РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018Справа № 910/3436/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/3436/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод";

до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

про визнання договору застави недійсним

Представники сторін: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання договору застави недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що укладений між сторонами Договір застави обладнання № 19з-10/2011 від 24.05.2012р. не відповідає нормам діючого законодавства та не містить істотних умов, які є обов'язковими відповідно до закону, а саме нотаріальне посвідчення даного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3436/18, справу вирішено розглядати за правилами загального провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2018р.

19.04.2018р. на адресу господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує. Так, представник відповідача зазначає, що між позивачем та банком було укладено оспорюваний договір про передачу в заставу саме рухомого майна, який у свою чергу не потребує нотаріального посвідчення, а відтак, на думку відповідача, повністю спростовуються доводи позивача, що предметом оспорюваного договору є нерухоме майно. Також, зазначає, що позивач схвалив умови кредитного договору, а також оспорюваного договору приступивши до виконання умов вказаних договорів, що підтверджується частковою сплатою кредиту та процентів. Крім того, відповідач у своєму відзиві просив застосувати строки позовної давності.

Представник позивача в судове засідання 26.04.2018р. не з'явився. Про неможливість явки свого представника в засідання суду повідомив в телефонному режимі.

Представник відповідача не заперечував щодо відкладення підготовчого засідання по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2018р. відкладено підготовче засідання у справі № 910/3436/18 на 17.05.2018р.

Представник позивача у судове засідання 17.05.2018р. вдруге не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018р. відкладено підготовче засідання у справі № 910/3436/18 на 31.05.2018р.

Представник позивача у судове засідання 31.05.2018р. черговий раз не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 910/3436/18 та призначено розгляд справи по суті на 14.06.2018р.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2012р. між публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" (далі- заставодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (далі - заставодавець) укладено договір застави обладнання № 19з-10/2011, умовами якого передбачено, що заставодавець з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та/або договором про відкриття непокритого акредитива, зазначеним в п. 1.2. цього договору, передає в заставу, а заставодержавець приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, рухоме майно, яким є обладнання, зазначене в розділі 2 цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, цей договір забезпечує виконання зобов'язань заставодавця перед заставодержателем, що випливають з:

- Кредитного договору №19/2011 від 15 липня 2011 року, укладеного між заставодержателем та заставодавцем, з усіма змінами і доповненнями до нього (в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку кредитування, суми кредиту тощо), далі - кредитний договір або основне зобов'язання 1, за умови якого заставодавець зобов'язаний: повернути заставодержателю кредит, наданий на умовах мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 7 759 000,00 євро (сім мільйонів сімсот п'ятдесят дев'ять тисяч євро 00 євроцентів) не пізніше 14 липня 2016 року або в іншій термін, визначений умовами кредитного договору; сплачувати проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафи у розмірі та у порядку, встановленому умовами кредитного договору; відшкодувати збитки та сплатити інші платежі, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання 1.

- Договору про відкриття непокритого акредитива №19а/2011 від 15 липня 2011 року, укладеного між Заставодержателем та заставодавцем, з усіма змінами і доповненнями до нього ( втому числі стосовно збільшення комісійної винагороди за виконання операцій з випуску акредитива, інших комісій та платежів, збільшення строку дії акредитиву , суми акредитиву тощо ), далі - договір акредитива або основне зобов'язання 2, за умовами якого заставодавець зобов'язаний: повернути Заставодержателю суму сплачену за акредитивом у розмірі 5 856 500,00 євро (п'ять мільйонів вісімсот п'ятдесят шість тисяч п'ятсот євро 00 євроцентів), наданого на строк до 365 календарних днів від дати відкриття Акредитива, або інший термін, визначений умовами договору акредитива; сплачувати комісійну винагороду за використання операцій з випуску акредитива та інші комісії у розмірі та у порядку, встановленому умовами договору акредитиву; сплатити пені, штрафи та інші платежі, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання 2.

В п. 2.1. договору сторони зазначили, що предметом застави є обладнання згідно переліку.

Пунктом 2.2. договору визначено, що предмет застави належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується: Контрактом №001-2011-DZF-UA від 17 травня 2011 року; Актом приймання - передачі обладнання №2 від 28 березня 2012 року; Балансовою довідкою б/н від 24 травня 2012 року, станом на 24 травня 2012 року.

За умовами п. 2.3. договору, за домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет застави оцінено у сумі 6 697 418,15 грн., що за офіційним курсом гривні до євро еквівалентно 661 950,16 євро. При цьому, сторони згодні з тим що, при зверненні стягнення та реалізації предмета застави заставодержавець не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмета застави.

Відповідно до п. 2.5. договору, предмет застави знаходиться за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Педагогічна, буд. 18. Заставодавець не має права без письмової згоди заставодержателя змінювати місцезнаходження предмета застави, передавати предмет застави на зберігання третім особам.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання основного зобов'язання 1 та/або основного зобов'язання. Усі зміни та доповнення до цього договору дійсні за умови, якщо вони викладенні у письмової формі, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (п. 6.1. договору).

Згідно п. 6.5. договору, сторони цього договору погодили, що з укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути суттєвими та необхідними за змістом цього договору.

Договорами № 1 від 26.07.2012р., № 2 від 21.03.2013р., № 3 від 24.12.2013р., № 4 від 12.09.2014р., № 5 від 31.08.2015р., № 6 від 28.07.2016р. та №7 від 10.04.2017р. сторони вносили зміни та доповнення до договору застави обладнання № 19з-10/2011 від 24.05.2012р.

Так, у договорі № 7 від 10.04.2017р. про внесення змін та доповнень до договору застави обладнання № 19з-10/2011 від 24.05.2012р., сторони дійшли взаємної згоди внести зміни в термін "Основний договір" Статті "Визначення термінів" Договору застави обладнання №19з-10/2011 від 24 травня 2012 року, відповідно до яких основним договором є Кредитний договір №19/2011 від 15 липня 2011 року, з усіма змінами і доповненнями до нього.

У п. 4 договору № 7 від 10.04.2017р., сторони погодили, що заставленим майном за договором застави є обладнання, а саме: Вакуумпрес тип V25 з автоматичною різкою валюшек, Глазуровочна установка TRIРLЕХ для плоского асортименту, Глазуровочна установка DUO для полого асортименту, Машина для підготовки і вакуумування гіпсу тип 481.02, Фільтр-прес тип SE630 C в комплекті з циліндричним мембранним насосом тип ER 510 SPPH (KMR 510S), Шліфувальний станок тип PSN 600, Принтер Canon LBP-3010, Автоматика управління печі випалу, Аквадистилятор ДЭ-5, Ваги NBE-1-0/01 (4 клас), Конвеєр підвісний колисковий, Кондиціонер S12AF LG спліт 12, Коржерізка, Крісло 6231-B Black leather+PVC, Мотокоса Sparta, Набір ручних інструментів 128 предметів Jonnesway, Насос діафрагмовий повітряний NDP-P25-BATS1, Нівелір оптичний лазерний, Ноутбук Asus X54HY-SX126D Intel Pentium B950 (2/1 GHz) 15.6, Ноутбук Lenovo IdeaPad B570 Intel Pentium B940 (2.0 GHz), 15.6, Ноутбук Lenovo IdeaPad B570 Intel Pentium B950 (2.1 GHz), 15.6, Перфоратор HITACHI DH24PC3, 800вт, 0-800об/хв, SDS-plus, 3 режима, 24/13/32 мм, 3 кг, ПТК на базі Dual-Core, ПТК на базі Intel Pentfum G630, ПТК на базі Intel Pentium G630, ПТК на базі Intel Pentium, Пункт газорегулючий шафний для рольгангової печі №1, Пункт газорегулючий шафовий для рольгангової печі №2, Пилесос PRO A58.4 WDB (101052) з фільтром, Редуктор 1Ц2У-125-16-1292, Система відео спостереження території заводу, Станок для різки валюшки, Стіл DOORS HBIU 2d2? dаb, Стіл DOORS HBIU 2d2? dаb, Візок пол/пол. 3т, Вузол обліку газу для струменевої обпалювальної печі №1, Вузол обліку газу для струменевої обпалювальної печі №2, Вузол обліку газу для струменевої обпалювальної печі №3, Ватерпас лазерний 600мм, Дизельний автопогружчик ДВ 1792.33.20, серійний номер 091211.

Відповідно до п. 4 договору № 7 від 10.04.2017р., сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 2.3. договору застави в новій наступній редакції: «За домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет застави оцінено у сумі 8 432 555,52 грн. вартість кожного з предмету застави, що входять до складу заставленого майна за цим договором, зазначена в п.2.1. договору.

Сторони підтверджують, що застава оцінена не вище ринкової (справедливої) вартості, яка має забезпечувати можливість продажу заставленого майна сторонньому покупцеві.

У разі звернення стягнення на заставлене майно та/або його відчуження сторони не будуть зв'язані або будь-яким чином обмежені визначеною цим пунктом договору вартістю заставленого майна.».

Відповідно до п. 2 договору № 7 від 10.04.2017р., сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 1.1. договору застави в новій наступній редакції: «З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за основним договором, заставодавець передає, а заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених договором, рухоме майно, зазначене в статті 2 договору. Заставою за договором забезпечується виконання боргових зобов'язань заставодавця перед заставодержателем, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, а саме: повернути заставодержателю кредит у вигляді відкличної мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії, в сумі 134 586 439,91 (сто тридцять чотири мільйони п'ятсот вісімдесят шість тисяч чотириста тридцять дев'ять) гривень 91 копійка, не пізніше 08 квітня 2018 року, або в інший термін відповідно до умов основного договору, а також сплатити плату за кредит (в т.ч. плату за користування кредитом в наступному розмірі 8,5% (вісім цілих п'ять десятих) процентів річних та/або 19,78% (дев'ятнадцять цілих сімдесят вісім сотих) процентів річних, або в іншому розмірі, передбаченому основним договором, комісійні винагороди), договірні санкції, пеню та штрафи в порядку, терміни/ строки та на умовах основного договору, а також здійснити будь-які інші платежі, що підлягають сплаті заставодавцем на користь заставодержателя відповідно до умов основного договору та чинного законодавства України (далі за текстом - «основне зобов'язання»).».

Згідно п. 3 договору, сторони дійшли взаємної згоди доповнити статтю 1 договору застави пунктом 1.3. та викласти його в наступній редакції: « 1.3. Заставою відповідно до цього договору забезпечується виконання зобов'язань заставодавця за основним договором та цим договором, а також виконання зобов'язань будь-якого нового боржника за основним договором та цим договором, в разі переведення боргу заставодавця на іншу особу чи припинення заставодавця.".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" зазначає, що оскаржуваний договір застави не відповідає нормам діючого законодавства та не містить істотних умов, які є обов'язковими згідно норм законодавства, а саме нотаріального посвідчення договору застави предметом якого, на думку позивача, є нерухоме майно, що входить до складу цілісного майнового комплексу, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним договір застави.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом якого вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як встановлено судом вище, 24.05.2012р. між публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" укладено договір застави обладнання № 19з-10/2011, в який в подальшому внеслись зміни договорами № 1 від 26.07.2012р., № 2 від 21.03.2013р., № 3 від 24.12.2013р., № 4 від 12.09.2014р., № 5 від 31.08.2015р., № 6 від 28.07.2016р. та №7 від 10.04.2017р., умовами якого передбачено, що заставодавець з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором № 19/2011 від 15.07.2011р., передає в заставу, а заставодержавець приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, рухоме майно, яким є обладнання, зазначене в розділі 2 цього договору.

Так, згідно частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з частинами 1-3 статті 4 Закону України "Про заставу", предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

У відповідності до норм статті 12 Закону України "Про заставу", у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про заставу", заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

З умов спірного договору вбачається, що заставленим майном за цим договором є обладнання, а саме: Вакуумпрес тип V25 з автоматичною різкою валюшек, Глазуровочна установка TRIРLЕХ для плоского асортименту, Глазуровочна установка DUO для полого асортименту, Машина для підготовки і вакуумування гіпсу тип 481.02, Фільтр-прес тип SE630 C в комплекті з циліндричним мембранним насосом тип ER 510 SPPH (KMR 510S), Шліфувальний станок тип PSN 600, Принтер Canon LBP-3010, Автоматика управління печі випалу, Аквадистилятор ДЭ-5, Ваги NBE-1-0/01 (4 клас), Конвеєр підвісний колисковий, Кондиціонер S12AF LG спліт 12, Коржерізка, Крісло 6231-B Black leather+PVC, Мотокоса Sparta, Набір ручних інструментів 128 предметів Jonnesway, Насос діафрагмовий повітряний NDP-P25-BATS1, Нівелір оптичний лазерний, Ноутбук Asus X54HY-SX126D Intel Pentium B950 (2/1 GHz) 15.6, Ноутбук Lenovo IdeaPad B570 Intel Pentium B940 (2.0 GHz), 15.6, Ноутбук Lenovo IdeaPad B570 Intel Pentium B950 (2.1 GHz), 15.6, Перфоратор HITACHI DH24PC3, 800вт, 0-800об/хв, SDS-plus, 3 режима, 24/13/32 мм, 3 кг, ПТК на базі Dual-Core, ПТК на базі Intel Pentfum G630, ПТК на базі Intel Pentium G630, ПТК на базі Intel Pentium, Пункт газорегулюючий шафний для рольгангової печі №1, Пункт газорегулючий шафовий для рольгангової печі №2, Пилесос PRO A58.4 WDB (101052) з фільтром, Редуктор 1Ц2У-125-16-1292, Система відео спостереження території заводу, Станок для різки валюшки, Стіл DOORS HBIU 2d2? dаb, Стіл DOORS HBIU 2d2? dаb, Візок пол/пол. 3т, Вузол обліку газу для струменевої обпалювальної печі №1, Вузол обліку газу для струменевої обпалювальної печі №2, Вузол обліку газу для струменевої обпалювальної печі №3, Ватерпас лазерний 600мм, Дизельний автопогружчик ДВ 1792.33.20, серійний номер 091211.

Так, відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", нотаріальне посвідчення правочинів (договорів) є обов'язковим лише у передбачених законом випадках або коли сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору (частина четверта статті 639 ЦК України). Зокрема, вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення правочину встановлено для довіреності, що видається у порядку передоручення, договору іпотеки, договору купівлі-продажу об'єкта приватизації державного майна, договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи тощо; при цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

У зв'язку з недодержанням вимоги щодо нотаріального посвідчення правочинів нікчемними є лише такі правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню чи такі, умовами яких передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення.

У вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 ЦК України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про заставу", договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

Статтею 14 Закону України "Про заставу" передбачено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Також згідно з частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонам вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зі змісту договору застави обладнання № 19з-10/2011 від 24.05.2012р. вбачається, що зазначений договір вчинено сторонами в простій письмовій формі.

Разом з тим, суд відзначає, що нормами чинного законодавства чітко визначені випадки нотаріального посвідчення договору застави, а саме коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, проте як визначено сторонами у спірному договорі та встановлено судом в заставу передано саме рухоме майно - обладнання, що не потребує нотаріального посвідчення.

При цьому, п. 6.5. договору застави обладнання сторони погодили, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути суттєвими та необхідними за змістом цього договору.

Таким чином, при підписанні договору застави, сторонами не порушено вимог щодо нотаріального посвідчення договору, а тому відсутні правові підстави для визнання даного договору недійсним, у зв'язку з недотриманням ст. 13 Закону України "Про заставу".

Крім того, суд відзначає, що з наведеного у договору переліку обладнання, що передане в заставу не вбачається, а позивачем не надано суду доказів того, що відповідне обладнання невід'ємно пов'язане з земельною ділянкою, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни його призначення.

Отже, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" до публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" про визнання недійсним договору не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, оскільки, розглянувши позов по суті, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав, зазначених у позовній заяві, а відтак у задоволенні позову відмовлено по суті, вимога відповідача про застосування строків позовної давності не приймається судом до розгляду.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.06.2018р.

Суддя А.І. Привалов