ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/2699/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючий, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

розглянувши заяву споживчого кооперативу "Степана Бандери" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27 липня 2017 року у справі № 914/2699/15

за первісним позовом Споживчого кооперативу "Степана Бандери"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будова-Захід"

про стягнення заборгованості

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будова-Захід"

до Споживчого кооперативу "Степана Бандери"

про розірвання договору будівельного підряду та стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Споживчий кооператив "Степана Бандери" (Далі - СК "Степана Бандери") звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будова-Захід" (Далі - ТОВ "Будова-Захід") про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ТОВ "Будова-Захід" до СК "Степана Бандери" про розірвання договору будівельного підряду від 17.07.2012 за № 29а/12-Т та стягнення збитків у розмірі 396 318, 93грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 23.03.2016 затверджено мирову угоду від 23.03.2016, укладену СК "Степана Бандери" та ТОВ "Будова-Захід". Провадження у справі припинено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У зв'язку з невиконанням боржником умов мирової угоди, 22.06.2016 стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області з заявою про примусове виконання ухвали. За результатами розгляду заяви стягувача, 24.06.2016 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №51494573 з підстав відсутності у виконавчому документ обов'язкових реквізитів, у тому числі гербової печатки.

Вважаючи вказану постанову та дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчому провадженні незаконними, СК "Степана Бандери" звернувся з відповідною скаргою до суду.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 20.07.2016 скаргу СК "Степана Бандери" задоволено частково, визнано незаконними дії державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 24.06.2016, в решті вимог скарги відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 ухвалу місцевого господарського суду від 20.07.2016 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні скарги СК "Степана Бандери" відмовлено повністю.

У зв'язку з невиконанням боржником умов мирової угоди, 31.08.2016 стягувач повторно звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про примусове виконання ухвали.

05.09.2016 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52078220 про стягнення з боржника заборгованості в сумі 2 327 261, 56 грн та штрафу у розмірі 100% від несплаченої суми. Всього заборгованість на загальну суму - 4 654 523, 12 грн. Боржнику надано семиденний строк з моменту винесення постанови для самостійного виконання виконавчого документу.

Оскільки у строк, визначений постановою про відкриття виконавчого провадження боржником виконавчий документ виконаний не був, 22.09.2016 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 27.09.2016 - постанови про арешт коштів боржника в межах суми - 4 654 523, 12 грн.

ТОВ "Будова-Захід" звернулось до господарського суду Львівської області зі скаргами на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та просило визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо відкриття виконавчого провадження № 52078220; визнати недійсною постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.09.2016 № 52078220; визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо накладення арешту на все майно ТОВ "Будова-Захід" та на кошти на банківських рахунках товариства; визнати недійсною постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.09.2016 ВП № 52078220; постанову про арешт коштів боржника на рахунках, відкритих в АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 22.09.2016; постанову про арешт коштів боржника на рахунках, відкритих у ПАТ "АКБ Львів", АТ "Укрсиббанк", ПАТ КБ "Приватбанк" від 29.09.2016 у ВП № 52078220, про зобов'язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській обл. закрити виконавче провадження №52078220.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 12.01.2017 (головуючий суддя Крупник Р.В., судді Король М.Р. та Юркевич М.В.) відмовлено ТОВ "Будова-Захід" в задоволенні скарги про визнання незаконними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.09.2016 ВП №52078220. Відмовлено ТОВ "Будова-Захід" в задоволенні скарги про визнання незаконними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській обл. щодо накладення арешту на майно та кошти на банківських рахунках ТОВ "Будова-Захід", визнання недійсною постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській обл. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.09.2016 ВП №52078220, постанов державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській обл. про арешт коштів від 22.09.2016 та від 27.09.2016 ВП №52078220, про зобов'язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській обл. закрити виконавче провадження №52078220.

Ухвала мотивована тим, що оскільки взятих на себе зобов'язань згідно мирової угоди боржник не виконав, строк пред'явлення виконавчого документа не закінчився і такий відповідав вимогам, передбаченим Законом, державним виконавцем правомірно та відповідно до чинного на той час законодавства було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.09.2016 ВП №52078220, а тому правові підстави для визнання його дій незаконними, а постанови недійсною відсутні. Інших передбачених законом обставин, наявність яких є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, скаржником наведено не було. Також, суд зазначив про законність винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та арешт коштів боржника.

