УХВАЛА

14 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/10797/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 (суддя Мартюк А.І.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ"

про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі № 39/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ",

за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ",

про стягнення заборгованості,

За участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Лавринович В.О.- адвокат,посвідчення, ордер, витяг з договору,

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ", про стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011р. у сумі 41 615 675 доларів США 59 центів та 140 404 812,46 грн.

Заява мотивована тим, що діюче законодавство не передбачає права осіб укладати третейську угоду про передачу на вирішення третейського суду невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути між сторонами договору у майбутньому, спір про стягнення заборгованості з поручителя, що виражена в іноземній валюті (доларах США), не підвідомчий третейським судам, винесеним рішенням не досліджено всіх обставин справи, стягнута заборгованість з відповідача в іноземній валюті суперечить діючому законодавству України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" про стягнення заборгованості.

Ухвала мотивована тим, що даний спір підвідомчий третейському суду, підстав для скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16 немає, оскільки сторони (кредитор та заставодавець) в добровільному порядку, без зауважень і заперечень погодили, що будь-які спори, що виникають при виконанні договору застави, вирішуються Третейським судом, а сторонами визначений предмет спору, що включає в себе усі можливі спори, які можуть виникнути в межах вказаного договору. Спір розглянуто Третейським судом в межах компетенції, оскільки незважаючи на іноземний характер коштів, що були надані Третій особі за кредитною угодою, виконання зобов'язання за якою забезпечені договором застави, господарські правовідносини щодо кредитування суб'єктів господарювання мають особливості та відмінності від кредитування приватних осіб, а тому на господарські правовідносини не розповсюджуються висновки Верховного суду України у справі 6-831цс15 щодо обмежень для розгляду третейськими судами спорів з питань розрахунків за договором кредиту суто приватного характеру приватними особами.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до п. 11 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017р., заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

Відповідно до частини 2 статті 25 ГПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних господарських судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

14.03.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) ПАТ "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" звернулося з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 у справі № 910/10797/17 до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018 року у справі № 910/10797/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

02.04.2018 суд постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження та призначення до розгляду на 14.06.2018, повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги, визначив строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, до Касаційного господарського суду до 17.04.2018.

Відповідач у апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Київського апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити заяву про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16.

Відповідач мотивує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 6 Закону України "Про третейські суди", дійшовши помилкового висновку про підвідомчість даного спору третейському суду.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду України у справі 6-831цс15 щодо обмежень для розгляду третейськими судами спорів з питань розрахунків за договором кредиту суто приватного характеру приватними особами.

Також просив суд врахувати практику Верховного Суду, яка викладена в постанові від 23.04.2018 у справі №751/3833/17.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечень на неї суд доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Постійного діючого третейського суду про Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі № 39/16 позов Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ", третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ", задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №64-В/11/54КЛ від 17.06.2011 та на підставі Договору поруки №3 від 25.05.2015р., що станом на 03.06.2016 склала 41 615 675 доларів США 59 центів та 140 404 812,46 грн., з яких:

- заборгованість за Кредитною лінією - 33 000 000,00 дол. США;

- проценти за користування Кредитною лінією - 8 615 675, 59 дол. США, що нараховані за період з 17.09.2013р. по 02.06.2016р. включно;

- пені за прострочення сплати заборгованості за Кредитною лінією - 29 851 095,19 грн., що нараховані за період з 26.05.2015р. по 03.06.2016р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" витрати по сплаті третейського збору у сумі 42 500,00 грн.

Зазначене вище рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" № 39/16 від 25.05.2017 мотивовано неналежним виконанням з боку третьої особи зобов'язання за кредитним договором, оскільки позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу про повернення повної суми заборгованості відповідно до договору поруки № 3 від 25.05.2015, укладеного між позивачем та відповідачем, проте, дана вимога відповідачем не виконана.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" звернулось з заявою про його скасування.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір підвідомчий третейському суду, підстав для скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16 немає, оскільки сторони (кредитор та заставодавець) в добровільному порядку, без зауважень і заперечень погодили, що будь-які спори, що виникають при виконанні договору застави, вирішуються Третейським судом, а сторонами визначений предмет спору, що включає в себе усі можливі спори, які можуть виникнути в межах вказаного договору. Спір розглянуто Третейським судом в межах компетенції, оскільки незважаючи на іноземний характер коштів, що були надані Третій особі за кредитною угодою, виконання зобов'язання за якою забезпечені договором застави, господарські правовідносини щодо кредитування суб'єктів господарювання мають особливості та відмінності від кредитування приватних осіб, а тому на господарські правовідносини не розповсюджуються висновки Верховного Суду України у справі 6-831цс15 щодо обмежень для розгляду третейськими судами спорів з питань розрахунків за договором кредиту суто приватного характеру приватними особами.

Відповідач вважає, що місцевим судом неправомірно не враховано правову позицію Верховного Суду України у справі 6-831цс15 щодо обмежень для розгляду третейськими судами спорів з питань розрахунків за договором кредиту суто приватного характеру приватними особами.

