РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2018Справа № 910/4679/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ЛАЙН ГРУП"

про стягнення 209 966,54 грн.

Представники учасників процесу:

від позивача: Передерій Д.В.

від позивача: Погорілий В.В.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ЛАЙН ГРУП" про стягнення 209 966,54 грн., з яких 82 160,82 грн. пені та 127 805,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № ПР/Е-161031/НЮ від 19.12.2016 в частині своєчасного надання супроводжувальних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі №910/4679/18 на 17.05.2018.

В судовому засіданні 17.05.2018 була постановлена протокольна ухвала про відкладення підготовчого засідання на 05.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 викликано в підготовче засідання на 05.06.2018 відповідача.

04.06.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання 05.06.2018 з'явились представники позивача, зазначили, що вчинили всі дії в межах підготовчого провадження та не заперечують щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник відповідача в судове засідання 05.06.2018 не з'явився, про дане судове засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/4679/18 до судового розгляду по суті на 19.06.2018.

08.06.2018 від позивача в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Представники позивача у судовому засіданні 19.06.2018 підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 19.06.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений ухвалами суду від 17.05.2018 та від 05.06.2018, направленими на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент відправлення кореспонденції.

В той же час, судом встановлено, що 11.06.2018, тобто після призначення судом розгляду справи по суті, відповідач змінив адресу місцезнаходження, проте не повідомив суд про вказану обставину.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на неявку відповідача, оскільки відповідач у встановлені строки не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ЛАЙН ГРУП" (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю № ПР/Е-161031/НЮ (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, в редакції додаткової угоди № 1 від 26.07.2017, постачальник зобов'язується поставити покупцю комплекс обладнання для технічного переоснащення ВРУ 154 кВ, ВРУ 35 кВ 6 кВ ПС Батуринська з супроводжувальними послугами з монтажу, в кількості та в терміни згідно із Специфікацією (додаток № 1), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його.

Відповідно до п. 3.1 договору, товар повинен бути поставлений постачальником протягом 15 робочих днів з моменту одержання заявки від покупця про готовність до прийому товару, а супроводжувальні послуги з монтажу (далі - послуги) повинні бути надані у строки, визначенні п. 3.5 даного договору.

Положеннями п. 3.5 договору встановлено, що послуги надаються постачальником протягом 30 календарних днів після поставки товару, відповідно до отриманої письмової заявки від покупця, але не пізніше 30.11.2017.

Відповідно до п. 3.6 договору, приймання супроводжувальних послуг з монтажу здійснюється в присутності представників покупця шляхом підписання уповноваженими представниками сторін актів з проведення супроводжувальних послуг з монтажу форми КБ-2в, КБ-3 та акту вводу а експлуатацію, оформлених належним чином.

Згідно з п. 4.1 договору, ціна постачальника на товар зазначена у специфікації (Додаток №1).

У п. 9.3.2 договору сторони погодили, що за порушення термінів надання послуг згідно з п. 3.5 договору, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно наданих послуг за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф в розмірі 7% від вартості несвоєчасно наданих послуг.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором в частині надання супроводжувальних послуг, у зв'язку із чим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 209 966,54 грн. штрафних санкцій, з яких 82 160,82 грн. - пені, 127805,72 грн. - штрафу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним з елементами договорів поставки та надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено поставку товару, обумовленого договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі товару від 23.12.2016, 30.12.2016, 26.12.2016, 27.01.2017, 31.01.2017, 07.02.2017, 23.02.2017, 03.03.2017, 16.03.2017, 24.03.2017, 31.07.2017, 09.08.2017, 15.08.2017.

Як встановлено судом вище, відповідно до п. 3.5 договору, супроводжувальні послуги з монтажу надаються постачальником протягом 30 календарних днів після поставки товару, відповідно до отриманої письмової заявки від покупця, але не пізніше 30.11.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

21.08.2017 у відповідності до п. 3.5 договору позивач звернувся до відповідача із заявкою від 19.08.2017 вих. № 858 щодо початку виконання супроводжувальних послуг з монтажу, у якій зазначив про готовність площадки (ПС Батуринська) для виконання супроводжувальних послуг з технічного переоснащення ВРУ 154 кВ, ВРУ 35 кВ, ЗРУ 6 кВ ПС Батуринська.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказана заявка отримана відповідачем 01.09.2017.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням дати отримання заявки та п. 3.5 договору, відповідач повинен був надати супроводжувальні послуги у строк до 01.10.2017 (включно).

У Специфікації (додатку № 1 до Договору) сторони погодили, що вартість супроводжувальних послуг з монтажу становить 1 521 497,00 грн. без ПДВ та 1 825 796,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів підписання між сторонами актів з проведення супроводжувальних послуг з монтажу та актів введення в експлуатацію, які б підтверджували факт надання відповідачем супроводжувальних послуг.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач послуги на суму 1 825 796,40 грн. у строк, встановлений договором, не надав, а тому є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов'язання - порушення строків виконання робіт.

Пунктом 9.3.2 договору сторони погодили, що за порушення термінів надання послуг згідно з п. 3.5 договору, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно наданих послуг за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф в розмірі 7% від вартості несвоєчасно наданих послуг.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд України, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. № 3-24гс12, від 09.04.2012 р. № 3-88гс11.

Перевіривши розрахунок штрафу, наданий позивачем, у розмірі 127 805,72 грн., суд встановив, що він є вірним, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 82160,82 грн. за прострочення тривалістю 45 днів з 02.10.2017.

Перевіривши розрахунок пені, наданих позивачем, судом встановлено, що останній є арифметично вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 127 805,72 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" повністю.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ЛАЙН ГРУП" (04074, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 12, код 39840087) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5, код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 108, код 40081237) 82 160,82 грн. пені, 127 805,72 грн. штрафу та 3 149,50 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2018.

Суддя С.О. Турчин