ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2091/17

Господарський суд Одеської області у складі головуючого судді Щавинської Ю.М., судді Невінгловської Ю.М., судді Літвінова С.В.

секретар судового засідання Шейнцис О.О.

При розгляді справи за позовом: За позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 Т);

до відповідача: Приватного підприємства "Харчування" (67832, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Станційна, буд. 57);

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17);

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ОСОБА_2" (51250, Дніпропетровська область, селище міського типу Губиниха, вул. Леніна, буд. 234);

про звернення стягнення на предмет застави

за участю:

представник позивача: ОСОБА_3 довіреність №95 від 15.03.2018р. (в режимі відеоконференції);

представник відповідача: не зявився;

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017р. Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_1" звернулось до Господарського суд Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Харчування", в якій з урахуванням уточнень до позовної заяви (т.3 а.74-75) просить суд звернути стягнення на предмет застави - товари в обігу відповідно до додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору застави в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ОСОБА_2" за кредитним договором № 135/К-мв від 22.08.2006р., що складає 174 917 268,58 грн. шляхом продажу на електронних торгах.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд ОСОБА_2" умов кредитного договору № 135/К-мв від 22.08.2006р., в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, виконання якого було забезпечене договором застави від 14.10.2009 р., укладеним між позивачем та Приватним підприємством "Харчування", внаслідок чого у позивача виникло право на звернення стягнення на майно, що перебуває у заставі.

Крім того, позивачем до позовної заяви було надано заяву про відстрочку сплати судового збору, з огляду на важкий фінансовий стан товариства (т.1 а.с.149-150).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2017р. порушено провадження у справі №916/2091/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду 13.09.2017р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд ОСОБА_2".

Крім того, ухвалою суду про порушення провадження у справі від 28.08.2017р. Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський ОСОБА_1" було надано відстрочку сплати судового збору в сумі 91 911 грн. 99 коп. до прийняття рішення по справі.

Також до канцелярії суду 13.09з.2017р. за вх.№2-4860/17 від позивача надійшло клопотання (т.2 а.с.31), згідно якого останній просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 13.09.2017р., приймаючи до уваги клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до канцелярії суду 13.09.2017р. за вх.№2-4857/17, нез'явлення в судове засідання представників відповідача та третьої особи, від яких не надходило клопотання про розгляд справи за їх відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також необхідність додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 04.10.2017р.

Також ухвалою суду від 13.09.2017р. судом було задоволено клопотання представника ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" про його участь у судовому засіданні в режимі відео конференції та доручено Київському апеляційному господарському суду проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17.

Ухвалою суду від 04.10.2017р., приймаючи до уваги нез'явлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також необхідність додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 23.10.2017р. Крім того, вказаною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Також ухвалою суду від 04.10.2017р. судом було задоволено клопотання представника ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено Київському апеляційному господарському суду проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17.

09.10.2017р. позивачем до канцелярії суду були подані пояснення по справі (т.2 а.с.136-137), в яких останній, зокрема, наголосив на тому, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 р. справі № 904/8405/13 було частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та стягнуто з ТОВ "Гранд ОСОБА_2" на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 135-К/мв від 22.08.2006 року у розмірі 76 400 000 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 1 557 304,11 грн. по простроченим відсоткам, 41 707,09 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 34 199,87 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту, 44 634,39 грн. 3 % річних, 7 794 673, 46 грн. штрафних санкцій, 257,63 грн. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, 57 329, 85 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків. В рамках даної справи, судом було досліджено, зокрема, факт надання кредиту, сума кредиту, порядок нарахування процентів та пені.

При цьому, у поясненнях позивач зауважив, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/8405/13 не виконаний, оскільки позичальник ТОВ "Гранд ОСОБА_2" перебуває в процедурі банкрутства.

Також у своїх поясненнях позивач повідомив суду, що останній платіж ТОВ "Гранд ОСОБА_2" згідно кредитного договору був проведений 25.10.2013р. на суму 519 101 грн. 37 коп.

Стосовно строку повернення кредиту позивач зазначив, що пунктом 1.1.2 кредитного договору встановлено повернення кредиту не пізніше 20 січня 2014 року (додаткова угода №27 від 26.04.2013 до кредитного договору).

17.10.2017р. позивачем до канцелярії суду були подані пояснення (т.2 а.с.161), в яких, останній, зокрема, наголосив, що будь-яких інших договорів застави або іпотечних договорів з відповідачем укладено не було, таким чином звернення стягнення на інше заставне майно відповідача не мало місця.

Крім того, позивач повідомив, що 12.07.2016 р. відбулось зарахування грошових коштів в розмірі 3 182 580 грн. від реалізації квартири, яка перебувала в іпотеці ПАТ "ВіЕйБі Банк", в якості забезпечення по кредитному договору № 135/К-мв від 22.08.2006 р., укладеного з ТОВ "Гранд ОСОБА_2", на яку було звернуто стягнення за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2016 р. по справі № 204/4896/15-ц.

При цьому наголосив, що розрахунок заборгованості, наданий по справі № 916/2091/17, включає в себе зарахування даних коштів та міститься в таблиці "погашення процентів за користування кредитом" на сторінці 6 у графі "12.07.2016 3 182 580 грн.".

Ухвалою суду від 23.10.2017р. за клопотанням представника позивача розгляд справи продовжено на 15 днів та, приймаючи до уваги нез'явлення в судове засідання представників відповідача та третіх осіб, від яких не надходило клопотань про розгляд справи за їх відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також необхідність додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 06 листопада 2017р.

Також, з метою забезпечення ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" ефективної реалізації його права на судовий захист, ухвалою суду від 23.10.2017р. судом доручено Київському апеляційному господарському суду проведення відеоконференції з огляду на необхідність забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17.

Ухвалою суду від 06.11.2017р. справу №916/2091/17 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

За результатами автоматичного розподілу справи №916/2091/17 вказану справу розподілено колегії суддів у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Гуляк Г.І., суддя Лічман Л.В.

Ухвалою суду від 06.11.2017р. справу №916/2091/17 прийнято до провадження у вищевказаному складі суду із призначенням розгляду в засіданні суду 04.12.2017р.

Також, з метою забезпечення ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" ефективної реалізації його права на судовий захист, ухвалою суду від 07.11.2017р. судом доручено Київському апеляційному господарському суду проведення відеоконференції з огляду на необхідність забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17.

04.12.2017р. представником позивача до суду були подані пояснення по справі (т.3 а.с.58-59), в яких останній, зокрема, зазначив, що відповідно до п.1.3. договору застави від 14.10.2009р., укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ПП "Харчування" в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 135-К/мв від 22.08.2006 року, та договором про внесення змін № 6 до Договору застави від 14.10.2009 р., сторони оцінили предмет застави в сумі 6 126 168 грн.

Приймаючи до уваги зазначене, позивач вважає за доцільне визначити в якості ціни, за якою можуть бути проведені торги, оговорену сторонами у договорі про внесення змін №6 до договору застави ціну, яка становить 6 126 168 грн.

До того ж, позивач повідомив суду про зарахування грошових коштів у сумі 3 182 580 грн. від реалізації предмету іпотеки, а саме квартири, за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 10.02.2016р. по справі 204/4896/15-ц.

04.12.2017р. ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (т.3 а.с.74-75), згідно якої позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави - товари в обігу відповідно до додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору застави, в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ОСОБА_2" за кредитним договором № 135/К-мв від 22.08.2006р., що складає 174 917 268,58 грн., з яких 76 400 000 грн. - заборгованість за кредитом, 14 723 828,78 грн. - заборгованість по процентам, 15 626 513,66 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 3 193 980,92 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 5 661 514,93 грн. - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 735 252,16 грн. - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 52 382 147,17 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 6 194 030,96 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів, шляхом продажу на електронних торгах.

Обґрунтовуючи заяву про уточнення позовних вимог, позивач зазначив, оскільки 05.07.2016 р. господарським судом Дніпропетровської області було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Гранд ОСОБА_2", 14.07.2016 р. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, у відповідності до діючого закону про банкрутство, будь-які нарахування мають здійснюватись не пізніше дати порушення провадження у справі про банкрутство, тобто не пізніше 05.07.2016 р.

При цьому, внаслідок технічної помилки, при здійсненні розрахунку заборгованості, помилково розрахунок заборгованості за процентами було нараховано по 14.11.2016 р., а не по 05.07.2016 р., що відображено в двох таблицях, що містяться в розрахунку заборгованості.

З огляду на зазначене, позивачем було перераховано розмір заборгованості по процентам станом до 05.07.2016 р., який становить 14 723 828,78 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2017р., приймаючи до уваги нез'явлення в судове засідання представників відповідача та третьої особи, від яких не надходило клопотання про розгляд справи за їх відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також необхідність додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 14.12.2017р.

