ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018м. ДніпроСправа № 904/1894/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут",

м. Дніпро

до Дніпропетровського Державного аграрно-економічного універсітету, м. Дніпро в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за постачання природного газу у розмірі 255 745, 84 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 007.1Др-96-1217 від 01.12.2017;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №92 від 20.03.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Дніпропетровського Державного аграрно-економічного універсітету, м. Дніпро в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету (далі - відповідач) суму 247 449, 05 грн. основного боргу, 7 624, 08 грн. пені, 672, 71 грн. 3% річних, а всього суму 255 745, 84 грн. заборгованості за порушення виконання грошових зобовязань за договором №41SBDpz1804-17 на постачання природного газу від 03.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобовязань за договором №41SBDpz1804-17 на постачання природного газу від 03.03.2017 в частині оплати поставленого позивачем природного газу.

Ухвалою суду від 10.05.2018 позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 31.05.2018 судове засідання відкладено.

12.06.2018 відповідачем надано відзив на позов, за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, з огляду на відсутність умислу у порушенні зобовязань перед позивачем.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

03.03.2017 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір №41SBDpz1804-17 на постачання природного (далі Договір), у відповідності з умовами якого постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 код 06.20.1 (09123000-7) Газ природний) (далі - газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах строки та порядку, що визначені Договором (п.1.1 Договору).

Сторони є субєктами господарювання, тому згідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 Господарського кодексу України, до прав і обовязків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору є господарськими зобовязаннями, і мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору постачання газу здійснюється за умови підтвердження в установленому порядку Оператором ГТС місячного обсягу постачання газу, виділеного для забезпечення споживача.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обгрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі (п. 2.9.3 Договору).

Відповідно до п.2 Додаткової угоди №7 від 16.11.2017 до Договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п.5.4.2 Договору споживач зобов'язаний виконувати умови Договору, оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

На виконання умов Договору позивач протягом лютого березня 2018 року згідно двосторонніх актів приймання-передачі (а.с. 25, 26) поставив відповідачу 27 611 куб.м. газу, за який відповідач розрахувався частково, у звязку з чим, у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 247 449, 05 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2018 07.06.2016 від 23.04.2018 (а.с.10).

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем з оплати поставленого газу стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

На підставі п.6.2.1 Договору та положень ч.2 ст.625 ЦК України внаслідок вищевказаного прострочення виконання грошового зобовязання, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 11.03.2018 по 27.04.2018 на суму 7 624,08 грн., 3% річних за той самий період на суму 672, 71 грн., що відображається в розрахунку позивача (а.с. 4).

Перевіривши нарахування позивача, суд визнає їх правомірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки умовами п.6.2.1 Договору та положень ч.2 ст.625 ЦК України передбачено обовязок боржника сплатити пеню та 3% річних, в той час як відсутність умислу у порушенні зобовязань за Договором не звільняє відповідача від сплати здійснених позивачем нарахувань у відповідності до положень чинного законодавства.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету (49000, м.Дніпро, вул. Ворошилова, 25, код 00493675) в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро (49000, м.Дніпро, пр. Карла Маркса, буд.76, код 26371981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м.Дніпро, вул. Шевченка, 2, код 39572642) суму 247 449, 05 грн. основного боргу, 7 624, 08 грн. пені, 672, 71 грн. 3% річних, 3 836, 19 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 22.06.2018

Суддя А.В. Суховаров