ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

19 червня 2018 року Справа № 915/210/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Югнефтепродукт" (54028, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 8, кв. 7)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Скат" (54015, м. Миколаїв, вул. 8 Березня, 1)

про: стягнення 438477,36 грн.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Тимошенко Т.А. - за довіреністю № 48 від 22.05.2018,

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

14 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Югнефтепродукт" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н і б/д (вх. № 3195/18) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Скат" заборгованості за договором в розмірі 438477,36 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору поставки нафтопродуктів № 4 від 27.04.2017; видаткових накладних за листопад 2017 року на загальну суму 424821,50 грн. (всього 21 накладна); часткової сплати відповідачем заборгованості в розмірі 25000,00 грн.; акту звірки від 27.12.2017; претензії від 02.03.2018; норм статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, та мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань.

Ухвалою суду від 02.04.2018, після усунення недоліків позовної заяви, останню було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/210/18, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 24 квітня 2018 року о 10 год. 15 хв.; встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву не виконав, про причини невиконання вимог суду не повідомив.

24 квітня 2018 року в судове засідання з'явився лише повноважний представник позивача, якого суд заслухав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини нез'явлення суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання 10.04.2018 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2018 у справі № 915/210/18 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 470.

За результатами проведеного судового засідання 24.04.2018 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 24 травня 2018 року о 10 год. 00 хв.

02.05.2018 до суду від позивача надійшло клопотання б/н і б/д (вх. № 5178/18) про приєднання доказів до матеріалів справи.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, так і не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву не виконав, про причини невиконання вимог суду не повідомив.

24 травня 2018 року в судове засідання знову з'явився лише представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини нез'явлення суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання 02.05.2018 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.04.2018 у справі № 915/210/18 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 367.

За результатами проведеного судового засідання 24 травня 2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 915/210/18 до судового розгляду по суті на 19 червня 2018 року о 14 год. 00 хв.

19 червня 2018 року в судове засідання з'явився лише представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини нез'явлення суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання вважається повідомленим належним чином.

Так, копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.05.2018 у справі № 915/210/18, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, повернута до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 663).

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній юридичній особі в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач вважався повідомленим про час і місце розгляду судом даної справи.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 19 червня 2018 року представник позивача звернувся до господарського суду з заявою б/н від 19.06.2018 (вх. № 7374/18) про закриття судової справи в зв'язку з оплатою відповідачем заборгованості в повному обсязі.

19.06.2018 за результатами розгляду заяви позивача б/н від 19.06.2018 (вх. № 7374/18 від 19.06.2018), суд на підставі ст. ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2017 року між сторонами був укладений договір № 4 поставки нафтопродуктів (далі - Договір), згідно з предметом якого позивач, як постачальник, зобов'язався передати у власність відповідача, як покупця, а останній - прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) на умовах, викладених в цьому Договорі (п. 1.1).

За змістом п. 3.1 Договору товар передається покупцю окремими партіями за заявкою покупця, здійсненою відповідно до п. 3.2 цього Договору. За партію товару сторони приймають кількість товару, поставленого за однією товарно-транспортною (видатковою) накладною. Товар постачається партіями бензовозами (або іншим шляхом - за додатковим погодженням сторін).

За умовами Договору:

У випадку виникнення у покупця необхідності в отриманні партії товару, він попередньо направляє постачальнику заявку з вказівкою кількості, якості і асортименту товару. Заявка направляється в будь-який спосіб, зручний для покупця (поштовим повідомленням, факсом, електронною поштою) (п. 3.2).

Товар постачається постачальником протягом двох банківських днів з моменту отримання 100% попередньої оплати, проведеної у відповідності до п. 4.2 Договору (п. 3.6).

У разі досягнутої домовленості щодо поставки товару без проведення попередньої оплати у відповідності до п. 4.3, поставка відбувається протягом двох днів з часу отримання заявки від покупця (п. 3.7).

Приймання-передача товару оформлюється шляхом оформлення видаткових накладних на відвантаження ТМЦ, які підписують уповноважені особи представників сторін з передачею покупцем постачальнику довіреностей на отримання ТМЦ (п. 3.8).