Так, в постанові від 21.10.2015 у справі № 6-831цс15 Верховний Суд України вказав наступне:

"Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Отже, рішення третейського суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя в іноземній валюті ухвалене всупереч вимогам закону щодо порядку проведення грошових розрахунків на території України в іноземній валюті.

Щодо підстав для скасування рішення третейського суду Верховний Суд України зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

У справі, рішення касаційного суду в якій переглядається Верховним Судом України, вирішено скаргу на рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті, як вже зазначалося вище, регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами."

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №751/3833/17 з посиланням на вищевказану постанову.

Таким чином, предметом даної постанови Верховного Суду України був аналіз мети та спрямування правового регулювання Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» в т.ч. і щодо розрахунків за кредитними договорами, укладеними резидентами (без зазначення про розподіл на фізичних осіб - громадян та суб'єктів господарювання), предметом якого була іноземна валюта - долари США.

Відповідно до ч.5 ст.1 вказаного Декрету:

"5) "резиденти":

- фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном;

- юридичні особи, суб'єкти підприємницької діяльності, що не мають статусу юридичної особи (філії, представництва тощо), з місцезнаходженням на території України, які здійснюють свою діяльність на підставі законів України;

- дипломатичні, консульські, торговельні та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають імунітет і дипломатичні привілеї, а також філії та представництва підприємств і організацій України за кордоном, що не здійснюють підприємницької діяльності."

Таким чином, поняття "резидент" охоплює як фізичних, так і юридичних осіб.

За результатами цього аналізу Суд дійшов висновку, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Разом з тим, Суд зазначив, що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права.

На підставі викладеного, Суд дійшов загального кінцевого висновку, що наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

З приводу зазначення Судом двічі фрази "приватними особами" колегія суддів по даній справі відмічає наступне.

Чинні Господарський та Цивільний кодекс України не містять визначення поняття "приватна особа".

Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського кодекс України:

"Учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності."

Згідно з ч.2 ст.55 вказаного Кодексу:

"Суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці."

Відповідно до ст.2 Цивільного кодексу України:

"1. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

2. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права."

Відповідно до ч.2 ст.81 вказаного Кодексу:

"Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування."

Згідно з ч.3 ст.167 наведеного Кодексу:

"Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом."

Таким чином, і юридичні особи можуть бути особами приватного права .

Разом з тим, як вказав Суд у вищевказаній постанові, за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена саме сферою приватного права.

При цьому, Суд відніс розрахунки за договором кредиту, наданому в іноземній валюті, саме до публічно значимих відносин виходячи не з суб'єктного складу такого договору, а саме з того, що предметом кредиту є іноземна валюта, зазначивши при цьому, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Виходячи з даної логіки вказаної постанови, якщо кредитний договір в іноземній валюті, укладений з простою фізичною особою-громадянином, віднесений Судом до публічно значимих відносин, тим більше таким є кредитний договір, укладений з суб'єктом господарювання, особливо з юридичною особою, де суми кредиту зазвичай становлять значно більший розмір.

З урахуванням викладеного, колегія суддів по даній справі вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції в цій частині та погоджується з доводами відповідача про те, що вищевказаний правовий висновок Верховного Суду України повинен застосовуватися незалежно від суб'єктного складу спору щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, тому така позиція повинна підлягати застосуванню до спірних правовідносин в даній справі.

Разом з тим, колегія суддів по даній справі не погоджується з вищевказаною правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-831цс15 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №751/3833/17, та вважає за необхідне відступити від неї виходячи з наступного.

Кредитні відносини, як і відносини з забезпечуючих їх поруки, регулюються в першу чергу саме Цивільним кодексом України (параграф 2 глави 71, параграф 3 глави 49).

Відповідно до ст.1 зазначеного Кодексу:

"1. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

2. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом."

Таким чином, вищевказані спірні відносини є сферою саме приватного права.

Дійсно, норми Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Разом з тим, це не змінює правової природи кредитних відносин та відносин поруки щодо таких кредитних відносинах саме як приватноправових відносин.

Крім того, вищевказана ст.6 Закону України "Про третейські суди" не містить такого винятку з підвідомчості справ третейським судам як справи у спорах щодо розрахунків у іноземній валюті, в т.ч. по кредитних договорах та договорах поруки.

На підставі викладеного, колегія суддів по даній справі доходить висновку, що такі справи можуть бути підвідомчі третейським судам за умови відповідності іншим положенням ст.6 Закону України "Про третейські суди".

За приписами пункту 7 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII), суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відповідно до ч.3 ст.302 вказаного Кодексу:

"Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об'єднаної палати) іншого касаційного суду."

Зважаючи на викладені вище обставини, керуючись статтями 24, 25, 234, 235, 253, 269, 300, 301, 302, 303 пунктом 7 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ), Верховний Суд -

УХВАЛИВ:

Справу №910/10797/17 разом із апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 у даній справі передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський