РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2018Справа № 910/2271/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Арсенал Страхування" (03056, м.Київ, вул, Борщагівська, 154, )

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (03038, м.Київ, ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32, корпус ЛІТ. В д Є 20448234)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 50 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Старченко О.О. за дов.

від відповідача: Пешков О.О за дов.

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва із вказаним позовом про стягнення 50 000,00 грн. страхового відшкодування (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), виплаченого позивачем своєму страхувальнику за договором добровільного страхування наземного транспорту № 108/13-Т/Ц2 від 10.09.2013 у зв'язку з ДТП 17.12.2015, яка сталась з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно з Міжнародним сертифікатом автоцивільної відповідальності "Зелена карта" № АХ161.319/24 від 20.03.2013, яка видана австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS, представником якої є відповідач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у справі № 910/2271/17, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017, та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у справі № 910/2271/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 27.03.2018, справу передано для розгляду судді Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2018.

16.04.2018 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та вказує, що після того як транспортний засіб «Ford Transit» було знято з австрійської реєстрації та зареєстровано на території України, а реєстраційний номер було змінено з австрійського на український, сертифікат «Зелена карта» не діяв.

Ухвалою суду від 26.04.2018 відкладено підготовче засідання на 29.05.2018.

02.05.2018 через канцелярію суду представником позивача подано відповідь на відзив в якому вказує на відсутність обґрунтування того, що дія сертифікату залежить від того чи є резидентом чи не резидентом транспортний засіб.

Ухвалою від 29.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2018 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача заперечив, третя особа в судове засідання не з'явилася про дату та час судового розгляду повідомлена належним чином.

У судовому засіданні 19.06.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

10.09.2013 року між позивачем (Страховик) та ТОВ "Український лізинговий фонд" (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №108/13-Т/Ц2 щодо автомобіля "Ssang Yong Korando", реєстраційний номер НОМЕР_1.

17.12.2015 року в місті Києві на вулиці Луговій відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Ford Transit", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Ssang Yong Korando", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 внаслідок чого означені транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2016 у справі №3-667/16 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Рахунку ТОВ "Інтехстандарт" № J від 21.12.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ssang Yong Korando", реєстраційний номер НОМЕР_1, складала 153 916,20 грн.

22.01.2016 року позивачем було складено та затверджено Страховий акт № 356/15-Т/Ц2-873-1-1, відповідно до якого було вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 110 819,66 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 2868 від 26.01.2016 у розмірі 110 819,66 грн.

Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальністю винуватця ДТП була застрахована згідно з Міжнародним сертифікатом автоцивільної відповідальності "Зелена картка" №АХ161.319/24 від 20.02.2013р., який видано австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS щодо автомобіля марки "Ford Transit", австрійський державний номер НОМЕР_3.

Оскільки відповідач є представником австрійської страхової компанії Wiener Stadtische Versicherung AG VIS, позивач звернувся до відповідача із претензією №3003/6-20751/2 від 30.03.2016р. про відшкодування шкоди у розмірі 110 819,66 грн.

Проте, ТДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" суму страхового відшкодування не відшкодувало, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Верховний суд, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі № 910/2271/17 зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки страховому сертифікату «Зелена карта», а саме, умовам здійснення страхової виплати, правам та обов'язкам сторін, їх відповідальності, а також умовам чинності сертифіката та припинення його дії.

Відповідно до статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції та для всебічного і повного встановлення обставин, суд відзначає наступне.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «Ford Transit» був ввезений на територію України на підставі вантажно-митної декларації 204050001/2015/008102 від 02.07.2015 (як товар) та 22.08.2015 була здійснена його первинна реєстрація, як транспортного засобу в Україні, видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ 359697, власник ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку ВІА842562 12.08.2015 та ВМД 204050001/2015/008102 від 02.07.2015

Цивільно-правова відповідальністю власника автомобіля «Ford Transit»", австрійський державний номер НОМЕР_3 була застрахована згідно з Міжнародним сертифікатом автоцивільної відповідальності "Зелена картка" № АХ161.319/24 від 20.02.2013, який видано австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS на автомобіль марки "Ford Transit", австрійський державний номер НОМЕР_3 на строк з 20.02.2013 по 19.02.2016.

Офіційним представником - кореспондентом вищевказаної австрійської страхової компанії в Україні з питань врегулювання страхових випадків є відповідач.