Пунктом 4.1 Договору сторони обумовили, що оплата товару здійснюється в валюті України - гривні шляхом перерахування покупцем коштів на поточний рахунок продавця на підставі рахунку продавця, наданого у відповідності з поданою заявкою.

За загальним правилом, поставка товару здійснюється за умови попередньої оплати. Покупець оплачує кожну партію замовленого товару, згідно заявки на поставку товару, в розмірі 100% вартості такої партії товару на підставі рахунку, виписаного постачальником у відповідності із заявленими покупцем кількістю та асортиментом товару. Рахунок залишається чинним протягом двох банківських днів з дати виписки. Поставка товару здійснюється тільки після надходження всієї суми передоплати на рахунок продавця (п. 4.2 Договору).

За окремою домовленістю між сторонами (усною чи письмовою), постачальник має право поставити товар без здійснення покупцем попередньої оплати, а покупець в цьому випадку зобов'язаний здійснити оплату такого товару протягом одного календарного дня від дати поставки товару (п. 4.3 Договору).

В разі невиконання покупцем умов п. 4.3 цього Договору, останній зобов'язаний сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожний день прострочення (п. 6.3 Договору).

У відповідності до п. 9.5 Договору, у випадку якщо жодна із сторін письмово не заявить про свій намір розірвати або змінити Договір за 30 календарних днів до його закінчення, даний Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, на тих же істотних умовах та умовах автоматичної пролонгації.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача сум основного боргу та пені внаслідок порушення останнім взятих на себе договірних зобов'язань по своєчасній оплаті поставленого товару.

Підставою - умови поставки нафтопродуктів № 4 від 27.04.2017 та застосування статті 526 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

За даними позивача, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 4 від 27.04.2017 щодо оплати поставленого товару у встановлений строк, позивач 02.03.2018 надіслав як на електронну пошту, так і на поштову адресу відповідача претензію № 02/03-18 від 02.03.2018, якою вимагав сплатити заборгованість у загальному розмірі 446298,52 грн., а саме: 399821,50 грн. заборгованості за відвантажений товар та 46477,02 грн. пені за період з 19.11.2017 по 02.04.2018.

Докази направлення та вручення даної претензії наявні в матеріалах справи (а. с. 54-56).

При цьому, наявні в матеріалах докази свідчать про таке:

На виконання умов вищенаведеного договору № 4 від 27.04.2017, позивач протягом листопада 2017 року передав, а відповідач прийняв товар за наступними видатковими накладними на загальну суму 408960,00 грн.:

- № 601 від 03.11.2017 на суму 27120,00 грн.;

- № 610 від 04.11.2017 на суму 26400,00 грн.;

- № 613 від 06.11.2017 на суму 25200,00 грн.;

- № 619 від 07.11.2017 на суму 25680,00 грн.;

- № 623 від 08.11.2017 на суму 9600,00 грн.;

- № 624 від 08.11.2017 на суму 9600,00 грн.;

- № 633 від 09.11.2017 на суму 44880,00 грн.;

- № 641 від 10.11.2017 на суму 8400,00 грн.;

- № 642 від 10.11.2017 на суму 4800,00 грн.;

- № 646 від 11.11.2017 на суму 2640,00 грн.;

- № 653 від 12.11.2017 на суму 28824,00 грн.;

- № 657 від 13.11.2017 на суму 3600,00 грн.;

- № 658 від 13.11.2017 на суму 24000,00 грн.;

- № 660 від 14.11.2017 на суму 3600,00 грн.;

- № 661 від 14.11.2017 на суму 16320,00 грн.;

- № 675 від 15.11.2017 на суму 30504,00 грн.;

- № 678 від 16.11.2017 на суму 28800,00 грн.;

- № 679 від 16.11.2017 на суму 20880,00 грн.;

- № 681 від 17.11.2017 на суму 18000,00 грн.;

- № 682 від 17.11.2017 на суму 2352,00 грн.;

- № 687 від 18.11.2017 на суму 47760,00 грн.

