ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
22.06.2018р. Справа №905/1175/18
за заявою від 18.06.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Костянтинівський метизний завод", м.Дніпро
до боржника ОСОБА_1 акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ
Суддя Левшина Г.В.

В обгрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобовязань за договором №027/899 від 13.12.2017р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції за видатковими накладними №18 від 17.01.2018р. та №38 від 02.02.2018р.
Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:
За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Згідно статті 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як було зазначено вище, в обгрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобовязань за договором №027/899 від 13.12.2017р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції.
За таких обставин, з урахуванням норм ст.ст.76, 77, 150 Господарського процесуального кодексу України заявником при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення вартості отриманого боржником товару має бути доведено сам факт постачання продукції боржнику за договором №027/899 від 13.12.2017р.
Відповідно до чинного законодавства права і обовязки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
За змістом ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.
Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні містити вдомості щодо фактичного здійснення такої операції, мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.
Як зазначено вище, на підтвердження своїх вимог заявником представлено видаткові накладні №18 від 17.01.2018р. та №38 від 02.02.2018р.
При дослідженні зазначених доказів, судом встановлено, що останні не містять відомостей щодо фактичного отримання товару боржником. Зокрема, відстутні будь-які документи щодо уповноваження особи, зазначеної у видатковій накладній №18 від 17.01.2018р. отримувати товар за договором №027/899 від 13.12.2017р. від імені імені ОСОБА_1 акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ, а у видатковій накладній №38 від 02.02.2018р. відсутня відмітка про фактичне отрмимання товару, а саме, підпис уповноваженої розпорядженням №181/314 від 26.01.2018р. особи на отримання матеріальних цінностей.
Таким чином, за висновками суду, всупереч вимог ст.ст.76, 77, 150 Господарського процесуального кодексу України заявником відповідних допустимих доказів постачання товару відповідачу за договором №027/899 від 13.12.2017р. до заяви про видачу судового наказу не надано.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Ухвала підписана 22.06.2018р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина