 2018р. о 11год.00хв.

Клопотання відповідача від 03.05.2018р. за вх.№8909/18 про відкладення розгляду справи було судом задоволено.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, в їх обґрунтування зазначає, що КП Харківські теплові мережі на підставі розпорядження про початок та кінець опалювальних сезонів 2014-2015, 2015-2016р.р. здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Іванівська, 22. Відповідач займає вказані приміщення з 16 вересня 2011р. на праві власності відповідно до свідоцтва від 16.09.2011р. За твердженнями позивача система опалення приміщення відповідача єдина з системою опалення усього житлового будинку, даний факт підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання обєкту №173/2298 від 28.10.2015 року; підключення та відключення споживачів, що мають єдину з житловими будинками систему опалення, здійснюється одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення та гарячого водопостачання житлових будинків в цілому, що підтверджується актами про включення та відключення опалення у опалювальних сезонах 2014-2015, 2015-2016 р.р, які додані до позовної заяви. Ці акти скріплені підписами та печатками уповноважених осіб з боку позивача та балансоутримувача будівлі за адресою: м. Харків, вул. Іванівська, 22.

Крім того, позивач додає, що опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно обєднує усі приміщення в житловому будинку, однак, зважаючи на те, що приміщення відповідача не обладнані окремим тепловим вводом, КП «Харківські теплові мережі» не мало технічної можливості провести окреме відключення приміщень відповідача від джерела теплової енергії, оскільки це спричинило б порушення теплового балансу усього житлового будинку в цілому та порушення прав та інтересів мешканців цього будинку, можливості відключення окремих приміщень в житловому будинку немає.

Відтак, позивач стверджує, що КП «Харківські теплові мережі» без укладення відповідного договору забезпечував відповідача тепловою енергією в період з березня 2015р. по квітень 2016р. включно, так як загалом постачав теплову енергію до приміщення у м. Харкові, по вул. Іванівській, 22, факт споживання відповідачем теплової енергії у зазначений період підтверджується актами на включення та відключення опалення.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 11.05.2018р. вх.№9391/18, в обґрунтування заперечень, посилаючись на п.п. 3, 23, 40 Постанови Кабінету міністрів України від 03.10.2007р. за №1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» вказує, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, повязана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Споживач зобовязаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Крім того, посилаючись на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України позивач зазначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, між іншим, договори та інші правочини. Обовязок по сплаті за постачання теплової енергії як і статус споживача виникає на підставі договору про теплопостачання. Проте, як стверджує відповідач, договір про теплопостачання між TOB «ІЛК «Рента» та КП «Харківські теплові мережі» укладено не було, а відтак, на підставі наведеного висновку, що ТОВ «ІЛК «Рента» не має зобовязання по оплаті означеної позивачем заборгованості у звязку із відсутністю договору.

29.05.2018р. за вх.№10520/18 від Комунального підприємства Харківські теплові мережі надійшли заперечення на відзив, в обґрунтування яких позивач додатково, посилаючись на ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 509, 692, 714, 1212, 1213 ЦК України, а також правові позиції Верховного суду України, стверджує, що у спірний період відповідач користувався тепловою енергією, отже між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Враховуючи факт невиконання відповідачем зобовязання щодо оплати вартості отриманої теплової енергії, позивач обґрунтовано скористався наданим йому законом правом на стягнення суми заборгованості у судовому порядку. Між тим, позивач додає, що 19.10.2016 року на адресу відповідача було направлено для сплати рахунки за спірний період на суму 46 239,06 грн., доказом направлення відповідачу зазначених вище рахун ків є супровідний лист №76 від 13.10.2016 року, поштова квитанція від 19.10.2016 року, а також Відповідачу був надісланий лист-вимога №118 від 05.03.2018 року з вимогою сплати вартості безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 46 239,06 грн. за період з березня 2015 по квітень 2016 року включно, який був залишений без відповіді та задоволення.

Також, 29.05.2018р. за вх.№10523/18 позивачем подано до суду заяву, згідно якої Комунальне підприємство Харківські теплові мережі просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента окрім суми вартості безпідставно спожитої теплової енергії в розмірі 46 239,06грн. також суму понесених судових витрат в розмірі 1762,00грн., оригінал платіжного доручення на суму 1762,00грн. знаходиться у матеріалах справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

Відповідач є власником нежитлових приміщень цокольного поверху № 2-:-5, 8, 11, площею 90,8 кв.м., 1-го поверху № 1, площею 33,5 кв.м., загальною площею 124,3 кв.м., в житловому будинку літ. А-4, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Іванівська, 22, на підставі Свідоцтва на право власності від 16.09.2011р.

17.07.2012р. за вих.№36-ТД/118 позивачем направлено до відповідача лист щодо укладення між ними договору купівлі-продажу теплової енергії стосовно нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Іванівська, буд 22, а також два екземпляри договору купівлі-продажу теплової енергії від 17.07.2012р. №173/5917 з проханням підписати один його екземпляр та повернути до Комунального підприємства Харківські теплові мережі в 10-денний термін разом із вказаними документами. Однак, доказів укладення такого договору сторонами до справи не подано.

Як пояснив позивач, він забезпечує тепловою енергією нежитлові приміщення відповідача, які розташовані у м. Харкові, по вул. Іванівській, 22, так як до інженерних споруд житлового будинку за вказаною адресою, у т.ч. і розташованих в них нежитлових приміщень, входять системи централізованого опалення, з огляду на те, що облаштування індивідуальної системи опалення у вищевказаних нежитлових приміщеннях у передбаченому законодавством порядку проведено не було.

Згідно акту обстеження системи теплоспоживання обєкту №173/2298 від 28.10.2015р., який знаходиться за адресою вул. Іванівська, 22, встановлено, що система опалення приміщення Відповідача є єдиною і неподільною частиною системи опалення житлового будинку, на момент обстеження приміщення зачинено, споживач користується тепловою енергією без договору і без оплати; даний акт є підставою для нарахувань за спожиту теплову енергію з моменту включення житлового будинку в опалювальний сезон 2015-2016р.р.; споживачеві пропонується: укласти договір на поставку теплової енергії з КП «ХТМ», сплатити за користування тепловою енергією без договору.

Доказами постачання теплової енергії у приміщення, яке належить Відповідачу на підставі Свідоцтва на право власності від 16.09.2011 є: Акт підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії від 23.10.2014р. №173/2211, яким зафіксовано проведення підключення споживача житлового будинку, ділянка №10, що знаходиться за адресою вул. Іванівська, 22; Акт підключення/відключення споживача від джерела теплової енергії від 01.04.2015р. №173/5501, яким зафіксовано проведення відключення житлового будинку, ділянка №10, що знаходиться за адресою: вул. Іванівська, 22; Акт підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії від 13.10.2015р. №173/4808, яким зафіксовано проведення підключення споживача житлового будинку, ділянка №10, що знаходиться за адресою вул. Іванівська, 22; Акт підключення/відключення споживача від 05.04.2016р. №173/10246, яким зафіксовано проведення відключення споживача житлового будинку, ділянка №10, що знаходиться за адресою вул. Іванівська, 22.

З врахуванням викладеного та згідно п.п.20, 23 Правил користування тепловою енергією, затв. Постановою КМУ від 03.10.2007р. №1198, облік споживання теплової енергії позивач визначає розрахунковим способом.

Так, позивач розрахував, що відповідачем за період з березня 2015р. по квітень 2016р. було спожито теплову енергію на суму 46 239,06грн.

13.10.2016р. позивачем було направлено відповідачеві неоплачені рахунки за спожиту теплову енергію за наступні місяці: дублікат рахунку-фактури №17300-3251 від 07.04.2015р. на суму 5848,43грн. (плата за березень 2015р.), дублікат рахунку-фактури №17300-3251 від 09.11.2015р. на суму 2997,70грн. (плата за жовтень 2015р.), дублікат рахунку-фактури №17300-3251 від 08.12.2015р. на суму 5305,63грн. (плата за листопад 2015р.), дублікат рахунку-фактури №17300-3251 від 11.01.2016р. на суму 7587,31грн. (плата за грудень 2015р.), рахунок-фактура №17300-3251 від 08.02.2016р. на суму 12272,41грн. (плата за січень 2016р.), дублікат рахунку-фактури №17300-3251 від 09.03.2016р. на суму 6607,12грн. (плата за лютий 2016р.), дублікат рахунку-фактури №17300-3251 від 06.04.2016р. на суму 5163,31грн. (плата за березень 2016р.), дублікат рахунку-фактури №17300-3251 від 10.05.2016р. на суму 457,15грн. (плата за квітень 2016р.).

Крім того, Комунальним підприємством Харківські теплові мережі було надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента лист-вимогу від 05.03.2018р. вих. №118, яким позивач просив відповідача в семиденний строк сплатити вартість безпідставно спожитої теплової енергії в розмірі 46 239,06грн., яка утворилася в період з березня 2015року по квітень 2016року, однак, доказів реагування на вказаний лист-вимогу матеріали справи не містять.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені Комунальним підприємством Харківські теплові мережі позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 46 239,06грн. безпідставно спожитої теплової енергії правомірними, такими, що відповідають дійсним обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Засадами чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003р. передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України від 16.01.2003р.).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України, суд згідно ч.2 зазначеної статті Кодексу може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи право чином.

Згідно ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про теплопостачання теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; транспортування теплової енергії - господарська діяльність, пов'язана з передачею теплової енергії (теплоносія) за допомогою мереж на підставі договору.

Положення ст. 1212 ЦК України визначають, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За положеннями ч.3 ст.24 Закону України „Про теплопостачання основними обов'язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п.3 Правил користування тепловою енергією, затв. Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007р., споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Положення п.4 Правил користування тепловою енергією, затв. Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007р., визначають, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Так, згідно положень п. 20 Правил користування тепловою енергією, затв. Постанови КМУ №1198 від 03.10.2007р., облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

За відсутності у відповідача приладу комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розрахований позивачем із використанням формули, визначеної Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу від 14.12.1993р.

Позивачем при розрахунку обсягу фактично спожитої теплової енергії на опалення виконаний за формулою:

Споживання теплової енергії на опалення = теплове навантаження на опалення * (температура всередині приміщення - середня температура зовнішнього повітря за місяць) / (температура всередині приміщення - середньорічна температура зовнішнього повітря по місту Харкову для проектування будівель та споруд) * коефіцієнт розподілу теплової енергії *кількість годин подачі опалення.

На підставі визначених обсягів фактично спожитої теплової енергії та тарифу судом встановлено, що в період опалювальних сезонів з березня 2015р. по квітень 2016р. Позивачем поставлено Відповідачу теплову енергію на загальну суму 46 239,06грн., а саме: у березні 2015р. 5848,43грн., у жовтні 2015р. 2997,70грн., у листопаді 2015р. 5305,63грн., у грудні 2015р. 7587,31грн., у січні 2016р. 12272,41грн., у лютому 2016р. 6607,12грн., у березні 2016р. 5163,31грн., у квітні 2016р. 457,15грн.

Отже, враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, мало місце постачання позивачем відповідачу теплової енергії, споживання її останнім без укладення відповідного договору та за відсутності її оплати з боку споживача, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 46 239,06грн. безпідставно спожитої теплової енергії, на думку суду, підтверджується належними та відповідними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, законодавство, що регулює спірні відносини, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства Харківські теплові мережі є доведеними та обґрунтованими, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 46 239,06грн. вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з березня 2015р. по квітень 2016р.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст. 129 ГПК України відшкодовуються судові витрати за розгляд позовної заяви, а саме 1762,00грн. судового збору.

Керуючись ст. 129,ст. ст. 232, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства Харківські теплові мережі задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента (65006, м. Одеса, вул. Вапняна, буд. 54А, ) на користь Комунального підприємства Харківські теплові мережі (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р 2313 в ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823) 46 239 (сорок шість тисяч двісті тридцять девять) грн. 06коп. вартості безпідставно спожитої теплової енергії.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-лізингова компанія „Рента (65006, м. Одеса, вул. Вапняна, буд. 54А, ) на користь Комунального підприємства Харківські теплові мережі (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р 313 в ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823) 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 червня 2018 р.

Суддя С.Г. Власова