За письмовим клопотанням позивача б/н і б/д (вх. № 5178/18 від 02.05.2018), до матеріалів справи були приєднані наступні рахунки на оплату, які позивач виставляв відповідачу для здійснення відповідачем розрахунків за одержаний товар по договору № 4 від 27.04.2017, на загальну суму 428160,00 грн.:

- № 282 від 02.11.2017 на суму 19200,00 грн.;

- № 286 від 03.11.2017 на суму 27120,00 грн.;

- № 287 від 04.11.2017 на суму 26400,00 грн.;

- № 289 від 06.11.2017 на суму 25200,00 грн.;

- № 290 від 07.11.2017 на суму 25680,00 грн.;

- № 293 від 08.11.2017 на суму 19200,00 грн.;

- № 297 від 09.11.2017 на суму 44880,00 грн.;

- № 301 від 10.11.2017 на суму 13200,00 грн.;

- № 302 від 11.11.2017 на суму 2640,00 грн.;

- № 304 від 12.11.2017 на суму 28824,00 грн.;

- № 306 від 13.11.2017 на суму 27600,00 грн.;

- № 309 від 14.11.2017 на суму 19920,00 грн.;

- № 315 від 15.11.2017 на суму 30504,00 грн.;

- № 316 від 16.11.2017 на суму 49680,00 грн.;

- № 317 від 17.11.2017 на суму 20352,00 грн.;

- № 318 від 18.11.2017 на суму 47760,00 грн.

Разом з тим, на час звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач здійснив оплату поставленого товару лише в розмірі 25000,00 грн., про що свідчать дані банківської виписки ПАТ "ПУМБ" по рахунку позивача № за 11.01.2018.

Отже, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором № 4 від 27.04.2017 в загальному розмірі 438477,36 грн., яких: 399821,50 грн. заборгованості за відвантажений товар та 38655,86 грн. пені за період з 19.11.2017 по 12.03.2018.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача та наявність підстав для закриття провадження у даній справі, виходячи з наступного:

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум відповідачем не спростовано.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства, в зв'язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Однак, судом підтверджено інший, ніж заявлено позивачем, розмір основної заборгованості, а саме: 383960,00 грн. (= 408960,00 грн. - 25000,00 грн.), виходячи з наданої позивачем первинної документації (21 видаткова накладна за листопад 2017 року).

Водночас, в період розгляду даної справи, згідно наданих позивачем банківських виписок ПАТ "ПУМБ" по рахунку позивача № вбачається, що відповідач за отриманий товар здійснив наступні оплати на загальну суму 446298,52 грн.:

- 19.03.2018 - 100000,00 грн. (сплата за паливо, згідно договора № 4 від 27.04.2017);

- 06.04.2018 - 20000,00 грн. (сплата за НП дог. № 4 від 27.04.2017);

- 24.04.2018 - 50000,00 грн. (сплата за паливо, згідно договора № 4 від 27.04.2017);

- 25.05.2018 - 150000,00 грн. (сплата за ГСМ дог. № 4 від 27.04.2017);

- 01.06.2018 - 79821,50 грн. (сплата за НП дог. № 4 від 27.04.2017);

- 01.06.2018 - 46477,02 грн. (сплата зг. претензії № 02/03-18 від 02.03.2018).

Таким чином, відповідач сплатив 399821,50 грн. за договором № 4 від 27.04.2017 та 46477,02 грн. пені згідно претензії № 02/03-18 від 02.03.2018.

Таким чином, сума претензії № 02/03-18 від 02.03.2018 (446298,52 грн., з яких: 399821,50 грн. - заборгованість за відвантажений товар та 46477,02 грн. пені за період з 19.11.2017 по 02.04.2018) включає в себе заявлені до стягнення з відповідача суми за даним позовом (438477,36 грн., яких: 399821,50 грн. - заборгованість за відвантажений товар та 38655,86 грн. пені за період з 19.11.2017 по 12.03.2018), оскільки період нарахування та сума нарахованої позивачем пені в даній претензії більші, ніж в позовній заяві.

А враховуючи, що відповідачем повністю погашено не тільки заявлені позивачем за даним позовом до стягнення суми, а й суму пені за претензією № 02/03-18 від 02.03.2018, яка є більшою, ніж заявлена в позові, між сторонами не залишилось спірних питань по суті спору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даній справі відсутній предмет спору у зв'язку з тим, що відповідачем у повному обсязі погашено заявлену позивачем до стягнення з товариства суму заборгованості за договором № 4 від 27.04.2017.

Таким чином, беручи до уваги наведені норми та обставини, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 126, 130, 201, 231, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 915/210/18.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 25 червня 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова