КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2018 р. Справа№ 910/555/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантрейд»

на рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2018 р.

у справі №910/555/18 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріо-Інвест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантрейд»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріо-Інвест» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантрейд» про стягнення суми штрафних санкцій у розмірі 35312,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умов договору належним чином не виконував своїх зобов'язань щодо своєчасного та повного виконання умов договору на поставку насіння соняшнику №400172 від 10.03.2017 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.03.2018 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Сантрейд» на користь ТОВ «Маріо-Інвест» пеню у розмірі 10927,92 грн., штраф у розмірі 11528,60 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки відповідачем на час розгляду справи не поставлено продукцію у строки, які визначені договором, у кількості 5,24 мт., то суд задовольнив позовні вимоги частково. У зв'язку з встановленням судом меншого розміру заборгованості ніж заявлено позивачем, судом здійснено розрахунок штрафних санкцій з урахуванням зменшення суми основного боргу. Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, то суд першої інстанції дійшов висновку, що вказане клопотання підлягає залишенню без задоволення, оскільки відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів існування виняткових обставин, яких могло б бути достатньою для зменшення штрафних санкцій

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та прийнято з порушенням норм процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанціє є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає обставинам справи та ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України. Позивачем долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити. Вважає, що термін претензій позивача щодо кількості товару сплив на дату подачі позовної заяви та з дій позивача не вбачається зацікавленості в поставці товару за договором, а відтак у позивача відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

10.03.2017 р. між ТОВ «Маріо-Інвест» (покупець) та ТОВ «Сантрейд» (постачальник) укладено договір на поставку насіння соняшнику № 400172.

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов'язується продати та передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2016 року, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що товар за цим договором поставляється залізничним транспортом. За письмової домовленості сторін, товар може поставлятися автомобільним транспортом. Товар за даним договором поставляється окремими частинами в строк до 10.03.2017 р. включно.

Відповідно до п. 3.5 договору, датою поставки товару вважається дата календарного штемпеля станції призначення про видачу товару покупцю у відповідній залізничній накладній на товар. У випадку поставки товару автомобільним транспортом, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами відповідного акта перерахунку ціни, який є одночасно актом приймання-передачі товару. Акт перерахунку ціни має містити дані про кількість й якість товару, визначені на складі покупця.

Відповідно до п. 4.1. договору, кількість товару становить 30000,00 метричних тонн +/- 10% за вибором покупця.

Ціна однієї мт товару, що поставляється складає 11000,00 грн. (п. 4.2. договору).

Згідно п. 9.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором. При цьому положення п.п. 9.10. та 9.11. даного договору діють протягом трьох років з дати поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником було передано, а покупцем прийнято продукцію у кількості 24,76 мт. на суму 268597,97 грн., що підтверджується видатковою накладною №17 від 10.03.2017 р.

Відповідно до акта перерахунку ціни № МА000000343 від 10.03.2017 р. сторонами підтверджено постачання та прийняття товару в кількості 24,76 мт.

Позивачем в свою чергу оплачено поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням № 823 від 29.03.2017 р. на суму 223831,64 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо поставки товару в строк визначений договором.

Позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за недопоставку 8,24 мт. товару на суму 90640,00 грн. по договору № 400172 від 10.03.2017 р., а саме: 17184,35 грн. пені та 18128,00 грн. штрафу.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У позовній заяві позивач зазначає, що згідно договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2016 року у кількості 30 метричних тонн +/- 10% за вибором покупця, що разом становить 33,00 мт. Відповідач здійснив поставку товару 24,76 мт., непоставлений товар залишається у кількості 8,24 мт. загальною вартістю 90640,00 грн.

Проте, вказані твердження суперечать умовам договору з огляду на наступне.

Умовами договору передбачено кількість поставки товару 30 метричних тонн, +/-10% - це похибка за вибором покупця. Як вбачається з матеріалів справи позивачем поставлено товар у кількості - 24,76 мт., отже відповідач згідно умов договору повинен допоставити товар у кількості 5,24 мт. на загальну суму 57640,00 грн. У зв'язку з чим судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлені до стягнення 17184,35 грн. пені та 18128,00 грн. штрафу підлягають перерахунку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.3 договору, сторони погодили, що у випадку несвоєчасної поставки товару згідно з умовами даного договору постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який вона нараховується, від загальної вартості непоставленої (або несвоєчасно поставленої) партії товару за кожен день прострочення.

Оскільки відповідачем на час розгляду справи не поставлено продукцію у строки, визначені договором у кількості 5,24 мт. колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 10927,92 грн. за заявлений позивачем період з 11.03.2017 по 04.12.2017.

Згідно п. 7.5 договору, у випадку поставки неякісного товару та/або несвоєчасної поставки товару, та/або поставки товару в меншій кількості, ніж передбачено даним договором або відповідною додатковою угодою до нього, та/або неповної передачі покупцеві товаросупровідної документації, покупець вправі застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію в вигляді притримання оплати товару до моменту усунення постачальником відповідного порушення та стягнути з постачальника додатково штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару.

Отже, як вбачається з вищенаведеного пункту договору, штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару, може бути застосований покупцем за всі невиконані або неналежно виконані зобов'язання, та/або несвоєчасну поставку товару, та/або поставку товару в меншій кількості, ніж передбачено даним договором, та/або неповну передачу покупцеві товаросупровідної документації.

Враховуючи викладене, а також те, що штрафні санкції нараховуються судом на суму, що є меншою ніж заявлена у позовній заяві, колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, про часткове задоволення позовних вимог про стягнення суми штрафу у розмірі 11528,60 грн.

Слід зазначити, що відповідач в судовому засіданні підтвердив факт недопоставки товару у передбаченій договором кількості, а відтак необґрунтованими та безпідставним є посилання відповідача на той факт, що не дивлячись на те, що відповідач знав про порушення ним умов договору та нездійснення ним поставки товару в передбаченому умовами договору розмірі, його має бути звільнено від відшкодування передбачених умовами договору штрафних санкцій, оскільки він не отримав поштового повідомлення про порушення ним взятих на себе зобов'язань.

Щодо доводів відповідача про нарахування неустойки за період з 11.03.2017 р. по 04.12.2017 р., з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 230, ч.ч. 4, 6 ст. 232 ГК України, встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України), у тому числі мають право пов'язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Згідно п. 7.7 договору, сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання своїх обов'язків за даним договором. Неустойка сплачується постачальником до повного виконання ним своїх зобов'язань за даним договором.

Отже, сторонами в п. 7.7. договору, погоджено інший строк нарахування неустойки, ніж встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ЦК України - видами штрафних санкцій, чим і спростовуються доводи відповідача щодо неможливого застосування одночасно відповідальності у вигляді неустойки та штрафу.

Інші доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі не підтверджуються матеріалами справи та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів існування виняткових обставин, які могли б бути достатньою підставою для зменшення штрафних санкцій.

При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд повинен враховувати інтереси обох сторін.

За таких обставин, приймаючи все вищенаведене у сукупності, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалено з порушенням норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2018 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантрейд» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2018 р. у справі №910/555/18 залишити без змін.

Справу №910/555/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови суду складено 21.06.2018 р.