Постановою колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у складі: Юрченка Я.О., Матущака О.І., Хабіб М.І. ухвалу господарського суду Львівської області скасовано, скарги ТОВ "Будова-Захід" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задоволено частково, визнано незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на все майно та на кошти на банківських рахунках у межах ВП № 52078220; визнано недійсними постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження від 05.09.2016, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.09.2016, арешт коштів боржника від 22.09.2016, арешт коштів боржника від 27.09.2016 у межах ВП № 52078220, в задоволенні вимоги ТОВ "Будова-Захід" щодо зобов'язання державного виконавця закрити виконавче провадження № 52078220 відмовлено.

Постанова мотивована тим, що державний виконавець має право відкривати виконавче провадження, накладати арешт на кошти та майно боржника в межах суми стягнення, вказаної у виконавчому документі, в даному випадку - мирова угода. Однак, державний виконавець не наділений повноваженнями встановлювати правомірність стягнення штрафу, передбаченого п. 3 мирової угоди та самостійно визначати суму штрафу.

Постановою Вищого господарського суду від 27.07.2017 у складі: Ходаківської І.П., Бакуліної С.В., Корсака В.А. Касаційну скаргу Споживчого кооперативу "Степана Бандери" залишено без задоволення.

Постанову від 09.03.2017 Львівського апеляційного господарського суду у справі №914/2699/15 господарського суду Львівської області залишено без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про часткове задоволення скарги ТОВ "Будова-Захід" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, визнання незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на все майно та на кошти на банківських рахунках у межах ВП № 52078220; визнання недійсними постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження від 05.09.2016, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.09.2016, арешт коштів боржника від 22.09.2016, арешт коштів боржника від 27.09.2016 у межах ВП № 52078220 та відмову в задоволенні вимоги ТОВ "Будова-Захід" щодо зобов'язання державного виконавця закрити виконавче провадження № 52078220, але неправильно визначив підстави прийняття такого судового рішення.

Вищий господарський суд ухвалюючи наведене рішення виходив з такого.

Відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній до 15.12.2017 мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 6 частини першої статті 26 Закону).

Пунктом пункту 5 статті 3 Закону (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак, Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (23.03.2016 року) зазначена мирова угода, як зазначав Вищий господарський суд України, не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Крім того, суд касаційної інстанції у своїй постанові зазначив, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

27.10.2017 СК "Степана Бандери" звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27 липня 2017 року у справі № 914/2699/15, у якій просив задовольнити заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2017 у даній справі та скасувати вказану постанову, прийняти нове рішення, яким залишити в силі ухвалу господарського суду Львівської області від 21.01.2017 у справі №914/2699/15 про відмову у задоволенні скарги ТОВ "Будова-Захід" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно.

Ухвалою Верховного Суду України від 01.11.2017 надано в.о. голови СК "Степана Бандери" Думанець В.С. строк для усунення недоліків до 15.11.2017.

У строки, що визначені ухвалою Верховного Суду України від 01.11.2017, заявник усунув недоліки щодо підтвердження повноважень керівника, як особи яка підписала заяву про перегляд та надав у якості підтвердження повноважень засвідчену копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 10.08.2015 та засвідчену копію витягу з офіційного сайту Міністерства юстиції України із зазначенням відомостей про керівника станом на 12.11.2017.

За приписами підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

28.12.2017 супровідним листом Верховного Суду України №3-1393 г 17 заяву Споживчого кооперативу "Степана Бандери" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27 липня 2017 року у справі № 914/2699/15 передано касаційному господарському суду у складі Верховного Суду (вх. №173/2018 від 24.01.2018).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2018 справу №914/2699/15 передано колегії суддів: Жуков С.В. - головуючий, Білоус В.В., Ткаченко Н.Г.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копію постанови Вищого господарського суду України від 07.02.2017 у справі № 904/621/16, у якій, на думку заявника, по-іншому, ніж в оскаржуваній постанові, застосовано норми матеріального права.

Дослідивши доводи заяви та додані до неї матеріали, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, з'ясував, що подана заява є обґрунтованою, а відтак, справа № 914/2699/15 підлягає допуску до провадження Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05.02.2018 допущено справу № 914/2699/15 до провадження Верховного Суду.

Відкрито провадження за заявою СК "Степана Бандери" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27 липня 2017 року у справі № 914/2699/15.

Витребувано матеріали справи № 914/2699/15 за первісним позовом СК "Степана Бандери" до ТОВ "Будова-Захід" про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ТОВ "Будова-Захід" до СК "Степана Бандери" про розірвання договору будівельного підряду та стягнення збитків.

Ухвалою Верховного Суду від 16.05.2018 призначено розгляд заяви СК "Степана Бандери" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2017 у справі № 914/2699/15 без повідомлення та виклику учасників справи.

З урахуванням наведеного, розгляд Заяви здійснюється Касаційним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній до 15.12.2017.

Перевіривши наведені у заяві обставини, Верховний Суд дійшов висновку, що заява СК "Степана Бандери" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2017 у справі № 914/2699/15 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 111-16 Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній до 15.12.2017, заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з таких підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. ст. 17, 18 Закону України "Про виконавче провадження" СК "Степана Бандери" додав до своєї Заяви копію постанов Вищого господарського суду України від 07.02.2017 у справі №904/621/16.

Так, у справі, копію постанови як надано для порівняння, Вищий господарський суд України у подібних правовідносин висловив правову позицію про те, що у разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Оцінюючи ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015, якою затверджено укладену між сторонами мирову угоду у справі № 904/1865/15, касаційний господарський суд зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли до протилежних висновків. При цьому, апеляційним судом обґрунтовано зауважено про помилковість висновків місцевого суду в частині відповідності згаданої ухвали вимогам, які ставляться до виконавчих документів.

Так, Вищий господарський суд у постанові від 07.02.2017 зазначив, що апеляційним судом встановлено, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 має всі відомості передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" і має статус виконавчого документу, оскільки в ухвалі зазначено дату набрання нею чинності, резолютивна частина ухвали містить зміст затвердженої судом мирової угоди, в якій зазначено найменування сторін їх поштові та банківські реквізити, суму боргу яка підлягає сплаті боржником та строки сплати, та зазначено, що ця ухвала є виконавчим документом і може бути пред'явлена до виконання до 19.05.2016.

За встановлених обставин, Вищий господарський суд України погодився із висновками суду другої інстанції про відсутність підстав для розгляду позовної заяви про спонукання до виконання мирової угоди у господарських судах та необхідність припинення провадження у справі.

Крім того, касаційний господарський суд у наведеній постанові вказав, що апеляційним судом правомірно наголошено на можливості оскарження відмови зам.начальника відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області у відкритті виконавчого провадження з виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди від 23.10.2015 у порядку та на підставах, визначених статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України.

Викладене свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться у Заяві, Касаційний господарський суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній до 15.12.2017 рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 4 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній до 15.12.2017 мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

У ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на час укладення мирової угоди) передбачено, що 1. Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. 2. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини";

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" 1. У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

2. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

3. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

4. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

У ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави дійти висновків про те, що у разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст. 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України у постановах від 23.09.2015 у справі №6-274цс15 та від 11.11.2015 у справі №6-342цс15.

Враховуючи наведене, Вищий господарський суд України у постанові від 27.07.2017, погодившись із висновками суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції але із власних підстав, не правильно застосував норми матеріального права ст. ст. 17, 18, 19 Закону України "Про виконавче провадження", дійшов помилкового висновку про те, що на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (23.03.2016 року) зазначена мирова угода, не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Отже, заява про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2017 у даній справі підлягає частковому задоволенню, з огляду на те, що дійшовши помилкових висновків про те, що мирова угода у даній справі не є виконавчим документом, суд касаційної інстанції не перевірив правомірність прийняття рішення судом другої інстанції, який дійшов висновків про часткове задоволення скарги ТОВ "Будова-Захід" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з підстав перевищення державним виконавцем своїх повноважень встановлювати правомірність стягнення штрафу, передбаченого п. 3 мирової угоди та самостійно визначати суму штрафу.

З огляду на вищевикладене постанова Вищого господарського суду України від 27.07.2017 у справі № 914/2699/15 підлягає скасуванню як незаконна і необґрунтована, прийнята внаслідок неоднакового і неправильного застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а справа - направленню на новий касаційний розгляд до Верховного Суду.

Статтею 286 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, визначено, що судом касаційної інстанції у господарських справах є Верховний Суд.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 111-23, 111-24, 111-25 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву споживчого кооперативу "Степана Бандери" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2017 року у справі № 914/2699/15 задовольнити частково.

2. Постанову Вищого господарського суду України від 27.07.2017 року у справі № 914/2699/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 111-16 ГПК України.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко