номер провадження справи 28/24/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018 Справа № 908/625/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни при секретарі Рикун А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів" (85110, м. Костянтинівка, Донецька обл., пл. Победи, б. 21, кв.16)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Укрпромекологія" (69032, м. Запоріжжя, вул. Доківська, 3)

про стягнення грошових коштів

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ордер ДН №000134543 від 15.05.2018р.;

від відповідача: не зявився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 11.04.2018р. надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів" до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Укрпромекологія" про стягнення за договором поставки №1710-17 від 17.10.2017р. заборгованості у розмірі 627346,89 грн., пені 67272,22 грн., інфляційних втрат 21580,73 грн., 3% річних 6445,34 грн., усього 722645,18 грн.

Протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2018р. автоматичний розподіл справи не відбувся у зв'язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Розпорядженням №П-132/18 від 25.04.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018р. позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.04.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 28/24/18. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.05.2018р.

Ухвалою суду від 15.05.2018р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 11.06.2018р.

08.06.2018р. на електрону адресу суду від ТОВ "НВО "Укрпромекологія" надійшов лист вих. №147 від 08.06.2018р. (вх. №06-04/650 від 08.06.2018р.), відповідно до якого відповідач просить суд відкласти справу терміном на 10 днів для вирішення спірного питання мирним шляхом.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у звязку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

В судовому засіданні 11.06.2018р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Підставою для звернення з позовом до суду позивачем зазначено невиконання відповідачем умов договору поставки №1710-17 від 17.10.2017р. в частині повної та своєчасної оплати отриманої продукції. У зв'язку з наявністю порушення грошового зобовязання, позивач, керуючись умовами договору та приписами діючого законодавства, нарахував до стягнення штрафні та компенсаційні санкції. Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 527, 625 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти відкладення розгляду справи та зазначив про неможливість врегулювання спору мирним шляхом.

Заслухавши думку представника позивача, оцінивши наявні документальні докази, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на десять днів, внаслідок спливу строку розгляду справи по суті, встановленого ч. 2 ст. 195 ГПК України.

Розглянувши наданий відповідачем електронною поштою лист, суд залучив його до матеріалів справи, втім повторно звертає увагу: відповідно до п. 1.5.6 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №28 від 20.02.2013р., електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом.

Відповідач відзив або письмових пояснень стосовно заявлених позовних вимог до суду не надав. Заперечень щодо безпідставності заявлених позивачем позовних вимог також не надав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 11.06.2018 р. суд визнав наявні документи достатніми для обєктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення та надісланий на адреси сторін.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів" (постачальник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Укрпромекологія" (покупець, відповідач у справі) 17.10.2017р. уклали договір поставки № 1710-17 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобовязується в порядку і терміни, встановлені цим договором, передати у власність покупця феронікель СОУ МПП 77.100-108:2006, в певній кількості і по цінах, що вказані в специфікаціях, а покупець зобов'язується прийняти продукцію і сплатити її на умовах, визначених у цьому договорі.

Кількість, асортимент та ціни продукції, що поставляється, вказуються у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. Специфікації оформляються на кожну партію продукції, що поставляється (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що покупець розраховується за продукцію на наступних умовах: 50% вартості продукції покупець оплачує протягом 14 календарних днів з дати отримання продукції; 50% вартості продукції (остаточний розрахунок) покупець оплачує протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції. Інші умови оплати сторони можуть погодити у специфікаціях.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що термін постачання погоджується у специфікаціях.

Відповідно до 11.1 договору цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Враховуючи умови договору, сторонами узгоджена Специфікація № 1 від 17.10.2017р., відповідно до якої постачальник зобовязується поставити феронікель ФН22Х, вміст нікелю Ni 23,9%; ДСТУ, ТУ СОУ МПП 77.100+108.2006, вага поставки (+/- 10%) 3,522 (14,738 физ.тон), ціна за 1 тону 100% Ni (без ПДВ), грн.. 266.739,28грн. Загальна сума з ПДВ складає - 1.127.346,89грн.

В п. 7 Специфікації встановлений строк оплати: 50% вартості продукції покупець сплачує протягом 14 календарних днів з дати отримання продукції; 50% вартості продукції (остаточний розрахунок) покупець оплачує протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції.

Пунктом 8 Специфікації встановлений строк постачання до 25.10.2017р.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 1.127.346,89 грн. Про факт виконання позивачем зобовязань свідчить видаткова накладна № 98 від 18.10.2017р., яка підписана представником відповідача.

Факт отримання відповідачем продукції на загальну суму підтверджується Актом прийому-передачі №98 від 18.10.2017р., який містить посилання, що продукцію отримав заступник директора ТОВ "НВО "Укрпромекологія" ОСОБА_2

Відповідач зобовязання щодо оплати отриманої продукції здійснив частково на суму 500.000,00грн. Таким чином сума заборгованості за поставлену продукцію складає 627.346,89 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач скоригував на адресу відповідача претензію вих. №12 від 24.01.2018р. з вимогою протягом семи днів сплатити заборгованість за отриману продукцію.

У відповіді на претензію (лист № 15 від 15.01.2018р.) відповідач підтвердив факт наявності заборгованості в рамках договору поставки №1710-17 від 17.10.2017р. та зобовязався його погасити до 15 лютого 2018р.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором, наявність заборгованості стали підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором поставки № 1710-17 від 17.10.2017р. у розмірі 627.346,89грн. законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо їх виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати отриманої продукції, не виконав, факт порушення відповідачем умов договору, доведений позивачем та визнаний відповідачем в претензії.

Отже, вимога позивача про стягнення 627.346,89грн. основного боргу задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати отриманої продукції позивач, враховуючи положення п. 7.3 договору, просив стягнути суму пені в розмірі 67,272,22 грн. за період прострочення з 07.12.2017 р. по 10.04.2018 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Умовами п. 7.3 договору встановлено, що за несвоєчасну сплату поставленої продукції, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування, від суми несплаченої в строк продукції за кожний день прострочення.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, через наявність математичних помилок при округленні сум. Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 67.272,21грн. за період з 07.12.2017р. по 10.04.2018р., в частині стягнення 0,01 (одна копійка) грн. пені суд відмовляє в задоволенні позову.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6,445,34грн. за період з 07.12.2017р. по 10.04.2018р. та 21.580,73грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017р. по лютий 2018р. включно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаними вірно, а вимогу про стягнення з відповідача 6.445,34грн. 3% річних за період з 07.12.2017р. по 10.04.2018р., такою, що підлягає задоволенню.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав виконаними невірно, через допущені помилки при округлені сукупного індексу інфляції, у звязку із чим позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за вказаний позивачем період, задовольняються в частині стягнення 21.565,90грн., в іншій частині - щодо стягнення 14,83грн. інфляційних втрат у позові відмовляється.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Доказів оплати наявної заборгованості, штрафних та компенсаційних санкцій відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що сторони не позбавлені можливості укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу в тому числі і на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 10.839,46грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 526, 529, 530, 610, 611, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 230-232 ГК України, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 130, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Укрпромекологія" 722.645,18грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Укрпромекологія" (69032, м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 3 ідентифікаційний код 31329313) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод неформованих вогнетривів" (85110, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Победи, буд. 21/16, ідентифікаційний код 37122079, п/р 6900 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО 351005) 627.346,89 грн. (шістсот двадцять сім тисяч триста сорок шість грн. 89 коп.) основного боргу, 67.272,21грн. (шістдесят сім тисяч двісті сімдесят дві грн. 21 коп.) пені, 6.445.34грн. (шість тисяч чотириста сорок пять грн. 34коп.) 3% річних, 21.565,90грн. (двадцять одну тисячу пятсот шістдесят пять грн. 90коп.) інфляційних втрат, 10.839,46грн. (десять тисяч вісімсот тридцять дев'ять грн. 46коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В частині стягнення 0,01 (однієї копійки) грн. пені та 14,83грн. інфляційних втрат у позові відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя О.В. Федорова