ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/195/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Богатиря К.В.

Суддів: Мишкіної М.А., Філінюка І.Г.

Секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «ВІМЕКСІМ» - адвокат Соловйов Д.І., за ордером;

від Фірми «ДАВОС» у формі ТОВ - адвокат Носенко І.П., за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фірми «ДАВОС» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27 березня 2018 року про забезпечення позову (суддя суду першої інстанції: Петренко Н.Д.; час і місце оголошення ухвали: 27.03.2018 року, 65119, м. Одеса, пр. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області)

по справі № 916/195/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІМЕКСІМ»

до Фірми «ДАВОС» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 2 773 006,24 грн.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІМЕКСІМ» (далі - ТОВ «ВІМЕКСІМ») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до фірми «ДАВОС» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма «ДАВОС») про стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13 жовтня 2016 року в сумі 2 228 666,67 грн., нарахованої пені в сумі 282 094,24 грн., інфляційних втрат в сумі 208 391,37 грн., процентів в сумі 58 854,36 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку Відповідача взятих на себе зобов'язань за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13 жовтня 2016 року в частині оплати. При цьому, на суму заборгованості Позивачем нараховано Відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні витрати.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13 лютого 2018 року відкрито провадження по справі № 916/195/18 за позовом ТОВ «ВІМЕКСІМ» до Фірми «ДАВОС» про стягнення 2 773 006,24 грн. та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіванні.

26 березня 2018 року ТОВ «ВІМЕКСІМ» звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову в порядку ст. 137 ГПК України, в якій просило суд:

- накласти арешт на все рухоме майно фірми «ДАВОС» у формі ТОВ, яке належить останньому на праві власності, у межах суми, що становить 2 699 978,01 грн.;

- накласти арешт на нерухоме майно фірми «ДАВОС» у формі ТОВ, а саме: арешт частки 6/100 у праві приватної власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яке належить останньому на праві власності, у межах суми, що становить 2 699 978,01 грн.;

- заборонити фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ приймати рішення про схвалення правочинів, виконання яких може призвести до відчуження прямо або опосередковано нерухомого майна (у т.ч. позика, позичка, іпотека та інша форма забезпечення, поруки, обтяжень правами третіх осіб), що належить фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ, а саме (але не виключено): частка 6/100 у праві приватної власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462;

- заборонити фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ здійснювати будь-які правочини, пов'язані з відчуженням або можливим відчуженням прямо або опосередковано (у т.ч. позика, позичка, іпотека та інша форма забезпечення, поруки, обтяжень правами третіх осіб) належного йому нерухомого майна, а саме (але не виключено): частка 6/100 у праві приватної власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462;

- заборонити державному реєстратору та/або нотаріусу здійснювати будь-які дії з реєстрації переходу, обмеження (обтяження) права на нерухоме майно, але не виключено: частка 6/100 у праві приватної власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, (зокрема, реєстрацію переходу права власності, іпотеку, оренду та інших правочинів направлених на відчуження майна або його обтяження права третіх осіб), що належить фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у Відповідача на банківських рахунках грошових коштів значно менше, а саме 73 028, 03 грн., ніж ціна позову, яка становить 2 773 006,24 грн., тому Позивач змушений повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27 березня 2018 року по справі № 916/195/18 (суддя суду першої інстанції: Петренко Н.Д.) заяву ТОВ «ВІМЕКСІМ» про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на 6/100 частки у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яка належить фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ на праві приватної власності, в межах ціни позову у розмірі 2 699 978,21 грн.; в іншій частині відмовлено.

Розглянувши заяву про забезпечення позову по суті, місцевий господарський суд дійшов висновку про її часткову обґрунтованість з огляду на те, що на банківських рахунках Відповідача знаходяться кошти на загальну суму 73 028,03 грн. та є значно меншими ціни позову, яка становить 2 773 006,24 грн., а вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2018 року заходи забезпечення позову в повній мірі не забезпечать виконання рішення суду по даній справі у випадку задоволення позову. У зв'язку з чим наклав арешт на 6/100 частки у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яка належить фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ на праві приватної власності, в межах ціни позову у розмірі 2 699 978,21 грн.

