ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018м. ДніпроСправа № 904/880/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югевротранс", м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія", м. Дніпро

про стягнення 424 751,46 грн

у присутності представників:

від позивача: адвокат ОСОБА_1, довіреність від 15.01.2018;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

05.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Югевротранс" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення 404197,25 грн основного боргу та 20554,21 грн пені, нарахованої позивачем з посиланням на неналежне виконання умов договору № 44-П перевезення вантажів, укладеного між сторонами 18.12.2017.

Ухвалою 12.03.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з призначенням підготовчого засідання на 10.04.2018.

Відповідач 03.04.2018 отримав ухвалу суду про призначення підготовчого засідання, але своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався.

03.05.2018 на електронну поштову скриньку суду відповідач надіслав заяву про відкладення підготовчого засідання в межах встановлених ГПК України строків з метою надання сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом.

В ході судового засідання суд дійшов висновку про відхилення клопотання відповідача, викладеного у його заяві, через сплив строку для підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 03.05.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.05.2018.

Відповідач 30.05.2018 подав заяву про залишення позову без розгляду, у якій він зазначив, що ним була з'ясована суттєва обставина справи, що стосується процесуальної дієздатності директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Югевротранс", а саме - відповідно даних безкоштовних запитів ОСОБА_2 не мав і не має правових підстав в розумінні ч. 1 та ч. 2 ст. 226 ГПК України на підписання позовної заяви та додатків до неї, оскільки в реєстрі містяться застереження щодо обсягу повноважень ОСОБА_2 та зазначено, що складання угод, контрактів та інших юридичних дій та забезпечення їх виконання на суму більше 20000,00 грн є можливим тільки за відповідним рішенням загальних зборів.

В судовому засіданні 30.05.2018 оголошено перерву до 04.06.2018.

Представник відповідача під розпис був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, але в судове засідання не прибув.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, ст. 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів. Тож, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Відповідно до п.п. 1, 2 частини 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на що суд дійшов висновку про доцільність здійснення розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 165 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Югевротранс" (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" (замовник) 18 грудня 2017 року був укладений договір за № 44-П з додатковою угодою № 1 від 18.12.2017.

Відповідно до п. 1.1. договору перевізник зобов'язується по замовленню замовника здійснювати перевезення та доставку вантажу, а замовник зобов'язується проводити оплату наданих послуг.

Згідно з п. 3.2.5 договору відповідач зобов'язаний своєчасно оплатити вартість наданих транспортних послуг в порядку, передбаченому договором.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що оплата за здійснені перевезення проводиться не пізніше 5 (п'яти) банківських днів з моменту надання перевізником ТТН з відміткою та печаткою вантажоодержувача, акту виконаних робіт, рахунку-фактури.

Позивачем було здійснено перевезення та доставку вантажів відповідача на загальну суму 455 172,20 грн. На кожне перевезення відповідачу було надано ТТН, також було підписано акти приймання виконаних робіт (надання послуг) №834 від 16.12.2017 на суму 26765,20 грн, № 888 від 17.12.2017 на суму 24360,00 грн, №852 від 21.12.2017 на суму 51198,00 грн, № 864 від 18.12.2017 на суму 103348,00 грн, №3 від 02.01.2018 на суму 20678,00 грн, №4 від 02.01.2018 на суму 10500,00 грн, №5 від 05.01.2018 на суму 21714,00 грн, №6 від 06.01.2018 на суму 196609,00 грн.

У відповідності до вказаних вище документів позивачем виставлено рахунок на оплату №784 від 16.12.2017 на суму 26 765,20 грн, №831 від 17.12.2017 на суму 24 360,00 грн., №805 від 21.12.2017 на суму 51 198,00 грн, №816 від 23.12.2017 на суму 103 348,00 грн, № 3 від 02.01.2018 на суму 20 678,00 грн , № 4 від 02.01.2018 на суму 10 500,00 грн, №5 від 05.01.2018 на суму 21 714,00 грн , № 6 від 06.01.2018 на суму 196 609,00 грн.

Відповідачем 29.01.2018 сплачено 50 974, 95 грн, розмір заборгованості склав 404 197,25 грн, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову повністю з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у цій справі договір є договором надання послуг.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт наявності заборгованості за договором підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ЦК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.4 договору сторони дійшли згоди про те, що у разі несвоєчасної оплати отриманих послуг відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу до повного виконання замовником своїх зобов'язань.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи умови договору та приписи законодавства позивач нарахував окремо за кожним актом та заявив до стягнення з відповідача пеню за загальний період з 22.12.2017 по 26.02.2018 в сумі 20554,21 грн.

Перевіривши розрахунки пені, суд дійшов висновку, що пеня нарахована вірно.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст. 614 ЦК України).

Судом відхиляється заява відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки позов підписаний керівником товариства - директором ОСОБА_2 і суду не надано документів, які б свідчили про відсутність у нього повноважень на звернення до суду з позовом про захист порушених прав. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є запис про те, що угоди на суму більше 20000,00 грн укладаються за відповідним рішенням загальних зборів, проте позивачем надано протокол загальних зборів учасників від 15.12.2017, в якому вказано про прийняття рішення надати згоду на укладання договору на перевезення вантажів з ТОВ "Дніпроолія". Крім того, дії позивача свідчать про наступне схвалення ним укладеного з відповідачем договору, а зазначені обмеження ніяким чином не впливають на права відповідача, який послуги отримав та ухиляється від їх оплати.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи матеріали справи позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються 6378,28 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 6, офіс 2, ідентифікаційний код 36726560) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Югевротранс" (м. Миколаїв, провулок Очаківський, буд. 42А; ідентифікаційний код 36622779) борг в сумі 404197,25 грн, пеню в сумі 20554,21 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 6371,28 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 14.06.2018.

Суддя ОСОБА_3