ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. Справа № 914/1943/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - Борщ І.О.

та представників сторін:

від позивача не з'явилися;

від відповідачів - не з'явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес вих. б/н від 21.03.2018

на рішення господарського суду Львівської області від 26.02.2018, суддя Крупник Р.В., повний текст складено 02.03.2018

у справі № 914/1943/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна, м.Київ

до відповідача 1: Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, м.Львів

до відповідача 2: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес, м.Київ

про стягнення 24 508,91 грн. страхового відшкодування в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ПЗУ Україна звернулось з позовом до Львівського комунального підприємства Львівелектротранс та Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес про стягнення 24 508,91 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.02.2018 у справі №914/1943/17 (суддя Крупник Р.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Львівського комунального підприємства Львівелектротранс (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2; ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна (04053, м. Київ, вул. Артема, 40; ) 4 500,00 грн. страхового відшкодування та 293,76 грн. судового збору. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3; ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна (04053, м. Київ, вул. Артема, 40; ) 11 196,46 грн. страхового відшкодування та 730,88 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване положеннями ст.ст. 979, 980, 1181, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 20, 25 Закону України «Про страхування», ст. 2, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Місцевий господарський суд виходив з того, що позивач, як страховик за договором добровільного страхування отримує право вимоги потерпілої особи після виплати їй страхового відшкодування й не зобов'язаний звертатися з вимогою (зокрема, викладеної в письмовій заяві) виплати матеріального відшкодування безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, відповідно позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Брокбізнес, не погоджується з даним рішенням місцевого господарського суду. За коротким змістом апеляційних вимог скаржник просить рішення господарського суду Львівської області від 26.02.2018 у справі №914/1943/17 скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна 11 196,46 грн. страхового відшкодування та 730,88 грн. судового збору, та прийняти нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес відмовити. Скаржник вважає, що суд першої інстанції всупереч ст. 236 ГПК України необґрунтовано і безпідставно прийшов до висновку, що положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в даних правовідносинах поширюють свою дію на відповідача 2. Правовідносини, які виникли між ПрАТ Страхова компанія Брокбізнес та ЛКП «Львівелектротранс» на підставі Договору №007-5919ДЦВ регулюються самим договором, Законом України «Про страхування» та Цивільним кодексом України. Свої вимоги скаржник обґрунтовує 509, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст. 6, 25 Закону України «Про Страхування» та зазначає, що позивач не подав до Страхової компанії «Брокбізнес» заяву на виплату страхового відшкодування, у звязку з чим у відповідача 2 не виник обовязок здійснювати виплату страхового відшкодування.

На думку скаржника, судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення у справі, зокрема, не зясовано порядок виплати страхового відшкодування, встановлений договором та всупереч ст. 236 ГПК України не досліджено умови договору.

Позивач та відповідач 1 відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання 05.06.2018 учасники справи не забезпечили явки уповноважених представників.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності представників сторін.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2014 між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія ПЗУ Україна (страховиком) та гр. ОСОБА_2 (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №081751, відповідно до якого застраховано транспортний засіб Mitsubishi Grandis, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з Довідки про ДТП №67014484 від 20.07.2015 на вул. Вітовського у м. Львові трапилася ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля Mitsubishi Grandis, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та трамвая Tatra KT-4SU, номерний знак 1014 під керуванням ОСОБА_3.

На момент виникнення ДТП, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ЛКП Львівелектротранс та працював на посаді водія трамваю. Крім того, відповідальність ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП була застрахована ПрАТ Страхова компанія Брокбізнес на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №007-5919 ДЦВ/356 від 18.07.2014.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2015 у справі №461/7638/15-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальної у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Постанова набрала законної сили 24.07.2015.

01.07.2015 експертом ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ СК ПЗУ Україна складено Звіт №PZU/1190/15 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням КТЗ. Відповідно до Звіту, вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля 29808,78 грн. (в т.ч. ПДВ), вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,6185) 15696,46 грн.

На підставі заяви ОСОБА_2 про настання страхового випадку від 26.06.2015, Звіту №PZU/1190/15 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням КТЗ, ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна проведено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №UA037/L02/04 від 20.09.2015, №UA037/L02/01 від 20.09.2015, відповідно до яких ДТП, яка відбулася за участі застрахованого автомобіля визнано страховим випадком за ризиком КАСКО та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в загальному розмірі 24 508,91 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №081751 від 24.07.2014 ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна перерахувало на рахунок ТОВ НІКО-Захід (СТО, якою проводився ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля) 24508,91 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №34399 від 24.07.2015р., №35792 від 22.09.2015р.

Предметом позову є вимога про стягнення з ЛКП Львівелектротранс, страхового відшкодування в сумі 24 508,91 грн. Нормативна підстава позову ст. ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 993, 1166, 1172, 1188 ЦК України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України встановлено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України Про страхування передбачено, Страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті ДТП 26.06.2015 пошкоджено автомобіль страхувальника (ОСОБА_5Я.), ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна прийняло рішення про виплату страхового відшкодування на підставі заяви ОСОБА_2 про настання страхового випадку від 26.06.2015 та Звіту №PZU/1190/15 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням КТЗ, та перераховано страхувальнику, а саме: ТОВ НІКО-Захід, яким здійснювався ремонт пошкодженого автомобіля грошові кошти у розмірі 24 508,91 грн.

Згідно з ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1181 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mitsubishi Grandis, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №081751 від 24.07.2014. Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів позивачем відшкодовано шкоду завдану водію транспортного засобу Mitsubishi Grandis, заподіяну ОСОБА_3, якого визнано винним у ДТП.

Отже, виплативши власнику пошкодженого у ДТП автомобіля страхове відшкодування, до ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна перейшло право вимоги до відповідача-1 (Львівського комунального підприємства Львівелектротранс), як юридичної особи працівником якої спричинено ДТП та відповідача-2 (Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес), як страховика винної у ДТП особи.

На підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12 (5023/9057/11), від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012, яка згідно з ст. 11128 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України).

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ЛКП «Львівелектротранс» та працював на посаді водія, крім того цивільно-правова відповідальність ЛКП Львівелектротранс застрахована у ПрАТ Страхова компанія Брокбізнес на підставі Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №007-5919 ДЦВ від 18.07.2014.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що саме відповідачі є відповідальними за завдану позивачу шкоду.

При цьому, пунктом 8.1, 12 вказаного Договору визначено, що страхова сума за весь період страхування, в тому числі ліміт відповідальності страховика за ризиками настання цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок ДТП, ліміт відповідальності страховика за ризиками настання цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну життю та/або здоровю третіх осіб внаслідок ДТП, становить 150000,00 грн. Безумовна франшиза становить 3% від суми, зазначеної в п. 8.1.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч. 18 ст. 9 Закону України Про страхування).

Отже, за умовами договору добровільного страхування страхове відшкодування (франшиза) у розмірі 4500,00 грн підлягає стягненню з Львівського комунального підприємства Львівелектротранс.

Щодо страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача-2, то колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із застосуванням судом першої інстанції положення статті 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якою передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У постанові Верховний Суд України від 15.04.2015р. у справі №3-50гс15 зазначено, що Законами України Про страхування та Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

У Звіті №PZU/1190/15 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням КТЗ вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,6185) складає 15696,46 грн. При цьому, з розрахунків страхового відшкодування до страхових актів №UA037/L02/04 від 20.09.2015, №UA037/L02/01 від 20.09.2015 при визначенні розміру страхового відшкодування позивачем не враховано коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого у ДТП транспортного засобу, що призвело до завищення розміру страхового відшкодування.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача-2 11 196,46 грн. є обґрунтованим, оскільки загальна вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 15 696,46 грн., 4 500,00 грн. франшиза, таким чином до стягнення з відповідача-2 підлягає сума у розмірі 11 196,46 грн.

Щодо тверджень скаржника про безпідставність позовних вимог у звязку з відсутністю заяви ПрАТ СК ПЗУ Україна про виплату страхового відшкодування, то такі спростовуються положеннями ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування, у яких відсутні вимоги щодо обов'язку позивача звертатись до відповідача з вимогою про отримання від нього суми виплаченого страхового відшкодування. При цьому, страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має право звернутися з позов до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, позивач, як страховик за договором добровільного страхування отримує право вимоги після виплати їй страхового відшкодування й не зобов'язаний звертатися з вимогою (зокрема, викладеної в письмовій заяві) виплати матеріального відшкодування безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, відповідно позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі №3-38гс12 та постанові ВГС України від 28.11.2017р. у справі №910/5015/17.

Щодо доводів скаржника про те, що між відповідачем-2 та відповідачем-1 укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, а не договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, то слід зазначити, що вказана обставина не є підставою для звільнення останнього від цивільно-правової відповідальності. Законом України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поширюють свою дію на відповідача-2, як на особу, яка за договором застрахувала майнові інтереси відповідача-1, повязані із відшкодуванням заподіяної останнім шкоди, зокрема майну третьої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 26.02.2018 у справі № 914/1943/17 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ст.129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес вих. б/н від 21.03.2018 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.02.2018 у справі № 914/1943/17 - залишити без змін.

3. Судовий збір залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

ОСОБА_1

Повний текст постанови складений 12.06.2018