УХВАЛА

14 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 34/285

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглядаючи в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 (Коротун О.М., Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (Сташків Р.Б.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення суду

у справі № 34/285 Господарського суду міста Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Обслуговуючого кооперативу "Садівницьке товариство "Софіст", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтерфінсервіс" про стягнення 32 670 300,91 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - стягувач, іпотекодержатель) звернулося в Господарський суд міста Києва зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення, у якій скаржник просив суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. у рамках виконання виконавчого провадження №52057827; зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. відновити виконавче провадження № 52057827 з примусового виконання наказу №34/285, виданого Господарським судом міста Києва 21.02.2011, а також винести постанову про передачу майна стягувачеві та скласти акт про передачу для подальшого оформлення права власності на майно.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимогам закону, державним виконавцем не було повідомлено стягувачу (скаржник) обставину нереалізації майна на третіх електронних торгах та не запропоновано йому вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майне - предмет іпотеки.

В процесі розгляду скарги, судами встановлено, що у провадженні ВДВС перебувало виконавче провадження з виконання наказу від 21.02.2011 у справі №34/285, за яким боржником був Відповідач-1, про солідарне стягнення з Відповідача-2 та, у межах предмету іпотеки, з Відповідача-1 на користь Позивача заборгованості за кредитним договором №151307К82 від 19.12.2007 в сумі 32670300,91 грн, у наступному порядку: з Відповідача-2 за рахунок будь-якого майна у порядку встановленому статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження"; з Відповідача-1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №151307Z184 від 20.12.2007, укладеним між Позивачем та Відповідачем-1, а саме - земельна ділянка кадастровий № :03:005:0005, шляхом проведення публічних земельних торгів, та направлення коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості Відповідача-2 перед Позивачем за кредитним договором №151307К82 від 19.12.2007 у сумі 32670300,91 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 вимоги скарги задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827; скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.10.2017, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. у рамках виконання виконавчого провадження №52057827. В іншій частині у задоволенні вимог скарги відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 залишено без змін.

28.03.2018 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

В процесі розгляду касаційної скарги у даній справі № 34/285 колегією суддів виявлено постанову Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №915/1071/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МБМВ-К" про звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці. Дану постанову ухвалено Верховним Судом у справі з подібними правовідносинами.

Постанову Верховного Суду у справі №915/1071/14 ухвалено за результатами перегляду ухвали Господарського суду Миколаївської області та постанови Одеського апеляційного господарського суду, якими здійснено розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" на дії Головного державного виконавця Інгульського ВДВС міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання дії Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 ВП №47267466 незаконним, скасування постанови Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 ВП №47267466, зобов'язання Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області виконати вимоги пункту 6 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" ВП №47267466, визнання дії Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 ВП №47198294 незаконним, скасування постанови Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 ВП №47198294.

За результатами касаційного перегляду судових рішень у справі №915/1071/14, якими частково задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" та визнано дії Інгульського ДВС щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 ВП №47198294 незаконним, скасовано постанову Інгульського ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 ВП №47198294, а в решті заявлених у скарзі вимог відмовлено. Касаційний господарський суд погодився з позицією судів попередніх інстанцій, які виходили з того, що згідно з протоколом №241173 від 09.03.2017 треті електронні торги також не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів, але 26.06.2017 Банк направив на адресу Інгульського ВДВС заяву, в якій повідомив про використання ним права на залишення нереалізованого нерухомого майна у власності та, з метою оформлення за іпотекодержателем права власності, просив надати протокол прилюдних торгів та акт про реалізацію предмета іпотеки.

