ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. Справа № 914/51/18

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Сокальської міської ради ,,Сокальтеплокомуненерго'', м. Сокаль Львівська область, м.Сокаль, Львівська область, вих. №157 від 18.04.2018 року

на рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018 року ( суддя - Юркевич М.В. повний текст рішення виготовлено 04.04.2018 року)

у справі №914/51/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України'', м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Сокальської міської ради ,,Сокальтеплокомуненерго'', м. Сокаль Львівська область

про: стягнення 760 048,71 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Конопніцький І.В., адвокат, посвідч. №1296 від 04.11.2017 року, представник на підставі довіреності № 14-198 від 18.12.2017 року;

від відповідача: Юзефик О.І. - директор;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 03.04.2018 р. у справі №914/51/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України'', до відповідача Комунального підприємства Сокальської міської ради Сокальтеплокомуненерго, про стягнення 760 048,71 грн.- задоволено повністю.

Вищенаведене рішення суду мотивоване тим, що позивачем було поставлено відповідачу товар (природній газ) в межах договору купівлі-продажу природного газу № 12/157-БО-21 на загальну суму 2 087 833,05 грн., про що свідчать підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 року на суму 392 420,27 грн., 30.11.2012 року на суму 713 418,09 грн. та 31.12.2012 року на суму 981 994,69 грн. Крім того, основна заборгованість, з якої здійснювалися розрахунки процентів річних та інфляційних нарахувань заявлених до стягнення у даній справі була визнана та стягнута за рішенням господарського суду від 28.07.2014р. у справі №914/2118/14.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що з набранням законної сили таким рішенням суду відповідач основного боргу так і не сплатив, що підтверджується й останнім у письмових поясненнях по суті спору. З огляду на наведене, нарахування за спірний період прострочення по оплаті такого основного боргу процентів річних та інфляційних втрат, починаючи від 18.04.2014р. (17.04.2014р визначено датою встановленою рішенням суду у справі №914/2118/14 кінцевою для нарахування), суд першої інстанції визнав підставним, а суми, що нараховані позивачем та пред'явлені до стягнення з відповідача - обгрунтованими.

Щодо укладеного, в ході розгляду даної справи, договору про реструктуризацію заборгованості в розмірі 965 833,05 грн. від 31.01.2018р. суд першої інстанції зазначив, що про факт повного виконання спірного договору можна говорити в разі належного виконання відповідачем графіку погашення включно з груднем місяцем 2022р. укладеного, в ході розгляду даної справи, договору про реструктуризацію заборгованості в розмірі 965 833,05 грн. від 31.01.2018р., а станом на час розгляду даного спору, такий договір є ще невиконаним, а відповідно штрафні та додаткові нарахування не підлягають списанню в силу ч.1 ст.7 вищенаведеного закону.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач- Комунальне підприємство Сокальської міської ради ,,Сокальтеплокомуненерго'' -подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду, в якій останній просить рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018 року у справі № 914/51/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення апелянт зазначає про неправильне трактування судом першої інстанції поданих ним доказів, оскільки таке трактування суперечить п.4 договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 101/2/1730-РЗ від 31.01.2018 року та положенням ч.3 ст.5 Закону України ,,Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії'', в якій вказано що на реструктуризовану заборгованість не нараховується неустойка (штрафи, пеня), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Крім того, апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду не надано оцінки діям Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України'' в частині визнання станом на 31.01.2018 року суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 226 624,32 грн. (п.2 Договору реструктуризації), а не суми процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 760 048,71 грн., а також листа позивача від 27.10.2017 року № 267687/1.8-17, в якому вказано, що за договором № 12/157-БО-21 від 03.09.2012 року реструктуризація підлягає 965 833,05 грн. основного боргу, а списанню-226 624,32 грн. заборгованості з неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, чим на думку апелянта, судом першої інстанції порушено вимоги ст.76 та ч.4 ст.238 ГПК України.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу (вих. № 14/4-1821 від 14.06.2018 року, вх. № 01-04/3684/18 від 18.06.2018 року) позивач просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення та зазначає про безпідставність доводів скаржника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2018 р. справу №914/51/18 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.04.2018 року, відкрите апеляційне провадження, а розгляд справи призначено на 15.05.2018 року, проте розгляд вище вказаної справи не відбувся у зв'язку із аварійним відключенням ПАТ "Львівобленерго" у будівлі Львівського апеляційного господарського суду електричної енергії з 9:00 год., що підтверджується актом про припинення електропостачання, який міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 року, розгляд апеляційної скарги був призначений на 29.05.2018 року.

29.05.2018 року ухвалою суду розгляд справи відкладався на 12.06.208 року з мотивів наведених у ній.

12.06.2018 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 19.06.2018 року.

У відповідності до ч.1 п.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

В ході судового засідання представнику учасника справи права і обов"язки, передбачені ст.42 ГПК України роз"яснені.

В судове засідання 19.06.2018 року представник апелянта з'явився, подану ним апеляційну скаргу підримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Представник позивача проти заявленої апеляційної скарги заперечив, з мотивів наведених у поданому письмовому відзиві (вих. № 14/4-1821 від 14.06.2018 року, вх. № 01-04/3684/18 від 18.06.2018 року), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наступне:

відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Одним із головних призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України").

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як правильно встановив суд першої інстанції, 03.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (продавцем згідно договору) та Комунальним підприємством Сокальської міської ради "Сокальтеплокомуненерго" (покупцем згідно договору) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 12/157-БО-21 (надалі по тексту рішення - договір).

Пунктом 1.1 даного договору зазначено, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, продавець передає покупцеві в період з 01.09.2012 року по 31.12.2012 року природний газ обсягом до 502,500 тис. м. куб. щомісячно згідно обумовленого графіку.

Відповідно до п. 3.3 договору, приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

31.10.2012 року на суму 392 420,27 грн., 30.11.2012 року на суму 713 418,09 грн. та 31.12.2012 року на суму 981 994,69 грн. позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 2 087 833,05 грн., що підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу.

Договором, а саме п. 6.1, визначено порядок здійснення оплати, яка проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.07.2014р. у справі №914/2118/14, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було задоволено та стягнуто з відповідача по даній справі - 965 833,05 грн. основної заборгованості, 35 775,25 грн. - суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 37 696,45 грн. - 3% річних, 77 225,62 грн. пені та 75 927,00 грн. - 7% штрафу.

В ході підготовчого засідання в суді першої інстанції представник відповідача долучив до матеріалів справи договір про реструктуризацію заборгованості за споживчий природний газ від 31.01.2018 року №101/2/1730-РЗ, укладений між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Сокальської міської ради "Сокальтеплокомуненерго", згідно п.1 якого передбачено, що у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 1 липня 2016 року та не погашена до 31.12.2016 року згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 03 вересня 2012 року №12/157-БО-21, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

До складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється з договором, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 226 624,32 грн., нарахованих на заборгованість, в тому числі 226 624,32 грн. підтверджені судовим рішенням (п.2 договору).

Пунктом 3 договору №101/2/1730-РЗ, визначено, що сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1 і 2 договору становить 965 833,05 грн., що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов'язковому порядку додається до договору та є його невід'ємною частиною.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції підставно виходив з того, що відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 265 ГК України).

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає про підставність висновку суду першої інстанції про те, що позивачем поставлено відповідачу товар (природній газ) в межах договору купівлі-продажу природного газу № 12/157-БО-21 на загальну суму 2 087 833,05 грн., про що свідчать підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 року на суму 392 420,27 грн., 30.11.2012 року на суму 713 418,09 грн. та 31.12.2012 року на суму 981 994,69 грн. Крім того, основна заборгованість, з якої здійснювалися розрахунки процентів річних та інфляційних нарахувань заявлених до стягнення у даній справі була визнана та стягнута за рішенням господарського суду, що згадувалося вище від 28.07.2014р. у справі №914/2118/14.

Однак, як вбачається із матеріалів справи та правильно визначено судом першої інстанції з набранням законної сили таким рішенням суду відповідач основного боргу так і не сплатив, що підтверджується й останнім у письмових поясненнях по суті спору.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що нарахування за спірний період прострочення по оплаті такого основного боргу процентів річних та інфляційних втрат, починаючи від 18.04.2014р. (17.04.2014р визначено датою встановленою рішенням суду у справі №914/2118/14 кінцевою для нарахування) є підставним, а суми, що нараховані позивачем та пред'явлені до стягнення з відповідача - обгрунтованими.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду перевірила розрахунки позивача, та зазначає про підставність стягнення з відповідача 46 598,14 грн. - 3% річних та 713 450,58 грн. інфляційних втрат.

Посилання апелянта на лист позивача від 27.10.2017 року № 267687/1.8-17, в якому вказано, що за договором № 12/157-БО-21 від 03.09.2012 року реструктуризації підлягає 965 833,05 грн. основного боргу, а списанню-226 624,32 грн. заборгованості з неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, не заслуговують на увагу, оскільки останній стосувався укладення договору про реструктуризацію, в якому, в силу Закону № 1730 можуть бути включені тільки ті нараховані штрафні санкції, які підтверджені рішення суду. Станом на 27.10.2017 року, тобто дату складання такого листа, рішення щодо стягнення штрафних санкцій не існувало.

Щодо договору про реструктуризацію заборгованості в розмірі 965 833,05 грн. від 31.01.2018р. укладеного, в ході розгляду даної справи, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ч.3 ст.7 Закону № 1730 ,,Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії'', на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.5, Закону № 1730, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та тепло генеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії , послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природній газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Згідно ч.3 ст.5 вищенаведено Закону, на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені) , процентів річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідного до цього Закону

Отже, колегія суддів зазначає, що договір про реструктуризацію заборгованості був укладений 31.01.2018 року тобто пізніше ніж здійснено донарахування штрафних санкцій та заявлено позов по справі.

Беручи до уваги вищенаведені норми законодавства, звертаючись із позовом до суду про стягнення 760048,71 грн., штрафних санкцій, позивач не був обмежений ч.3 ст.5 та ч.3 ст.7 Закону № 1730.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції задовольняючи позов про стягнення 760 048,71 грн. коштів нарахованих з 29.12.2017 року підтвердив законність ії нарахування, та спростував твердження відповідача що позов суперечить вимогам ч.3 ст.5 Закону №1730, із чим погоджується колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки, договір про реструктуризацію заборгованості від 31.01.2018р. передбачає розстрочення оплати відповідачем суми основного боргу рівними частинами, згідно графіку погашення, починаючи з січня 2018р. по грудень 2022р., суд першої інстанції підставно зазначив про факт повного виконання спірного договору можна говорити в разі належного виконання відповідачем графіку погашення включно з груднем місяцем 2022р. А станом на час розгляду даного спору, такий договір є ще невиконаним, а відповідно штрафні та додаткові нарахування не підлягають списанню в силу ч.1 ст.7 вищенаведеного закону.

Відповідно до ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об"єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Сокальської міської ради ,,Сокальтеплокомуненерго'', м. Сокаль Львівська область, м.Сокаль, Львівська область, вих. №157 від 18.04.2018 року- залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018р. у справі № 914/51/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 25 червня 2018р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Марко Р.І.

суддя Желік М.Б.