ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. м. Київ Справа № 911/344/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Андрухів Олександри Володимирівни, смт. Коцюбинське, Київська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, Київська область, Броварський район, с. Шевченкове

про відшкодування шкоди

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників:

від позивача: М.А.Лобода

від відповідача: Т.М.Балицький

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою №0777/2652УСГ від 19.02.2018 року (вх.№356/18 від 20.02.2018 року) до Фізичної особи-підприємця Андрухів Олександри Володимирівни (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо відшкодування позивачу у повному обсязі виплаченого страхового відшкодування - збитків за страховим випадком, а саме дорожньо-транспортною пригодою, що відбулась 04.05.2017 р. о 16 годині 10 хвилин на 325 км. а/д Київ-Харків за участю транспортного засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1, що перебував під керуванням водія ОСОБА_6 та належить ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» та транспортного засобу «Ікарус», державний номер НОМЕР_2, що належить Фізичній особі-підприємцю Андрухів Олександрі Володимирівні і перебував під керуванням ОСОБА_3.

Оскільки, ОСОБА_3 під час вчинення ДТП знаходився в трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Андрухів Олександрою Володимирівною та виконував свої трудові, службові обов'язки, позивач вважає, що в даному випадку необхідно застосувати вимоги ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, а саме: - юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, якою і є Фізична особа-підприємець Андрухів Олександра Володимирівна.

Ухвалою суду від 22.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/344/18 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.03.2018 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 05.03.2018 року (вх. №4688/18 від 06.03.2018 року), в якому відповідач просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначає, що ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з відповідачем Фізичною особою-підприємцем Андрухів Олександрою Володимирівною та не виконував будь-яку роботу за завданням відповідача, а тому, посилаючись на ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, вважає, що особою, яка повинна відшкодовувати позивачу шкоду в порядку регресу має бути ОСОБА_3

Відповідачем також подано заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме, довідки Ірпінського віділення Вишгородської ОДПІ ГУДФС у Київській області від 15.03.2018 року №498/10/10-31, згідно якої у ФОП Андрухів О.В. за період - 2 квартал 2017 року працювало два найманих працівники, серед яких не значиться ОСОБА_3

До суду від третьої особи надійшли пояснення б/н від 05.03.2018 року (вх. №4706/18 від 07.03.2018 року), в яких третя особа просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України. В поданих поясненнях ОСОБА_3 зазначає, що він не перебував з Фізичною особою-підприємцем Андрухів Олександрою Володимирівною у трудових відносинах, не укладав з нею трудових договорів та не виконував будь-яких завдань від неї, а тому, вважає, що позивач має звертатись безпосередньо до нього з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу у порядку цивільного судочинства. До пояснень додано копії аркушів із трудової книжки.

У судовому засіданні 20.03.2018 року оголошувалась перерва до 17.04.2018 року.

До суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 12.02.2018 року (вх.№7333/18 від 16.04.2018 року) про витребування у позивача оригіналу свідоцтва про реєстрацію т/з ГАЗ державний № НОМЕР_1 для огляду або його копії для долучення до матеріалів господарської справи; заява б/н від 20.03.20118 року (вх. №7334/18 від 16.04.20118 року) про вирішення питання про передачу майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду; заява б/н від 12.04.2018 року (вх. №7335/18 від 16.06.2018 року) про витребування у позивача оригіналу матеріалів страхової справи ( реєстраційний номер ДККА -56642).

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у підготовче засідання 17.04.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 17.04.2018 року подали спільне клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 17.04.2018 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 15.05.2018 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н б/д (вх. №9183/18 від 15.05.2018 року) про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засідання 15.05.2018 року представник третьої особи надав суду пояснення на виконання ухвали від 17.04.2018 року, а саме, пояснення з приводу правових підстав знаходження ОСОБА_3 за кермом т/з «Ікарус» державний №149-84 КМ на 325 км автодороги Київ-Харків 04.05.2017 року.

У судовому засіданні 15.05.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 15.05.2018 року проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволені позову.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу №911/344/18 до розгляду по суті на 12.06.2018 року.

Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце розгляду спору, у судове засідання 12.06.2018 року не з'явилась.

Представник позивача у судовому засіданні 12.06.2018 року позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 12.06.2018 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017 року о 16 годині 10 хвилин на 235 км. автодороги Київ-Харків сталась дорожньо-транспортна пригода, що відбулась за участю транспортного засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1, який перебував під керуванням водія ОСОБА_6 та належить ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл», та транспортного засобу «Ікарус», державний номер НОМЕР_2, що належить Фізичній особі-підприємцю Андрухів Олександрі Володимирівні і перебував під керуванням водія ОСОБА_3.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2017 року у справі №361/2927/17 водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, внаслідок порушення ним вимог Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зазначеною постановою також встановлено, що ОСОБА_3 працює водієм у ПП Андрухів О.В.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Майнові інтереси ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл», пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1, що перебував під керуванням водія ОСОБА_6, застраховані згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0197-00026 від 13.01.2017 року, укладеним між власником вказаного транспортного засобу ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група».

До позивача звернувся страхувальник - ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування з наданням необхідних документів.

На замовлення позивача 16.06.2017 року, з метою встановлення розміру відновлювального ремонту, суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Незалежна експертна компанія» складено звіт №311/У/2017 про оцінку вартості відновлюваного ремонту КТЗ ГАЗ А22R32-50, реєстраційний номер НОМЕР_3, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП. Згідно зазначеного висновку, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ГАЗ А22R32-50, реєстраційний номер НОМЕР_3, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 210361,90 грн. (з ПДВ).

Позивачем на підставі рахунку №Q5 від 11.05.2017 року складено страховий акт №ДККА-56642 від 19.07.2017 року та розрахунок суми страхового відшкодування від 19.07.2017 року на суму 204383,46 грн.

На підставі вказаних документів позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 204383,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14246 від 20.07.2017 року.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ікарус», державний номер 149-84КМ - Фізичної особи-підприємця Андрухів О.В. застрахована ТДВ СК «Альфа Гарант» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9533991. Ліміт відповідальності 100000, грн., франшиза - 1000 грн.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ9533991 Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» 09.11.2017 року на рахунок позивача в межах ліміту, передбаченого полісом, сплачено 99000,00 грн.

Оскільки, заподіяний позивачу збиток склав 204383,46 грн., а Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант», як страховиком винної особи, було відшкодовано 99000,00 грн., то невідшкодованим залишився збиток у розмірі 105383,46 грн.

Позивачем на адресу відповідача 14.12.2017 року надсилалась претензія про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 105383,46 грн., однак відповідь на зазначену претензію позивачем не отримано.

Звертаючись з позовом до Фізичної особи-підприємця Андрухів Олександри Володимирівни, позивач обґрунтував свої вимоги нормами ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, згідно з якими юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Предметом доказування у спорі про відшкодування збитків є факти неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача і заподіяння ним шкоди.

У частині першій статті 1166 Цивільного кодексу України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди, як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Протиправною бездіяльністю є нездійснення дії, яка вимагається законом. Для покладення відповідальності на особу, яка не здійснила певні дії, необхідна наявність двох умов: наявність у особи обов'язку здійснити певні позитивні дії, що може випливати із прямої вказівки закону, договору, службових відносин, а також з випадків, створених самою особою; можливість їх здійснити за цих умов.

Згідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, положення ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачають відшкодування шкоди роботодавцем, а ч. 2 ст.1187 Цивільного кодексу України - власником транспортного засобу.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2017 року у справі №361/2927/17 встановлено, що ОСОБА_3, працює у ПП «Андрухів». Посилання відповідача та представника третьої особи, на те, що в адміністративній справі не встановлювалась наявність чи відсутність трудових відносин ОСОБА_3 з відповідачем у даній справі не беруться судом до уваги, оскільки доказів оскарження або скасування зазначеної постанови не надано, а тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів обставини, встановлені в постанові.

Також, в матеріалах справи №911/344/18 наявні письмові пояснення учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, в яких ОСОБА_3 власноручно зазначено, що він працює водієм ПП Андрухів, зауважень до зазначеного протоколу не надано. У протоколі про адміністративне правопорушення також вказано, що ОСОБА_3 зазначав, що працює водієм у ПП «Андрухів», який ним підписано без зауважень та доповнень.

На виконання вимог ухвали суду від 17.04.2018 року, третьою особою - ОСОБА_3 до суду 15.05.2018 року подано письмові пояснення, в яких ОСОБА_3 зазначено, що він здійснює перевезення людей до ринків м. Києва, м. Харкова, м. Одеси. Для вказаної мети ним, 04.05.2018 року і було взято у Андрухів О.В. транспортний засіб «Ікарус», державний номер НОМЕР_4 для здійснення перевезення людей на ринок в м. Харків.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 не значиться у реєстрі як фізична особа-підприємець, а отже, на думку суду, не міг отримати ліцензію на здійснення пасажирських перевезень, та не мав жодного права здійснювати перевезення (пасажирські рейсові) автобусом діючи інакше, ніж найманий працівник юридичної особи, яка має відповідну ліцензію та якій погоджено здійснення таких перевезень за визначеним маршрутом.

В той час як, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрований як фізична-особа підприємець і видами його діяльності є « 47.71 «роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах» та « 49.39 «інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.», що включає в себе послуги з перевезення на далекі відстані рейсовими автобусами; чартерні перевезення, екскурсійні й туристичні перевезення; перевезення автобусами до аеропорту та з аеропорту; перевезення конвеєрами, фунікулерами, гірськолижними та канатними підйомниками, якщо вони не входять до складу системи міських і приміських транспортних перевезень; перевезення шкільними та службовими автобусами; пасажирські перевезення транспортними засобами з використанням людської або тваринної сили.

Також, в ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Ікарус», державний номер №149-84 КМ на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Таким чином, відповідна норма ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачає відшкодування шкоди не лише за умови перебування винної особи у трудових відносинах, а і в разі, коли винна особа діяла від імені чи за дорученням.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди в порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачає виникнення у особи права на регресну вимогу безпосередньо до винної особи.

Судом критично оцінюються пояснення третьої особи стосовно того, що на момент скоєння ним ДТП на транспортному засобі «Ікарус», ОСОБА_3 взяв його для особистого використання.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об'єктом, користування яким створює підвищену небезпеку. У свою чергу, матеріальна або фактична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об'єктами. У разі якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду.

В той же час, суд зазначає, що з огляду на ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 3, 4 ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т. п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Особи, винними діями яких заподіяна шкода джерелу підвищеної небезпеки і які самі не є потерпілими внаслідок шкоди, заподіяної цим джерелом підвищеної небезпеки, відповідають за заподіяну шкоду на підставі ст. 440 ЦК.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно роз'яснень Вищого господарського суду України №02-5/215 від 01.04.1994 року «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» передбачено, що відповідно до статті 1187 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела. У випадку протиправного вибуття джерела підвищеної небезпеки, що повинен довести його володілець, останній, як правило, не несе відповідальності за заподіяну шкоду. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В разі не доведеності факту неправомірного заволодіння водієм ОСОБА_3 транспортним засобом, з огляду на ч.3 ст. 1187 Цивільного кодексу України, останній не повинен самостійно нести відповідальність.

Фізичною особою-підприємцем Андрухів О.В. не заявлялось про факти неправомірного заволодіння транспортним засобом. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення гр. ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 Глави 10 КУпАП України, а саме, керування транспортним засобом без відповідної правової підстави.

Таким чином, та обставина, що гр. ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах із відповідачем, не може бути ототожнена з доказом експлуатації застрахованого транспортного засобу у момент настання дорожньо-транспортної пригоди без законних підстав.

Представниками відповідача та третьої особи надано пояснення, що транспортний засіб «Ікарус», що є джерелом підвищеної небезпеки, було надано гр.ОСОБА_3 на підставі усної домовленості без укладення договору оренди транспортного засобу.

Відповідно до ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Тобто, відповідач передав належний йому транспортний засіб «Ікарус» третій особі - ОСОБА_3 на підставі договору, укладеного в усній формі, чим порушив вимоги чинного законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а згідно ч. 2 ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Під час розгляду справи, суду не було надано доказів, які б вказували на неправомірне заволодіння вказаною особою транспортним засобом - «Ікарус» державний номер 149-84КМ, тобто зазначений транспортний засіб не виходив із володіння його безпосереднього володільця - Фізичної особи-підприємця Андрухів О.В. Відповідачем не доведено обставин щодо законності підстав керування транспортним засобом «Ікарус» гр. ОСОБА_3 для здійснення перевезення людей, тому, ОСОБА_3 не може вважатись володільцем транспортного засобу.

Статтею 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ №9533991 застраховано цивільно-правову відповідальність саме Фізичної особи-підприємця Андрухів О.В.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заява Фізичної особи-підприємця Андрухів Олександри Володимирівни б/н від 20.03.2018 року про вирішення питання про передачу майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду та заява б/н від 12.04.2018 року про витребування оригіналів страхової справи для долучення до матеріалів справі не беруться судом до уваги оскільки, є необґрунтованими.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Андрухів Олександри Володимирівни (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А, код 30859524) 105383 (сто п'ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 46 коп. по відшкодуванню шкоди в порядку регресу та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 22.06.2018 року.

Суддя Д.Г. Заєць