ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.06.2018                      Справа №905/272/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Мунтяну Ю.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, ,

до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа”, м.Донецьк, ,

про стягнення 4444201,37 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4-67 від 02.02.2018р. до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа”, м.Донецьк, про стягнення боргу у загальній сумі 4444201,37 грн., у тому числі:

- основний борг у сумі 2018747,47 грн. на підставі договору купівлі-продажу природного газу №017/14-ПР від 26.11.2013р.;

- 7% штрафу у сумі 148133,60 грн. на підставі п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №017/14-ПР від 26.11.2013р.;

- пеня у сумі 472001,82 грн. на підставі п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №017/14-ПР від 26.11.2013р.;

- три проценти річних у сумі 179886,94 грн. та інфляційні витрати у сумі 1625431,54 грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 16.02.2018р. даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/272/18; визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.03.2018р.; встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив до 15.03.2018р.; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову до 05.03.2018р., але не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання; визнано явку сторін на судове засідання обов'язковою.

Обґрунтуванням вимог визначено укладання договору купівлі-продажу природного газу №017/14-ПР від 26.11.2013р. між позивачем та відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість за зобов’язаннями липня, серпня, жовтня-грудня 2014р., виникли підстави для нарахування 3% річних та пені за зобов’язаннями лютого-квітня, липня, серпня, жовтня-грудня 2014р., інфляційних втрат за зобов’язаннями липня, серпня, жовтня-грудня 2014р., штрафу за зобов’язаннями березня, липня, серпня, жовтня-грудня 2014р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог, витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.11.2013р. по 31.10.2017р., а також у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №017/14-ПР від 26.11.2013р. разом із додатковими угодами №1 від 08.01.2014р., №2 від 30.04.2014р., №4 від 26.06.2014р., №5 від 27.06.2014р., №6 від 30.09.2014р., №7 від 28.11.2014р. до нього; акти приймання-передачі природного газу №б/н від 31.01.2014р., №б/н від 28.02.2014р., №б/н від 31.03.2014р., №б/н від 30.04.2014р., №б/н від 31.05.2014р., №б/н від 30.06.2014р., №б/н від 31.07.2014р., №б/н від 31.08.2014р., №б/н від 31.10.2014р., №б/н від 30.11.2014р., №б/н від 31.12.2014р., правоустановчий документ підприємства позивача, довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.8, 9, 55, 124 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11, 16, 509, 549, 611, 612, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 175, 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 4, 20, 42, 46, 162, 163, 164, 171, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 15.03.2018р. відкладено підготовче засідання на 03.04.2018р.; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву до 03.04.2018р., одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання; встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив та заперечень до 03.04.2018р., направити останнє на адресу відповідача та надати суду докази такого направлення до 03.04.2018р.; визнано явку представників сторін у судове засідання обов’язковою.

03.04.2018р. позивачем представлено суду клопотання №б/н від 03.04.2018р. разом із банківськими виписками за договором №017/14-ПР від 26.11.13р.

Ухвалою суду від 03.04.2018р. продовжено строк підготовчого провадження до 17.05.2018р. (включно); відкладено підготовче засідання на 10.05.2018р.; повідомлено сторін про призначення справи до судового розгляду по суті 10.05.2018р. у відповідності до приписів ст.185 Господарського процесуального кодексу України; встановлено строк відповідачу для подання: відповідно до ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзиву на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову по 10.05.2018р., одночасно надіслати позивачу копію заперечень та доданих до них документів, докази такого направлення надати суду до дати підготовчого засідання; встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив до 10.05.2018р., направити останнє на адресу відповідача та надати суду докази такого направлення.

Ухвалою суду від 10.05.2018р. закрито підготовче провадження по справі №905/272/18; призначено справу №905/272/18 до судового розгляду по суті; визначено проведення судового засідання 17.05.2018р. о 13:00год. для розгляду справи по суті.

17.05.2018р. оголошено перерву у судовому засіданні по справі №905/272/18 по 07.06.2018р.

Ухвалою суду від 17.05.2018р. повідомлено позивача, Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, та відповідача, Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа”, м.Донецьк, про продовження судового засідання, що відбудеться 07.06.2018р.

22.05.2018р. позивачем надано клопотання №б/н б/н, до якої додано копію додаткової угоди №3 від 27.05.2014р. до договору №017/14-ПР від 26.11.2013р. як належну, замість додаткової угоди №3 від 14.05.2014р. до договору №117/14-ПР від 20.12.2013р. помилково доданої до позовної заяви №14/4-67 від 02.02.2018р.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 07.06.2018р. не з’явився

Представник відповідача у судове засідання 07.06.2018р. не з’явився.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом не встановлено наявності останніх.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також забезпечення з боку суду можливості сторін для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв’язку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов’язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

26.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (Продавець) та Комунальним комерційним підприємством Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа” (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №017/14-ПР, згідно з яким Продавець зобов’язався передати у власність Покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов’язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 1928,5 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень – 167,0, лютий – 151,0, березень – 163,5, квітень – 161,0, травень – 165,5, червень – 153,0, липень – 152,0, серпень – 165,5, вересень – 158,5, жовтень – 167,0, листопад – 160,5, грудень – 164,0.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовою п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору визначено встановлення ціни (граничного рівня ціни) на газ і тарифів його транспортування НКРЕ.

За змістом п.5.2 договору, у редакції додаткової угоди №1 від 08.01.2014р. до нього, встановлена до сплати ціна за 1000 куб.м. природного газу – 3462,26 грн., крім того ПДВ - 20% - 692,45 грн., всього з ПДВ – 4154,71 грн.

В подальшому сторони уклали додаткові угоди №2 від 30.04.2014р., №5 від 27.06.2014р., якими вносилися зміни до розділу 5 договору щодо ціни газу.

Можливість змін ціни на природний газ вбачається з п.5.3 договору.

Згідно п.5.4 договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №4 від 26.06.2014р. до договору сторони виклали п.6.1 договору у такій редакції: «Оплата за природний газ, з врахуванням вартості транспортування територією України, проводиться Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку здійснення поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.».

У п.6.3 договору, сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, встановлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (р.11 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу, зокрема, №б/н від 28.02.2014р., №б/н від 31.03.2014р., №б/н від 30.04.2014р., №б/н від 31.07.2014р., №б/н від 31.08.2014р., №б/н від 31.10.2014р., №б/н від 30.11.2014р., №б/н від 31.12.2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у лютому 2014р. – 31,720 тис.куб.м. на суму 131787,47 грн.;

у березні 2014р. – 28,282 тис.куб.м. на суму 117503,56 грн.;

у квітні 2014р. – 39,215 тис.куб.м. на суму 206462,28 грн.;

у липні 2014р. – 115,729 тис.куб.м. на суму 720090,82 грн.;

у серпні 2014р. – 7,890 тис.куб.м. на суму 49093,28 грн.;

у жовтні 2014р. – 35,331 тис.куб.м. на суму 226323,89 грн.;

у листопаді 2014р. – 130,117 тис.куб.м. на суму 869499,04 грн.;

у грудні 2014р. – 89,097 тис.куб.м. на суму 682629,14 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ, зокрема, за період лютий-квітень, липень, серпень, жовтень-грудень 2014р. у загальному обсязі 477,381тис.куб.м. на суму 3003389,48 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов’язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за лютий 2014 року - 14.03.2014р.

за березень 2014 року - 14.04.2014р.;

за квітень 2014 року - 14.05.2014р.;

за липень 2014 року - 14.08.2014р.;

за серпень 2014 року - 14.09.2014р.;

за жовтень 2014 року - 14.11.2014р.;

за листопад 2014 року - 14.12.2014р.;

за грудень 2014 року - 14.01.2015р.

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить сальдо та витяг по операціям щодо Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа”, та беручи до уваги розрахунок позовних вимог, позивачем враховано сплату за природний газ спожитий у лютому 2014р. у розмірі 131787,47 грн., у березні 2014р. у розмірі 117503,56 грн., у квітні 2014р. у розмірі 206462,28 грн., у липні 2014р. у розмірі 528888,70 грн., виходячи з проведених відповідачем оплат, що свідчить про повне погашення зобов’язань лютого-квітня 2014р. та часткове погашення зобов’язання липня 2014р. із порушенням строків його виконання.

З огляду на приписи п.6.3 договору, рознесення оплат, приведених у розрахунку є правомірним у спірних правовідносинах.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, грошове зобов’язання Покупця перед Продавцем природного газу поставленого, зокрема, у липні, серпні, жовтні-грудні 2014р. у загальній сумі 2018747,47 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Дані обставини у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України не спростовано, протилежного з матеріалів справи не вбачається.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом липня, серпня, жовтня-грудня 2014р. відповідно до договору №017/14-ПР від 26.11.2013р. обґрунтовані та належним чином доведені, отже підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме в сумі 2018747,47 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов’язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат становить 1625431,54грн. (у межах провадження по даній справі за зобов’язанням липня 2014р. на суму 191202,12грн. за період вересень 2014р.-жовтень 2017р.; за зобов’язанням жовтня 2014р. на суму 226323,89грн. за період грудень 2014р.-жовтень 2017р.; за зобов’язанням листопада 2014р. на суму 869499,04 грн. за період січень 2015р. – жовтень 2017р. та за зобов’язанням грудня 2014р. на суму 682629,14 грн. за період лютий 2015р.– жовтень 2017р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань” №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, суд дійшов висновку про правильність їх нарахування.

Одночасно позивачем заявлено до стягнення 3% річних – 179886,94 грн. (нарахування здійснено за зобов’язанням лютого 2014р. на суму 97446,86 грн. з 15.03.2014р. по 10.04.2014р.; за зобов’язанням березня 2014р. на суму 97446,86 грн. з 15.04.2014р. по 22.05.2014р.; за зобов’язанням квітня 2014р. на суму 206462,28 грн. з 15.05.2014р. по 22.05.2014р.; за зобов’язанням липня 2014р. на суму 191202,12грн. з 15.08.2014р. по 23.11.2017р.; за зобов’язанням серпня 2014р. на суму 49093,28 грн. з 16.09.2014р. по 23.11.2017р.; за зобов’язанням жовтня 2014р. на суму 226323,89грн. з 15.11.2014р. по 23.11.2017р.; за зобов’язанням листопада 2014р. на суму 869499,04 грн. з 16.12.2014р. по 23.11.2017р. та за зобов’язанням грудня 2014р. на суму 682629,14 грн. з 15.01.2015р. по 23.11.2017р.).

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог в сумі 179886,92 грн.

З огляду на наведене, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі встановленій судом та інфляційних витрат у повному обсязі.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він у безспірному порядку повинен сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобов’язання становить 472001,82 грн. (нарахування здійснено за зобов’язанням лютого 2014р. на суму 97446,86 грн. з 15.03.2014р. по 10.04.2014р.; за зобов’язанням березня 2014р. на суму 97446,86 грн. з 15.04.2014р. по 22.05.2014р.; за зобов’язанням квітня 2014р. на суму 206462,28 грн. з 15.05.2014р. по 22.05.2014р.; за зобов’язанням липня 2014р. на суму 191202,12грн. з 15.08.2014р. по 14.02.2015р.; за зобов’язанням серпня 2014р. на суму 49093,28 грн. з 16.09.2014р. по 15.03.2015р.; за зобов’язанням жовтня 2014р. на суму 226323,89грн. з 15.11.2014р. по 14.05.2015р.; за зобов’язанням листопада 2014р. на суму 869499,04 грн. з 16.12.2014р. по 15.06.2015р. та за зобов’язанням грудня 2014р. на суму 682629,14 грн. з 15.01.2015р. по 14.07.2015р.).

Разом з тим, позивачем до стягнення заявлено штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу у загальній сумі 148133,60 грн. (розрахований за невиконання грошових зобов’язань по оплаті поставленого газу у березні 2014р. від суми простроченого платежу в розмірі 97446,86 грн., у липні 2014р. від суми простроченого платежу 191202,12грн., у серпні 2014р. від суми простроченого платежу 49093,28 грн., у жовтні 2014р. від суми простроченого платежу 226323,89 грн., у листопаді 2014р. від суми простроченого платежу 869499,04 грн., у грудні 2014р. від суми простроченого платежу 682629,14 грн.).

Згідно Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Разом з цим, Законом України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси” №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція (ст.1 Закону).

Сферою застосування даного нормативного акту є суб’єктний та об’єктний склад, географічне (територіальне) його розповсюдження.

За визначеннями Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Як слідує з фактичних обставин справи, місцем проведення господарської діяльності відповідача є м.Донецьк, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (у певний час його дії) та розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р., віднесено до району проведення антитерористичної операції.

Виходячи з інформації про юридичну особу відповідача, яку містить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 15.02.2018р., діяльністю останнього є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Отже, Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа” - підприємство – виконавець/виробник житлово-комунальних послуг, які надає на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що є суб’єктом, на якого розповсюджуються вищенаведені приписи ч.2 ст.2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси” №85-VІІІ від 13.01.2015р.

В свою чергу, за видом господарської діяльності, Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” є енергопостачальною компанією, враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України “Про визначення гарантованих постачальників природного газу” №705 від 25.07.2012р.

Відтак, у спірних господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції.

Закон України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси” №85-VІІІ прийнято 13.01.2015р.

Статтею 3 цього Закону передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Офіційне опублікування відбулось у офіційному виданні газета “Голос України” №21 від 06.02.2015р.

Отже, початком строку дії означеного нормативного акту є 07.02.2015р.

Таким чином, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р. На попередні періоди положення вказаного акту не розповсюджуються в силу приписів ст.58 Конституції України.

Виходячи з наведеного, нарахування пені та штрафу за спірним договором не здійснюється з 07.02.2015р.

Враховуючи вищевикладене, поширення приписів ч.2 ст. 2 Закону України №85-VIII від 13.01.2015р. на правовідносини сторін, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” у частині стягнення з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа” пені нарахованої за зобов’язаннями липня 2014р., серпня 2014р., жовтня 2014р., листопада 2014р., грудня 2014р. у період починаючи з 07.02.2015р. по 14.07.2015р. та штрафу за зобов'язанням грудня 2014р. підлягають залишенню без задоволення (останній, оскільки, зважаючи на приписи означеного Закону, виключена підстава для застосування відповідальності починаючи з 07.02.2015р., внаслідок чого не становить прострочення понад 30 днів).

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування штрафних санкцій в іншій частині, за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, суд дійшов про дійсний розмір пені за зобов’язанням лютого 2014р. на суму 97446,86 грн. з 15.03.2014р. по 10.04.2014р.; за зобов’язанням березня 2014р. на суму 97446,86 грн. з 15.04.2014р. по 22.05.2014р.; за зобов’язанням квітня 2014р. на суму 206462,28 грн. з 15.05.2014р. по 22.05.2014р.; за зобов’язанням липня 2014р. на суму 191202,12грн. з 15.08.2014р. по 06.02.2015р.; за зобов’язанням серпня 2014р. на суму 49093,28 грн. з 16.09.2014р. по 06.02.2015р.; за зобов’язанням жовтня 2014р. на суму 226323,89грн. з 15.11.2014р. по 06.02.2015р.; за зобов’язанням листопада 2014р. на суму 869499,04 грн. з 16.12.2014р. по 06.02.2015р. та за зобов’язанням грудня 2014р. на суму 682629,14 грн. з 15.01.2015р. по 06.02.2015р. у загальному розмірі 95293,91 грн., штрафу за невиконання грошових зобов’язань по оплаті поставленого газу у березні 2014р. від суми простроченого платежу в розмірі 97446,86 грн., у липні 2014р. від суми простроченого платежу 191202,12грн., у серпні 2014р. від суми простроченого платежу 49093,28 грн., у жовтні 2014р. від суми простроченого платежу 226323,89 грн., у листопаді 2014р. від суми простроченого платежу 869499,04 грн. у загальній сумі 100349,56 грн.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” у частині стягнення з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа” штрафних санкцій підлягають задоволенню частково, а саме пені у розмірі 95293,91 грн., штрафу у сумі 100349,56 грн.

Одночасно підстав для застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. не встановлено, адже не доведено, з матеріалів справи не вбачається, використання газу у спірних відносинах, з цільовим призначенням "для власних потреб" (п.1.2 договору), для виробництва теплової енергії.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-81, 86, 129, 165, 202, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа”, м.Донецьк, про стягнення боргу у загальній сумі 4444201,37 грн., у тому числі: основний борг у сумі 2018747,47 грн., 7% штрафу у сумі 148133,60 грн., пеня у сумі 472001,82 грн., три проценти річних у сумі 179886,94 грн. та інфляційні витрати у сумі 1625431,54 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради “Донецькміськтепломережа” (83001, Донецька область, м.Донецьк, Ворошиловський район, вул.Постишева, буд.68, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ “Ощадбанк”, МФО 300,40 грн., у тому числі 2018747,47грн. основного боргу, 95293,91 грн. пені, 100349,56 грн. штрафу, 179886,92 грн. 3% річних та 1625431,54грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 60295,64 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 07.06.2018р. ухвалено рішення (вступна та резолютивна частини рішення).

6. Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

7. Повний текст рішення складено та підписано 18.06.2018р.

Суддя                      О.В. Кротінова