Порядок врегулювання страхових випадків у порядку кореспондентських відносин за страховими сертифікатами "Зелена картка" визначено Процедурними Правилами, прийнятими Генеральною Асамблеєю Ради Бюро "Зелена картка" у м. Ретімно (Кріт) 30.05.2002 (далі - Правила).

Відповідно до ст. 4.4. Правил, Кореспондент, від імені Бюро, яке ухвалило такого кореспондента, та на користь страховика, який просив такої ухвали, має розглядати усі претензії, які виникають в результаті дорожньо-транспортних пригод у такій країні за участю автотранспортних засобів, застрахованих страховиком, який просив ухвали цього кореспондента, відповідно до нормативно-правових положень, які діють у країні дорожньо-транспортної пригоди, і які стосуються відповідальності, відшкодування потерпілим особам та обов'язкового автострахування.

Таким чином, врегулювання страхового випадку за страховим сертифікатом "Зелена картка", який стався на території України, здійснюється відповідачем як Кореспондентом у відповідності до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 10 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що відповідно до цього Закону укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності:

внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування);

договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування).

Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах.

Під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 1.11. ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що "Зелена картка" - це страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі виїзду транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, до країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" власник такого транспортного засобу зобов'язаний мати чинний договір міжнародного страхування, посвідчений відповідним уніфікованим страховим сертифікатом "Зелена картка".

Виїзд з України до країн - членів міжнародної системи автострахування "Зелена картка" транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, у разі відсутності договору міжнародного страхування, укладеного зі страховиком - повним членом МТСБУ і посвідченого відповідним уніфікованим страховим сертифікатом "Зелена картка", забороняється.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

З наведеного вбачається, що вирішальне значення для визначення відповідальності страховика має країна реєстрації транспортного засобу винуватця, а також країна місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, ст. 9 Правил встановлено, що гарантії Бюро не застосовуються, коли "Зелена картка" відноситься до транспортного засобу, який юридично не зареєстрований у країні такого Бюро.

Вимогами статті 34 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно з наявним в матеріалах справи Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № СХТ359697, автомобіль "Ford Transit" з українським реєстраційним номером АА6852ЕХ, вперше був зареєстрований на території України 22.08.2015, після чого означений транспортний засіб вважається таким, що зареєстрований в Україні.

Враховуючи вищевикладені обставини, за висновком суду, сертифікат автоцивільної відповідальності "Зелена картка" № АХ161.319/21, виданий австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS на автомобіль марки "Ford Transit", австрійський державний номер НОМЕР_3, був би підставою для виплати страховиком страхового відшкодування тільки в тому випадку, якщо б автомобіль "Ford Transit" був юридично не зареєстрованим в України та мав на момент настання дорожньо-транспортної пригоди австрійську реєстрацію.

Проте, в даному випадку, після того, як автомобіль "Ford Transit" було знято з австрійської реєстрації та зареєстровано 22.08.2015 року на території України, а реєстраційний номер транспортного засобу "Ford Transit" було змінено з австрійського НОМЕР_3 на український - АА6852ЕХ, означений транспортний засіб вважається таким, що зареєстрований в України, у зв'язку з чим сертифікат автоцивільної відповідальності "Зелена картка" № АХ161.319/21 не є підставою для виплати відповідачем страхового відшкодування з урахуванням ст. 9 Правил.

При цьому, суд зазначає, що наявність міжнародного страхового сертифікату «Зелена карта» є обов'язковою передумовою для водіїв, які планують виїхати за кордон на власному автомобілі до країн-членів Міжнародної системи. Виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах, визначених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності автовласників країни, на території якої сталася ДТП.

У кожній країні, яка входить до складу Міжнародної системи функціонує Національне бюро, яке є єдиною компетентною організацією з усіх питань, пов'язаних із відшкодуванням шкоди, завданої з вини водія-нерезидента на території такої країни.

У даному випадку, винуватцем ДТП є водій - резидент України.

Враховуючи вищевикладене, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на приписи п. 20-1.1. та п. 20-1.2. статті 20-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до яких у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії, а у разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність, оскільки в даному випадку мова йде не про зміну власника транспортного засобу, а про реєстрацію транспортного засобу в іншій країні, внаслідок чого транспортний засіб на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди вважається таким, що юридично не зареєстрований в країні страховика.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позові та відзивах, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, з підстав необґрунтованості та не відповідності фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 26.06.2018.

Суддя О.М.Ярмак