ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
11.06.2018 Справа № 905/3057/17
Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.
при секретарі судового засідання Нарожній М.С.,
розглянувши матеріали заяви: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Словянськ про відстрочення виконання рішення суду від 06.03.2018р.,
про: 1) визнання незаконним підпункту 1.3 пункту 1, підпункт 2.3.1 пункту 2 рішення Краснолиманської міської ради №6/35/3161 від 18.12.2014р.; 2) визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту №102/15 від 01.09.2015р.; 3) зобовязання відповідача-2 звільнити земельну ділянку та привести її у попередній стан,
за участю представників сторін:
прокурор: не з'явився;
від відповідача-1: не з'явився;
від відповідача-2: не з'явився;
Рішенням господарського суду Донецької області від 06.03.2018р. позов Словянської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до відповідача 1: Лиманської міської ради Донецької області; до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про: 1) визнання незаконним підпункту 1.3 пункту 1, підпункт 2.3.1 пункту 2 рішення Краснолиманської міської ради №6/35/3161 від 18.12.2014р.; 2) визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту №102/15 від 01.09.2015р.; 3) зобовязання відповідача-2 звільнити земельну ділянку та привести її у попередній стан - задоволено повністю.

19.04.2018р. на виконання вказаного рішення господарським судом Донецької області було видано відповідні накази.

30.05.18р. від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до господарського суду Донецької області надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду від 06.03.2018р. на шість місяців в частині звільнення земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду від 01.06.2018 року розгляд заяви про відстрочку виконання рішення суду призначено до слухання в судовому засіданні на 11.06.2018 року.

Представники сторін в судове засідання 11.06.2018р. не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення та дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч.4 ст.331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Пунктом 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (надалі - постанова) роз'яснено, основні принципи, які стосуються відстрочення рішення суду, зокрема, пунктом 7.1.1 даної постанови роз'яснено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Відповідно до правової позиції наведеної у п.7.2 постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

З аналізу вищенаведеного суд вбачає, що відстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, законодавець пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Тому, суд оцінює докази, щодо наявності таких обставин в порядку глави 5 параграфу 1 Основні положення про докази ГПК України і за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Принцип обов'язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи викладене, суд вбачає, що рішення суду має виконуватися в обов'язковому порядку, а відстрочка може застосовуватися виключно за умов обґрунтованості та доведеності, при цьому не порушеності прав стягувача на вчасне виконання рішення суду.

З наданих боржником документів вбачається, що 11.05.2018р. Лиманським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження з виконання наказу №905/3057/17 від 19.04.2018р., та зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, м.Словянськ виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Боржник (заявник) обґрунтовує заяву про відстрочення виконання рішення суду від 06.03.2018р. тим, що при його виконанні в частині зобовязання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку та привести її у попередній стан, виникли обставини, що суттєво ускладнюють виконання цього рішення.

Так, земельна ділянка боржником використовується для встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на підставі паспорту привязки групи тимчасових споруд по вул.Пушкіна у м. Красний Лиман.

Як вказує боржник, демонтування тимчасової споруди, яка розміщена на земельній ділянці та перенесення її в інше місце потребує суттєвих зусиль та фінансових витрат з боку боржника, у звязку з чим боржнику необхідний додатковий час.

Крім того, боржник посилається на відсутність з її боку вини у спорі, що виник з підстав укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту.

З огляду на обставини справи, враховуючи те, що для виконання рішення суду боржнику необхідно здійснити демонтаж тимчасової споруди, що потребує певні зусилля і фінансові витрати, суд, у даному випадку, вважає за можливе надати боржнику додатковий час для звільнення земельної ділянки і приведення її у попередній стан, але на менший строк, ніж заявлено боржником в заяві, а саме на 2 місяці.

Згідно ч.7 ст.331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Враховуючи вище зазначене, суд частково задовольняє заяву відповідача та відстрочує виконання рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018 року у справі №905/3057/17 на 2 місяці.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Словянськ, від 23.05.2018р. про відстрочення виконання рішення суду від 06.03.2018р. у справі за № 905/3057/17.

2. Відстрочити виконання рішення суду від 06.03.2018 року у справі №905/3057/17 на виконання якого було видано наказ від 19.04.2018 року № 905/3057/17, до 11.08.2018 року.

Ухвала набирає законної сили 11.06.2018р. та відповідно до пп. 17.5 п. 17 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України та ч. 1 ст. 256 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя О.М. Сковородіна