13.12.2017р. до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача (т.3 а.с.90) про розгляд справи №916/2091/17 без його участі, з огляду на неможливість прибуття у судове засідання 14.12.2017р., обумовлену зменшенням фінансування витрат на відрядження.

14.12.2017р. ПП "Харчування" до канцелярії суду було подано заяву про застосування строку позовної давності (т.3 а.с.93-95), в якій останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вказану заяву, відповідач наголосив на тому, що умовами кредитного договору та договору про внесення змін №6 від 27.05.2013р. до договору застави, строк виконання зобов'язання встановлено до 20.01.2014р.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності за правовідносинами по кредитному договору та договору застави почався не пізніше 20.01.2014р. А отже, на думку відповідача, строк позовної давності сплив на початку січня 2017р.

Ухвалою суду від 14.12.2017р. за клопотанням представника відповідача розгляд справи продовжено на 15 днів та, приймаючи до уваги нез'явлення в судове засідання представників третіх осіб, від яких не надходило клопотань про розгляд справи за їх відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також необхідність додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 24 січня 2018р.

Ухвалою суду від 19.01.2018р. судом було задоволено клопотання представника ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" від 26.12.2017р. за вх.№2-6858/17 про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено Господарському суду м. Києва проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17, яке призначене Господарським судом Одеської області на 24.01.2018р.

23.01.2018р. ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" до канцелярії суду були подані заперечення на заяву про застосування строку позовної давності (т.4 а.с.1-2), в яких позивач просить суд не застосовувати строк позовної давності з огляду на те, що ліквідатором ТОВ "Гранд ОСОБА_2" у відзиві від 16.12.2016р. на заяву ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" було визнано кредиторські вимоги банку.

Приймаючи до уваги визнання ліквідатором, який відповідно до закону діє від імені боржника, кредиторських вимог банку та включення їх до реєстру кредиторів, враховуючи положення ст.264 ЦК України, строк позовної давності було перервано 16.12.2016р. Після переривання строк позовної давності почався заново.

Ухвалою суду від 24.01.2018р. справу № 916/2091/17 прийнято до розгляду за правилами ГПК України в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на визначену ухвалою суду від 14.12.2017р. дату, а саме на 24 січня 2018 р.

Ухвалою суду від 24.01.2018р., приймаючи до уваги клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, судом було відкладено підготовче засідання на 21 лютого 2018р.

Крім того, ухвалою суду від 24.01.2018р. судом було задоволено клопотання представника ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено Господарському суду м. Києва проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17.

05.02.2018р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.4 а.с.75-77), в якому останній просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи заперечення, відповідач зазначив про існування ймовірності погашення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд ОСОБА_2" з огляду на відсутність інформації щодо зарахування позивачем стягнутих в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 135/К-мв від 22.08.2006р. сум за рішеннями по справах № 204/4896/15, № 904/8094/15, №904/8405/13.

Відповідачем 5 лютого 2018р. до канцелярії суду також було подано відзив на заперечення позивача на заяву про застосування строку позовної давності (т.4 а.с.55-58), в якій останній просив суд застосувати строк позовної давності у вирішенні даного спору.

Як вказує відповідач, 16.04.2015р. Господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі №904/8405/13 за позовом ПАТ "Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1" до ТОВ "Гранд ОСОБА_2", ТОВ "Ніка Крим", ТОВ "Гранд-С2, ПП "Харчування" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 135/К-мв від 22.08.2006 року.

Суд в своєму рішенні встановив наступне: "Згідно розрахунку Позивача (ПАТ "ВіЕйБі Банк") станом на 01.10.2013р. заборгованість Відповідача-1 (ТОВ "Гранд ОСОБА_2" перед Позивачем складається з 76 400 000 грн. заборгованості за кредитом 1 557 304,11 грн. заборгованості по простроченим процентам". Тобто, ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в 2013р. звернувся до ТОВ "Гранд ОСОБА_2" з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, самостійно зробив розрахунок заборгованості станом на 01.10.2013р., а отже ТОВ "Гранд ОСОБА_2" вже тоді порушило виконання зобовязань, і щонайпізніше 01.10.2013р. позивач про це довідався.

Тобто з наведеного, на думку відповідача, вбачається, що перебіг позовної давності почався 01.10.2013р., а тому строк позовної давності на подачу позову про звернення стягнення на предмет застави до ПП "Харчування" сплив 01.10.2016р.

При цьому, відповідач наголосив на тому, що грошові вимоги позивача до ТОВ "Гранд ОСОБА_2" були визнані Ліквідатором лише 16.12.2016р., тобто підтвердження третьою особою ТОВ "Гранд ОСОБА_2" грошових вимог відбулось вже поза межами позовної давності, що не можна вважати перериванням перебігу позовної давності.

Ухвалою суду від 14.02.2018р. судом було задоволено клопотання представника ПАТ "Харчування" від 13.02.2018р. за вх.№2-982/18 про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17, яке призначене Господарським судом Одеської області на 21.02.2018р. о 14 год.

Ухвалою суду від 21.02.2018р. підготовче засідання у справі №916/2091/17 відкладено на "14" березня 2018 р.

Крім того, ухвалою суду від 21.02.2018р. судом було задоволено клопотання представника ПАТ "Харчування" про його участь у судовому засіданні в режимі відео конференції та доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17, яке призначене Господарським судом Одеської області на 14.03.2018р.

Також судом ухвалою суду від 21.02.2018р. було задоволено клопотання представника ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" про його участь у судовому засіданні в режимі відео конференції та доручено Київському апеляційному господарському суду проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2091/17, яке призначене Господарським судом Одеської області на 14.03.2018р.

27.02.2018р. представником позивача до канцелярії суду було подано відповідь на відзив ПП "Харчування" (т.4 а.с.122-124) стосовно суми заборгованості та її часткового погашення, зокрема, заставодавцями/поручителями.

Ухвалою суду від 14.03.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 916/2091/17 із призначенням справи до судового розгляду по суті в засіданні суду на 26.03.2018р.

Крім того, ухвалами суду від 14.03.2018р. представникам сторін було надано можливість прийняти участь у судовому засіданні 26.03.2018р. в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду та Київському апеляційному господарському суду.

26.03.2018р. у зв'язку із тим, що у Господарському суді Одеської області виникли технічні проблеми у роботі Інтернету, провести судове засідання в режимі відеоконференції не було можливим.

Водночас, 26.03.2018р. суддею Господарського суду Одеської області Лічманом Л.В., з метою недопущення сумнівів у неупередженості або обєктивності судді, складено заяву про самовідвід, яка обґрунтована тим, що на теперішній час його рідна сестра працює в юридичному департаменті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на посаді провідного юрисконсульта відділу юридичного супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку, а Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є учасником справи № 916/2091/17.

Ухвалою суду від 26.03.2018р. задоволено заяву судді Лічмана Л.В. про самовідвід від розгляду справи №916/2091/17.

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.03.2018р., відповідно до статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.2 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, пункту 5 розділу VІІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, пункту 9, 10 Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, в редакції від 22.12.2017р. (протокол №17-13/2017), призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2091/17, для внесення змін до складу колегії суддів, за результатами якого дану справу розподілено колегії суддів у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Гуляк Г.І., суддя Невінгловська Ю.М.

Ухвалою суду від 27.03.2018р. справу №916/2091/17 прийнято до провадження колегією суддів Господарського суду Одеської області у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Гуляк Г.І., суддя Невінгловська Ю.М. із призначенням справи до судового розгляду по суті в засіданні суду на "25" квітня 2018р.

Крім того, ухвалами суду від 28.03.2018р. представникам сторін було надано можливість прийняти участь у судовому засіданні 25.04.2018р. в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду та Київському апеляційному господарському суду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 25.04.2018р., приймаючи до уваги перебування члена колегії судді Гуляк Г.І. на тривалому лікарняному з 05.04.2018р., призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2091/17, для внесення змін до складу колегії суддів.

За результатами автоматичного розподілу дану справу розподілено колегії суддів у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Літвінов С.В., суддя Невінгловська Ю.М.

Ухвалою суду від 25.04.2018р. справу №916/2091/17 прийнято до провадження колегією суддів Господарського суду Одеської області у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Літвінов С.В., суддя Невінгловська Ю.М. із призначенням справи до судового розгляду по суті в засіданні суду на "16" травня 2018р.

Крім того, ухвалами суду від 27.04.2018р. представникам сторін було надано можливість прийняти участь у судовому засіданні 16.05.2018р. в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду та Київському апеляційному господарському суду.

14.05.2018р. до канцелярії суду від Приватного підприємства "Харчування" за вх.№9569/18 надійшло клопотання, відповідно до якого відповідач просить суд відкласти розгляд справи, приймаючи до уваги перебування його представника у відрядженні в м. Києві.

Ухвалою суду від 16.05.2018р. розгляд справи №916/2091/17 за клопотанням відповідача відкладено на "06" червня 2018р.

Крім того, ухвалами суду від 16.05.2018р. представникам сторін було надано можливість прийняти участь у судовому засіданні 06.06.2018р. в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду та Київському апеляційному господарському суду.

У судовому засіданні 06.06.2018р. у справі №916/2091/17 оголошено перерву до "14" червня 2018р.

Крім того, ухвалами суду від 16.05.2018р. представникам сторін було надано можливість прийняти участь у судовому засіданні 14.06.2018р. в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду та Київському апеляційному господарському суду.

У судовому засіданні, призначеному на 14.06.2018р., представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідач, ПП "Харчування", у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, натомість був обізнаний про розгляд справи, оскільки був присутній у попередньому судовому засіданні, що відображено у відповідному протоколі судового засідання від 06.06.2018р.

Треті особи про час та місце судових засідань повідомлялися належним чином шляхом надсилання вищевказаних ухвал суду на їх юридичні адреси, у судові засідання не з'являлися, про поважність причин відсутності не повідомляли, жодних пояснень не надавали.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Відповідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2006р. між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_1", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_1" (ОСОБА_1/Позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Донецьк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд ОСОБА_2" (Позичальник/Третя особа), було укладено кредитний договір №135/К-мв (т.1 а.с.15-23), відповідно до умов якого ОСОБА_1 надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (Кредит), на умовах, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину Договору.

Надалі між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими внесено зміни до умов кредитного договору, зокрема: №1 від 22.08.2006р., №2 від 14.09.2006р., №3 від 22.03.2007р., №4 від 27.03.2007р., №5 від 09.11.2007р., №6 від 12.11.2007р., №7 від 05.12.2007р., №8 від 06.02.2008р., №9 від 13.02.2008р., №10 від 13.06.2008р., №11 від 24.11.2008р, №12 від 14.01.2009р., №17 від 22.10.2009р., №22 від 02.02.2011р., №27 від 26.04.2013р.; договори про внесення змін: №13 від 01.06.2009р., №14 від 13.10.2009р., №15 від 13.10.2009р., №16 від 21.10.2009р., №18 від 01.12.2009р., №19 від 01.03.2010р., №20 від 31.03.2010р., №21 від 01.02.2011р., №23 від 09.12.2011р., №24 від 30.01.2012р., №25 від 24.10.2012р., №26 від 26.04.2013р., №27 від 26.04.2013р.

Відповідно до п.1.1.4. договору надання кредиту буде здійснюватися в національній валюті та доларах США в повному обсязі або окремими частинами.

Згідно п.1.2. договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів.

У відповідності до п.2.4. кредитного договору, викладеного в редакції договору про внесення змін №14 від 13.10.2009р., надання кожного Траншу оформлюється Додатковою угодою, в якій встановлюється сума Траншу та строк його використання.

Додатковою угодою № 26 від 26.04.2013 року (т.1 а.с.72-76), зокрема, було внесено наступні зміни в договір:

Згідно п. 1.1.3. процентна ставка за користування Кредитом встановлюється на рівні 8,0% річних. У разі невиконання будь-якої з умов, зазначених в підпункті 3.3.25 цього Договору, протягом всього строку кредитування, процентна ставка встановлюється на рівні 20,0% річних, починаючи з першого числа місяця, наступного за місяцем невиконання, в якому закінчився останній строк подання звітності в органи державної статистики. У разі виконання Позичальником умов, зазначених в підпункті 3.3.25 цього Договору, в черговому звітного періоді, процентна ставка знижується до встановленого рівня з першого числа місяця, наступного за місяцем виконання умов, зазначених в п.3.3.25 цього Договору.

Пунктом 1.1.2. встановлено термін остаточного повернення кредиту 20.01.2014р.

Згідно п.2.6. кредитного договору моментом (днем) повернення Кредиту вважається день зарахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в п.2.2. цього договору, в сумі відповідного Траншу Кредиту.

Відповідно до п.2.7.1. договору, викладеного в редакції договору про внесення змін №19 від 01.03.2010р., проценти, нараховані за місяць відповідно до п.2.6. цього договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця, не пізніше 25 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані.

Відповідно до п.4.3.кредитного договору у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в національній валюті України в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п.1.1.3. цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення виконання за реквізитами, вказаними Кредитодавцем.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На виконання вимог чинного законодавства України та умов Кредитного договору позивачем було надано ТОВ "Гранд ОСОБА_2" кредит в розмірі 76 400 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, як встановлено судом ТОВ "Гранд ОСОБА_2" не були виконані умови Кредитного договору в частині своєчасної сплати процентів за користування грошовими коштами.

Відповідно до п.7.5. договору, викладеного в редакції договору про внесення змін №14 від 13.10.2009р., у разі настання обставин, визначених п.п.2.9.2., 3.2.4., 4.5., 5.2. цього договору термін повернення кредиту вважається таким, що настав, і, відповідно, Позичальник зобов'язаний повернути кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, комісії, штрафні санкції у розмірах та на умовах, що визначені цим договором.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 р. у справі № 904/8405/13 було частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та стягнуто з ТОВ "Гранд ОСОБА_2" на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 135-К/мв від 22.08.2006 року у розмірі 76 400 000 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 1 557 304,11 грн. по простроченим відсоткам, 41 707,09 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 34 199,87 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту, 44 634,39 грн. 3 % річних, 7 794 673, 46 грн. штрафних санкцій, 257,63 грн. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, 57 329, 85 грн. інфляційні збитки за несвоєчасну сплату відсотків.

При винесенні вказаного рішення судом, зокрема, було встановлено наступні факти: укладання 22.08.2006р. ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" та ТОВ "Гранд ОСОБА_2" кредитного договору №135/К-мв; надання позивачем ТОВ "Гранд ОСОБА_2" кредиту за вказаним договором у загальному розмірі 76 400 000 та неповернення кредиту та відсотків в установлені строки.

За правилами ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно п. 2.6. Постанови № 18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, виходячи із припису статті 75 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі № 904/8405/13, яка набрала законної сили, не підлягають повторному доказуванню та можуть бути спростовані не інакше як шляхом скасування відповідного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2016р. по справі №904/5093/16 було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Гранд ОСОБА_2" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2016р. по справі №904/5093/16 ТОВ "Гранд ОСОБА_2" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Як встановлено судом та сторонами по справі не спростовано, ТОВ "Гранд ОСОБА_2" стягнуті за рішенням суду по справі № 904/8405/13 суми станом на 05.07.2016р. погашені не були.

Разом з тим, згідно розрахунку позивача (т.1 а.с.99), 12.07.2016р. відбулось зарахування грошових коштів в розмірі 3 182 580 грн. від реалізації предмета іпотеки (квартири), на який було звернуто стягнення за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2016 року у справі № 204/4896/15.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не позбавляє кредитора права на отримання суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Оскільки факт наявності порушення зобов'язання та заборгованості за кредитним договором встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 р. у справі №904/8405/13, заборгованість за кредитним договором не погашена, доказів протилежного матеріали справи не містять, позивач набув право задовольнити вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави за договором застави.

Згідно зі ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зокрема, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 Закону України "Про заставу").

Згідно зі ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту ст. 590 ЦК вбачається, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

У відповідності до ч.4 ст.20 Закону України "Про заставу" при частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2009р., в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №135/К-мв від 22.08.2006р., між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_1", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_1" (Заставодержатель), та Приватним підприємством "Харчування" (Заставодавець), було укладено договір застави (т.1 а.с.78-81), згідно якого Заставодавець надав Заставодержателю в заставу належне йому на праві власності майно: товари в обігу відповідно до додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору. Вказаний договір посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2475.

Надалі між сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до договору застави, зокрема: №1 від 02.12.2009 року, №2 від 01.02.2010 року, №4 від 13.02.2012 року, №5 від 13.10.2012 року, №6 від 27.05.2013 року.

Відповідно до п. 1.2. договору застави балансова вартість предмета застави становить 6 127 466,31 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору застави, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет застави у повному обсязі (сума основного боргу, проценти, комісії, неустойка, витрати по зверненню стягнення на Предмет застави) в порядку передбаченому цим договором застави у разі невиконання Позичальником будь-яких умов Кредитного договору та/або Заставодавцем цього Договору застави.

У разі ініціювання процедури припинення чи банкрутства Позичальника чи Заставодавця, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставне майно незалежно від настання строку виконання зобовязання, забезпеченого заставою

Відповідно до п. 3.2. Договору застави, звернення стягнення на Предмет застави здійснюється на вибір Заставодержателя: (1) за рішенням суду; (2) шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України; Визначені цим Договором застави способи звернення стягнення на Предмет застави не перешкоджають Заставодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на Предмет застави, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю Сторін. У разі, якщо визначені цим Договором застави та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог Заставодержателя в повному обсязі, Заставодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на Предмет застави за рішенням суду.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Зважаючи на вказані норми чинного законодавства та встановлені обставини у справі, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Водночас, суд враховує подану відповідачем, у урахуванням доповнень, заяву про застосування строку позовної давності., в якій останній просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову, оскільки строк для звернення позивачем до суду за захистом свого порушеного права сплинув.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на встановлення обґрунтованості вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку в рахунок погашення кредитної заборгованості, суд надає оцінку можливості застосування строку позовної давності та зазначає наступне.

Враховуючи положення ч.1 ст.20 Закону України "Про заставу", згідно яких заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, суд першочергово має з'ясувати момент настання терміну виконання зобов'язання за кредитним договором, у звязку з чим зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.10. кредитного договору №135/К від 22.08.2006р. (в редакції договору про внесення змін №10 від 13.10.2009р.) за певних умов кредитодавець має право призупинити надання траншів/кредиту та вимагати дострокового погашення заборгованості за цим договором у повному обсязі, серед яких, зокрема, наявність простроченої протягом більше пяти банківських днів заборгованості за траншами/кредитом, нарахованими процентами та комісіями , передбаченими цим договором.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Як встановлено судом, з метою відновлення порушення своїх прав, ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ТОВ "Гранд ОСОБА_2" щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором №135/К-мв від 22.08.2006р. по справі №904/8405/13.

Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, провадження по справі за вказаним позовом було порушено 30.10.2013р.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та ін., ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1", враховуючи положення чинного законодавства та умови кредитного договору, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з моменту звернення Банку до суду з позовною заявою про стягнення.

Отже починаючи саме з 30.10.2013р. ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" набуло права звернення стягнення на предмет застави.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 257 Цивільного кодексу України щодо трирічного строгу загальної позовної давності, в даному випадку строк позовної давності спливає 30.10.2016р.

Заперечуючи проти заяви про застосування строків позовної давності позивач зазначив про переривання строку позовної давності 16.12.2016р. з огляду на визнання ліквідатором кредиторських вимог банку та включення їх до реєстру кредиторів. Надаючи оцінку вказаним твердженням позивача, суд зазначає наступне.

Положеннями п.4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

За таких обставин, враховуючи встановлення судом кінцевої дати строку позовної давності 30.10.2016р., суд доходить висновку, що визнання ліквідатором грошових вимог ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" 16.12.2016р. відбулось поза межами строку позовної давності, а отже не може вважатися перериванням перебігу відповідного строку.

Крім того, оскільки боржник та заставодавець не є солідарними боржниками, дії посадової особи боржника за кредитним договором щодо визнання боргу не створює відповідних наслідків для заставодавця.

Суд також не приймає до уваги усні заперечення позивача щодо переривання строку позовної давності у звязку із поданням позову до одного із боржників з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України підставою для переривання перебігу строку позовної давності є пред'явлення позову до одного із кількох боржників. Дія норми в цій частині розповсюджується на випадки субсидіарної відповідальності осіб та на випадки, у яких виконання певного зобов'язання покладено одночасно на декількох осіб (ст. 619 ЦК України).

Лише солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України).

Таким чином, подання Банком позову до Позичальника (боржника) про стягнення кредитної заборгованості не перериває строку позовної давності з приводу стягнення кредитної заборгованості за рахунок заставленого майна відносно Заставодавця.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на викладене, враховуючи, що позов ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" про звернення стягнення на предмет застави було подано за межами строку позовної давності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 Т, ) до Державного бюджету України (№ рахунку 3008; отримувач: УК у м. Одесі/Приморський район; код отримувача ; банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області; МФО: 828011; код класифікації: 22030101; код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) судовий збір у сумі 91 911 /девяносто одна тисяча девятсот одинадцять/ грн. 99 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Одеського апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 червня 2018 р.

Головуючий суддя Ю.М. Щавинська

Суддя С.В. Літвінов

Суддя Ю.М. Невінгловська