29.06.2017 Інгульським ВДВС винесено постанову ВП №47198294 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Постановою встановлено, що протягом 10-ти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель не скористався правом придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у справі №915/1071/14 погодилась з висновком попередніх судових інстанцій, що положення статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" до реалізації предмета іпотеки не можуть застосовуватись, оскільки встановлюють загальний порядок реалізації майна та відхилила доводи касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", що за відсутності у статті 49 Закону України "Про іпотеку" визначення порядку прийняття іпотекодержателем майна у власність, державний виконавець мав застосовувати положення статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", де визначено такий порядок, однак в порушення цієї норми, державний виконавець не повідомив стягувача про те, що електронні торги не відбулись та не запропонував стягувачу прийняти нереалізоване майно у власність.

Порядок звернення стягнення на заставне майно встановлено статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема у частині 4 цієї статті зазначено, що реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 7 зазначеної статті, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 49 Закону України "Про іпотеку" визначено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. і Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах і становить 80 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості майна. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Отже, стаття 49 Закону України "Про іпотеку" не встановлює будь-яких інших дій, в тому числі направлення виконавцем, іншими особами, повідомлення іпотекодержателям про оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулись, ні після перших, ні після других, ні після третіх прилюдних торгів, а встановлює право іпотекодержателя протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулись, скористатися правом придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Під час розгляду справи № 34/285 суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що треті електронні торги, які були проведені 27.07.2017 з реалізації предмета іпотеки, також не відбулися з причини відсутності допущених учасників торгів і стягувач на підставі статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" просив ДВС повідомити його про результати електронних торгів, проте господарськими судами попередніх інстанцій досліджено, що доказів повідомлення стягувача про нереалізацію майна та здійснення виконавцем пропозиції стягувачу вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна матеріали справи не містять. Разом з тим, ДВС було винесено оскаржувану постанову від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №52057827 про повернення наказу від 21.02.2011 №34/285 стягувачу.

Відповідно до частини 1 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", яка регулює питання реалізації майна, на яке звернуто стягнення, реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Частиною 6 названої статті унормовано, що у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

З огляду на положення частини 6 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", саме виконавець був зобов'язаний, у зв'язку з нереалізацією майна на третіх електронних торгах, повідомити про це стягувачу і запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою цього нереалізованого майна.

Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 15.03.2018 щодо застосування у подібних правовідносинах статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на те, що стаття 49 Закону України "Про іпотеку" регулює порядок примусової реалізації предмета іпотеки, а стаття 61 Закону України "Про виконавче провадження", окрім порядку реалізації арештованого майна, також встановлює обов'язок вчинити дії виконавця та стягувача саме на стадії виконавчого провадження за наслідками проведення прилюдних електронних торгів, в тому числі письмового повідомлення стягувача виконавцем про згоду чи відмову набути майно у власність, а тому дії виконавця, передбачені статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження", вчиняються після проведення примусових торгів, передбачених статтею 49 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, колегія суддів вважає, що на стадії виконання судового наказу про звернення стягнення на предмет іпотеки за наслідками проведення публічних торгів, які не відбулися, норми статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають застосуванню, оскільки встановлюють порядок дій виконавця та стягувача за наслідками проведення публічних (електронних) торгів, які не відбулися, щодо визначення подальшої долі нереалізованого іпотечного майна, а також щодо виконавчого провадження в частині звернення стягнення на таке майно, а приписи частин 6, 7 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" є імперативними у дотриманні цього порядку.

Частиною 2 статті 302 ГПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування наведених вище норм права у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у справі №915/1071/14, яка розглядалася колегією суддів Касаційного господарського суду, що входить до складу іншої палати (судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів), дана справа № 34/285 підлягає передачі на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду згідно з частиною 2 статті 302 ГПК України.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Верховного Суду із заявою про повернення надміру сплаченого судового збору у справі № 34/285 в сумі 1438,00 грн, проте така заява підлягає вирішенню за результатами розгляду по суті касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у цій справі.

Керуючись ст.ст. 234, 235, ч. 2 ст. 302 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 34/285 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Обслуговуючого кооперативу "Садівницьке товариство "Софіст", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтерфінсервіс" про стягнення 32 670 300,91 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.