ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

25.06.2018

Справа № 910/7906/18

Суддя Господарського суду міста Києва Баранов Д.О., розглянувши заяву Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" (01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 5; ідентифікаційний код 21586524)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олеум Стандарт" (02160, м. Київ, пр-т. Возз’єднання, 7-А, офіс 728; ідентифікаційний код 40147114)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олеум Стандарт" заборгованості у сумі 41 119,12 грн. на підставі договору оренди нерухомого майна № 15/17 від 25.04.2017

ВСТАНОВИВ:

18.06.2018 Державне підприємство "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олеум Стандарт" заборгованості у сумі 41 119,12 грн. на підставі договору оренди нерухомого майна № 15/17 від 25.04.2017.

Розглянувши подану Державним підприємством "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Проте, суд вказує, що заявником у своїй заяві про видачу судового наказу зазначено адресу Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України": 01021, м. Київ, вул. Шовковична, 12-Б.

Однак, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" є: 01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 5.

Так, приписами пункту 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, оскільки заявником не дотримано вимог п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку щодо відмови у видачі судового наказу.

При цьому відповідно до положення ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Разом з тим, суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 150, 152, 153, 154, ч. 2 ст. 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 25.06.2018.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                            Д.О. Баранов