У задоволенні заяви в іншій частині місцевий суд відмовив, оскільки інші перелічені в заяві заходи забезпечення позову всупереч положень ч. 4 ст. 137 ГПК України є не співмірними із заявленими позовними вимогами.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, Фірма «ДАВОС» звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 27 березня 2018 року по справі № 916/195/18 скасувати в частині накладення арешту на 6/100 частки у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яка належить фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ на праві приватної власності, в межах ціни позову у розмірі 2 699 978,21 грн. та в цій частини постановити нове рішення про відмову ТОВ «ВІМЕКСІМ» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник не погоджується з правовою позицією місцевого суду щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову по даній справі з огляду на те, що факт ухилення відповідача від виконання зобов'язань за спірним договором не може бути підставою для забезпечення позову, адже якщо виходити лише з цієї підстави забезпечення позову, то приходимо до висновку, що забезпечуватись мають всі позови, оскільки їх подання до суду обумовлене саме тим, що сторона не виконує договірні зобов'язання (що, до речі, на час подання позову не є достовірно встановленим фактом, як і фактом наявності зобов'язання взагалі). Невиконання зобов'язань відповідачем є предметом спору, що потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

При цьому, апелянт зазначає про наявність постанови Одеського апеляційного господарського суду від 28 березня 2018 року, якою скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2018 року по даній справі в частині накладення арешту на грошові кошти Фірми «ДАВОС» в межах ціни позову - 2 773 006,24 грн. до вирішення спору по суті та відмовлено ТОВ «ВІМЕКСІМ» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Більш детальніше доводи викладені у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ВІМЕКСІМ» висловило заперечення щодо викладених доводів апеляційної скарги та вважає ухвалу Господарського суду Одеської області від 27 березня 2018 року по справі № 916/195/18 такою, що не підлягає скасуванню. Позивач звертає увагу на недобросовісну поведінку відповідача під час розгляду справи № 916/195/18 в господарському суді (штучне затягування судового процесу шляхом подачі зустрічного позову та оскарження ухвали про повернення зустрічного позову), намір відповідача щодо відчуження об'єкту нерухомого майна до винесення рішення по даній справі, застосовані судом заходи забезпечення позову є необхідними у даній справі та ніяк не впливають на права відповідача щодо володіння та користування нерухомим майном, тільки тимчасово обмежують право розпорядження таким майном до виконання судового рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04 червня 2018 року поновлено Фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 27 березня 2018 року; відкрито апеляційне провадження по справі № 916/195/18 за апеляційною скаргою Фірми «ДАВОС» у формі ТОВ на вищезазначену ухвалу Господарського суду Одеської області про забезпечення позову; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; роз'яснено учасникам справи про їх право не пізніше 5-ти днів з дня вручення ухвали подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05 червня 2018 року по справі № 916/195/18 розгляд апеляційної скарги призначено на 20 червня 2018 року о 10:00 год.

15 червня 2018 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ «ВІМЕКСІМ» про витребування доказів, відповідно до якого останній просив суд апеляційної інстанції витребувати у Фірми «ДАВОС» у формі ТОВ оригінал Додаткової угоди від 01 квітня 2017 року № 1 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 13 жовтня 2016 року № ПФД13/10-2016-01Д, яка за твердженням апелянта є підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Проте Позивач зазначає, що між ТОВ «ВІМЕКСІМ» та Фірмою «ДАВОС» у формі ТОВ зазначена Додаткова угода не укладалась та цей документ є сфальсифікованим.

20 червня 2018 року перед судовий засіданням до Одеського апеляційного господарського суду надійшло ще одне клопотання ТОВ «ВІМЕКСІМ», відповідно до якого останній просив судову колегію приєднати до матеріалів справи додатковий доказ, а саме скріншот об'яви, розміщеної апелянтом на інтернет ресурсі з продажу нерухомого майна «www.buysell.com.ua» щодо продажу нерухомого майна відповідача, а саме: складського приміщення за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4.

В судовому засіданні, яке призначене на 20 червня 2018 року, представник ТОВ «ВІМЕКСІМ» заявлені клопотання підтримав та просив їх задовольнити, проте представник Фірми «ДАВОС» у формі ТОВ заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Вищевказані заявлені клопотання ТОВ «ВІМЕКСІМ» були розглянуті колегією суддів в судовому засіданні 20 червня 2018 року та за результатами їх розгляду винесено ухвалу в протокольній формі, що відображено у протоколі судового засідання від 20 червня 2018 року по справі № 916/195/18.

Судовою колегією відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки оригінал Додаткової угоди від 01 квітня 2017 року № 1 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 13 жовтня 2016 року № ПФД13/10-2016-01Д, який ТОВ «ВІМЕКСІМ» просить витребувати, має значення виключно при вирішенні спору по суті і якому повинна бути надана відповідна оцінка, але не при вирішенні питання щодо забезпечення позову. Окрім того, аналогічне клопотання вже розглядалося судом першої інстанції під час розгляду позовних вимог по суті спору з винесенням ухвали від 16.03.2018 року, якою клопотання про витребування доказу було задоволено. Але станом на 15.06.2018 року апелянтом вказана ухвала суду не виконана. Невиконання вимог ухвали господарського суду стороною у справі не є підставою для іншої сторони звертатися з аналогічним клопотанням до апеляційного суду при розгляді скарги на ухвалу про забезпечення позову.

Клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу, а саме скріншоту об'яви, розміщеної апелянтом на інтернет ресурсі з продажу нерухомого майна «www.buysell.com.ua» щодо продажу нерухомого майна відповідача, колегія суддів задовольнила з огляду на те, що вказана об'ява стосується нерухомого майна, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою та правову оцінку якої буде надано у мотивувальній частині цієї постанови.

Інші заяви та клопотання учасниками справи до суду не заявлялись.

Вислухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За приписами п. 1 ст. 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як з'ясовано судовою колегією, в даному випадку предметом позову є стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13 жовтня 2016 року. При цьому, позов обґрунтований неналежним виконанням з боку Відповідача взятих на себе зобов'язань за цим Договором в частині оплати.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що Відповідач має відкриті рахунки у наступних банківських установах, а саме:

- в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» у м. Києві - 7, 8, 9;

- в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» - 0095, 0095;

- в ПАТ «УКРСОЦБАНК» - 1875, 1449;

- в АТ «ОТП БАНК» - 7462, 7462;

- в АКБ «ОДЕСА-БАНК» - 260027941;

Казначейство України (ел. адм. подат.) - 5782.

На вищезазначених банківських рахунках Відповідача знаходяться кошти на загальну суму 73 028,03 грн., що підтверджується відповідними довідками, з яких:

- 73 006,39 грн. на рахунку № 0095 в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ»;

- 21,62 грн. на рахунку № 7 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»;

- 0,02 грн. на рахунку № 1875 в ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Тобто фактично, розмір грошових коштів, наявних та належних Відповідачу - Фірма «ДАВОС», значно менше ціни позову, яка становить 2 773 006,24 грн.

До того ж, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, Відповідачу на праві приватної власності належить частка 6/100 у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5489,6 кв.м., за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462.

Звертаючись до суду повторно із заявою про забезпечення позову, Позивач посилається на те, що обрані ним заходи забезпечення позову направлені на забезпечення балансу інтересів сторін, що приймають участь у цій справі, зокрема, на збереження існуючого стану. Зазначені заходи не обмежують Відповідача у використанні майна та є строковими щодо забезпечувального заходу, тому майновий стан Відповідача не погіршується.

Оцінивши на підставі наявних матеріалів справи доводи Позивача щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову в частині накладення арешту на 6/100 частки у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яка належить фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ на праві приватної власності, в межах ціни позову у розмірі 2 699 978,21 грн., господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування цих заходів з огляду на те, що їх невжиття може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а також вжиття заходів забезпечення позову в цій частині не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін. В задоволенні заяви в іншій частині відмовлено через їх не співмірність із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як встановлено судовою колегією, спір між сторонами полягає в тому, що Позивач вважає строком виконання зобов'язання на повернення коштів згідно п. 2.4 Договору - 12.04.2017 року, про що він зазначив у позові, та від цієї дати він визначає прострочення для Відповідача. А відповідач вказує на наявність Додаткової угоди № 1 від 01 квітня 2017 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13 жовтня 2016 року, якою сторони змінили умови Договору та визначили наступне:

«Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою Позикодавця в строк не пізніше 31 грудня 2017 року».

Проте, Позивач вказану Додаткову угоду ставить під сумнів, оскільки нібито не має оригіналу цієї угоди, і вказане питання станом на теперішній час з'ясовується господарським судом в межах розгляду позову по справі. Апелянт, окрім того, вказує на відсутність письмових вимог від Позивача про повернення коштів достроково до закінчення вказаного у Додатковій угоді строку повернення. Позивач у позові вважає простроченням виконання зобов'язання період з квітня 2017 по січень 2018 року. Відповідач вважає відсутнім прострочення у період до 31.12.2017.

Що стосується невиконання Відповідачем умов Договору, то ці обставини також є спірними, оскільки сам Позивач підтвердив у позові часткове їх виконання шляхом внесення плати у період з грудня 2016 по вересень 2017 року на суму 4 351 733,33 грн., залишок неповернутих коштів складає 2 228 666,67 грн.

Положеннями ст. 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Положеннями ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів

Отже, з положень 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 140 ГПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, як довід недобросовісної поведінки Відповідача, посилається на затягування останнім часу розгляду позову по суті шляхом подачі зустрічного позову, який не є пов'язаним із первісним позовом та може розглядатися в окремому позовному провадженні, а також оскарження в подальшому ухвали господарського суду про повернення зустрічного позову. У судовому засіданні 20.06.2018 року вказані обставини були підтверджені представником Позивача. Представник Відповідача також підтвердив факт подачі зустрічного позову та оскарження ухвали суду про повернення зустрічного позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих Позивачем на підтвердження своїх вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Більш того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення у випадку задоволення позову.

Оцінивши обставини, викладені в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, беручи до уваги предмет та підстави заявленого позову, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що вжитті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 6/100 частки у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яка належить Фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ на праві приватної власності, в межах ціни позову у розмірі 2 699 978,21 грн., є співрозмірними заходами забезпечення позову, відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, не порушують збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та відповідають інституту забезпечення позову в господарському процесі.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що застосований захід забезпечення позову не порушує прав учасників юридичної особи брати участь в управлінні юридичною особою, не блокує господарську діяльність юридичної особи та не порушує прав осіб, що не є учасниками судового процесу.

До того ж, в основу оскаржуваної ухвали, яка винесена 27 березня 2018 року, місцевим господарським судом покладено ухвалу Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2018 року по даній справі, якою накладено арешт на грошові кошти Фірми «ДАВОС» у формі ТОВ в межах ціни позову - 2 773 006,24 грн. до вирішення спору по суті, оскільки на банківських рахунках останнього знаходяться кошти на загальну суму 73 028,03 грн. та є значно меншими ціни позову, у зв'язку з чим в повній мірі не забезпечать виконання рішення суду по даній справі у випадку задоволення позову.

Проте, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28 березня 2018 року по даній справі скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2018 року в частині накладення арешту на грошові кошти Фірми «ДАВОС» у формі ТОВ в межах ціни позову - 2 773 006,24 грн. до вирішення спору по суті та відмовлено ТОВ «ВІМЕКСІМ» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Однак, судова колегія зазначає, що зазначене не вплинуло на результати розгляду заяви ТОВ «ВІМЕКСІМ» про забезпечення позову, яка була подана повторно, оскільки застосовані заходи забезпечення позову стосуються різного виду забезпечення. А Позивач не обмежений правом звертатися до суду з клопотанням про забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, а також просити суд застосувати різні види забезпечення позову.

Більш того, арешт нерухомого майна в межах ціни позову накладено за клопотанням Позивача після отримання останнім інформації (відповідних довідок) про наявність грошових коштів Відповідача на банківських рахунках, загальний розмір яких є значно меншим ніж ціна позову.

Посилання апелянта на те, що станом на дату винесення ухвали про забезпечення позову не була відома вартість частки нерухомого майна Відповідача не приймається до уваги колегією суддів, оскільки арешт на частку об'єкту нерухомого майна накладено було судом виключно в межах розміру позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «ВІМЕКСІМ» про забезпечення позову в частині накладення арешту на 6/100 частки у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яка належить Фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ на праві приватної власності, в межах ціни позову у розмірі 2 699 978,21 грн., оскільки застосований захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на нерухоме майно, дозволить обмежити Відповідача у подальшому відчуженню цього майна, тобто виведенню активів, та ніяк не обмежує останнього у використанні цим майном, тому майновий стан Відповідача не погіршується.

Між тим, в ході перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали, в судовому засіданні представник ТОВ «ВІМЕКСІМ» подано доказ, а саме скріншот об'яви, розміщеної на інтернет ресурсі з продажу нерухомого майна «www.buysell.com.ua» щодо продажу нерухомого майна, а саме складського приміщення загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4, що свідчить про намір відчуження власником вказаного майна саме під час розгляду господарським судом справи № 916/195/18 по суті. Як додатково пояснив представник Позивача з посиланням на інтернет ресурс, дата розміщення вказаної об'яви - 19.06.2018 року.

Однак, судова колегія не приймає цей доказ до уваги, оскільки він поданий після винесення оскаржуваної ухвали та не був предметом розгляду у суді першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали.

З огляду на вищезазначене, твердження скаржника про відсутність законних підстав для застосування заходів до забезпечення позову, не визначення судом першої інстанції підстав для застосування заходів до забезпечення позову, спростовуються вищевикладеним, тому такі доводи скаржника колегією суддів відхиляються.

Колегією суддів також не приймаються до уваги твердження скаржника, що застосування заходу до забезпечення позову призводить до порушення прав та негативним наслідкам у господарській діяльності Відповідача, оскільки такі обставини апелянтом не доведені належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 6/100 частки у праві власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 5 489,6 кв.м., за адресою: 68300, Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4; реєстраційний номер майна: 19841462, яка належить Фірмі «ДАВОС» у формі ТОВ на праві приватної власності, в межах ціни позову у розмірі 2 699 978,21 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга Фірми «ДАВОС» у формі ТОВ залишається без задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 27 березня 2018 року про забезпечення позову по справі № 916/195/18 - без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269-271, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фірми «ДАВОС» у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27 березня 2018 року про забезпечення позову по справі № 916/195/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано судом 21.06.2018 року.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя І.Г. Філінюк