КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа№ 911/3884/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Маковея Ю.І.,

представника КП "Міськтепловоденергія" Годлевського Е.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськтепловоденергія"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 13.02.2018 (повний текст складено 19.02.2018, суддя Наріжний С.Ю.)

у справі №911/3884/17

за позовом Комунального підприємства "Міськтепловоденергія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артур-К"

про стягнення 158824,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.02.2018 позовну заяву задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артур-К" на користь КП "Міськтепловоденергія" заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 52072,32 грн. та судовий збір в сумі 781,09 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, КП "Міськтепловоденергія" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 13.02.2018 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 106752,18 грн. та 1601,28 грн. судового збору, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення. За твердженням скаржника, позивач надав відповідачу теплову енергію для опалення приміщення в період з жовтня 2015 року до березня 2017 року, а відповідач за відсутності укладеного між сторонами договору фактично спожиту теплову енергію не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка правомірно заявлена до стягнення. Також, позивач вказує, що не має технічної можливості припинити постачання відповідачу теплову енергію, оскільки призведе до припинення надання послуг всім споживачам багатоквартирного будинку, до складу якого входить належне відповідачу нежитлове приміщення. Окрім того, позивач зазначає, що фактичні обставини неплатоспроможності відповідача не звільняє його від обов'язку оплатити послуги з централізованого опалення з урахуванням показників загально-будинкового засобу обліку теплової енергії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3884/17, розгляд справи призначено на 24.04.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 розгляд справи № 911/3884/17 відкладено на 17.05.2018.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце засідання суду був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (від 14.05.2018 вх. № 09.2-04/36400/18).

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2017 до Господарського суду Київської області звернулось Комунальне підприємство "Міськтепловодоенергія" з позовом до ТОВ "Артур-К" про стягнення 158824,50 грн., який обґрунтований наявністю у відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.12.2017 відкрито провадження у даній справі № 911/3884/17 в межах справи № Б24/051-11 про банкрутство ТОВ "Артур-К" та призначено підготовче засідання на 23.01.2018.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.01.2018 закрито підготовче провадження у справі № 911/3884/17, призначено справу для розгляду по суті на 13.02.2018.

13.02.2018 Господарський суд Київської області прийняв оскаржуване судове рішення у формі ухвали про часткове задоволення позовної заяви та стягнення з ТОВ "Артур-К" на користь КП "Міськтепловоденергія" заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 52072,32 грн. та судовий збір в сумі 781,09 грн.

Ухвала Господарського суду Київської області від 13.02.2018 в частині відмови в задоволені позовних вимог мотивована тим, що відповідача визнано банкрутом, а відтак у нього не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Судом першої інстанції встановлено, що надання позивачем послуг з теплопостачання не відноситься до договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, в розумінні Закону про банкрутство, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що визнання обов'язку сплатити рахунки, виставлені після визнання відповідача банкрутом суперечить ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником нежитлового приміщення загальною площею 407,2 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Князів Коріатовичів, 7.

Вказане нежитлове приміщення відповідач як орендодавець передав в користування ТОВ «Пані Аптека» як орендарю на підставі договору № 01/04/3 оренди нежитлового приміщення від 01.04.2011.

ТОВ «Пані Аптека» як споживач уклало з Комунальним підприємством "Міськтепловоденергія" як виконавцем договір № КП-1292 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 01.05.2011, на підставі якого позивач надавав послуги з постачання теплової енергії з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення орендарю нежитлового приміщення за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Князів Коріатовичів, 7.

13.05.2013 ТОВ "Артур-К" та ТОВ «Пані Аптека» уклали угоду про припинення договору № 01/04/3 оренди нежитлового приміщення від 01.04.2011, відповідно до умов якого договір оренди припинив свою дію 22.05.2013.

За актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 22.05.2013 нежитлове приміщення за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Князів Коріатовичів, 7, загальною площею 407,2 кв. м повернуто відповідачу.

31.10.2013 та 18.11.2013 позивач поштовим зв'язком направляв відповідачу проект договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, проте відповідач пропозицію укласти угоду не прийняв, підписаний примірник договору на адресу позивача не надіслав.

Матеріалами справи підтверджується, що система централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на об'єкті по вул. Князів Коріатовичів, 7, м. Кам'янця-Подільського є неподільною, у зв'язку з чим позивач позбавлений технічної можливості фізично відключити належне відповідачу нежитлове приміщення від мережі централізованого опалення.

У зв'язку з чим, за відсутності укладеного між сторонами договору, позивач продовжував надавати послуги з теплопостачання у багатоповерховому будинку, в тому числі і для обігріву нежитлового приміщення, належного відповідачу у період з жовтня 2015 року по березень 2017 року, про що свідчать рапорти про спожиту теплову енергію складені у вказаний період часу.

Згідно актів-рахунків позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на суму 158824,50 грн., в тому числі у жовтні 2015 року надано послуг на суму 7143,36 грн. (акт-рахунок № 2941/10 від 31.10.2015), в листопаді 2015 на суму 11869,38 грн. (акт-рахунок № 2941/11 від 30.11.2015), в грудні 2015 на суму 13091,53 грн. (акт-рахунок № 2941/12 від 31.12.2015), в січні 2016 на суму 19968,05 грн. (акт-рахунок № 2941/1 від 31.01.2016), в лютому 2016 на суму 13234,57 грн. (акт-рахунок № 2941/2 від 29.02.2016), в березні 2016 на суму 14282,95 грн. (акт-рахунок № 2941/3 від 31.03.2016), в жовтні 2016 на суму 4180,50 грн. (акт-рахунок № 2941/10 від 31.10.2016), в листопаді 2016 на суму 11226,91 грн. (акт-рахунок № 2941/11 від 30.11.2016), в грудні 2016 на суму 15841,17 грн. (акт-рахунок № 2941/12 від 31.03.2016), в січні 2017 на суму 19915,66 грн. (акт-рахунок № 2941/1 від 31.01.2017), в лютому 2017 на суму 18049,62 грн. (акт-рахунок № 2941/2 від 28.02.2017), в березні 2017 на суму 10020,80 грн. (акт-рахунок № 2941/3 від 31.03.2017).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" установлено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Як було встановлено вище відповідач ухилився від укладення договору про споживання теплової енергії та продовжував отримувати послуги з теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Тобто, законодавством встановлений імперативний обов'язок споживача щомісячно оплачувати поставлену теплову енергію.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Київської області від 23.06.2011 порушено провадження у справі № Б24/051-11 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Артур-К".

Постановою Господарського суду Київської області від 01.02.2016 у справі № Б24/051-11 припинено процедуру санації ТОВ "Артур-К"; визнано банкрутом ТОВ "Артур-К" та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Віскунова О.В.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI викладено в новій редакції Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Положення нової редакції Закону про банкрутство застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19.01.2013.

При цьому, положення Закону про банкрутство в новій редакції, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону про банкрутство здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідації процедури - за його новою редакцією.

Таким чином, після прийняття постанови у справі № Б24/051-11 про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Артур-К" банкрутом до спірних правовідносин за участю боржника підлягають застосуванню норми Закону про банкрутство в редакції чинній з 19.01.2013.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу, який виник після визнання відповідача банкрутом, вказав, що надання позивачем послуг з теплопостачання не відноситься до договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані в розумінні Закону про банкрутство.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки зроблений з неправильним застосуванням норм ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

Тобто, перелік правовідносин за участю боржника, які не припиняються у зв'язку з визнанням боржника банкрутом, не є вичерпним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надавав послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, належне відповідачу (боржнику у справі про банкрутство), які є комунальними послугами в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Отже, наявні підстави для висновку, що правовідносини з надання житлово-комунальних послуг не припиняються із прийняттям господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом, оскільки мають на меті підтримання нерухомого майна боржника у належному стані, що повністю узгоджується із приписами частини 1 статті 38 Закону про банкрутство.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині, що оскаржується позивачем, втім з інших підстав, які в апеляційній скарзі не зазначаються, а саме порушення судом першої інстанції норми ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до визначень наведених у ст. 1 Закону про банкрутство:

грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Позивач звернувся до відповідача із позовною вимогою про стягнення заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії в сумі 158824,50 грн., яка виникла у період з жовтня 2015 року по березень 2017 року та після порушення провадження у справі про банкрутство, тобто заявлений до стягнення борг носить характер поточних вимог до боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів (ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство).

Абзацом 4 частини 8 статті 23 Закону про банкрутство встановлено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі

Колегія суддів зазначає, що згідно зазначених норм законодавства до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають будь-які (незалежно від характеру правовідносин) поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури кредитори з поточними вимогами до боржника повинні звертатися з такими вимогами до останнього в межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, чи розглянуті відповідні вимоги у позовному провадженні.

Як було встановлено вище, позовна заява подана 19.12.2017 після визнання боржника банкрутом (01.02.2016), заявлена до стягнення заборгованість є поточною в розумінні Закону про банкрутство, оскільки виникла після порушення провадження у справі про банкрутство (23.06.2011), то такі вимоги мають бути заявлені та розглянуті лише у справі про банкрутство ТОВ "Артур-К" у відповідності з нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Частиною 6 статті 12 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України).

Загальні правила, особливості заявлення та розгляду грошових вимог до боржника щодо якого порушено справу про банкрутство встановлені ст.ст. 1, 11, 24, 25, 38 Закону про банкрутство.

Також, і Законом України «Про судовий збір» встановлені спеціальні ставки судового збору за подання до господарського суду заяв у справі про банкрутство, зокрема, за подання заяви із грошовими вимогами до боржника ставка судового збору становить 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Місцевий господарський суд встановивши фактичні обставини справи щодо правової природи заявленої до стягнення заборгованості в порушення вимог процесуального законодавства (п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України) прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі № 911/3884/17 за правилами загального позовного провадження. Не усунув суд першої інстанції такі порушення норм процесуального права і при прийнятті судового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Окремо колегія суддів відзначає порушення судом першої інстанції норм ч. 3 ст. 232 ГПК України при вирішення справи за правилами загального позовного провадження, розгляд якої по суті спору закінчився постановленням ухвали, а не ухваленням рішення, як то установлено вказаною нормою процесуального закону.

Крім того, необхідно зазначити, що чинним процесуальним законодавством не передбачено відкриття провадження у справі за позовною заявою за правилами загального позовного провадження в межах вже існуючої справи, що перебуває на розгляді господарського суду, в даному випадку - в межах справи Господарського суду Київської області № Б24/051-11 про банкрутство ТОВ "Артур-К".

В той же час, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 ст. 277 встановлено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Господарського суду Київської області від 13.02.2018 повністю та закриття провадження у даній справі № 911/3884/17.

Одночасно колегія суддів роз'яснює позивачу його право звернутись із заявою з грошовими вимогами до боржника - ТОВ "Артур-К" у справі № Б24/051-11 до Господарського суду Київської області в порядку передбаченому Законом про банкрутство.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 4 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 13.02.2018 у справі № 911/3884/17 скасувати повністю.

3. Закрити провадження у справі №911/3884/17 за позовом Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артур-К" про стягнення 158824,50 грн.

4. Судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Комунальне підприємство "Міськтепловоденергія" в сумі 3573,56 грн.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.06.2018.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко