РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2018Справа № 911/523/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий урожай"

про стягнення 95 180, 98 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий урожай" про стягнення 95 180, 98 грн., у тому числі: 77 645, 75 грн. - основного боргу, 1 196, 00 - 3 % річних, 5 235, 21 грн. - інфляційні втрати та 11 104, 02 грн. - пеня.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.03.2018 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" на підставі статті 31 Господарського процесуального кодексу України передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар згідно договору поставки № 1/02/2017-1 від 01.02.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2018 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 14.05.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав документи.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/523/18. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суд ухвалою встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав письмовий відзив на позов, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 02 5.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Всесвіт»" (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія «Золотий урожай" (відповідач) 01.02.2017 укладено договір поставки № 1/02/2017-1, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу, а останній прийняти та оплатити паперову продукцію, в кількості, асортименті та по цінам, вказаними в узгоджених сторонами специфікаціях або накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору ціна товару, що передається вказується у специфікаціях або накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Строк дії договору відповідно до пункту 12.1 договору поставки № 1/02/2017-1 сторони встановили з моменту його підписання до 31.12.2017.

На виконання умов договору поставки № 1/02/2017-1 від 01.12.2017 у період з 21.07.2017 по 15.08.2017 позивач поставив, а відповідач прийняв папір на загальну суму 78 876, 98 грн., що підтверджується накладними № 2107.15 від 21.07.2017 на суму 11 039, 66 грн., № 2107.13 від 21.07.2017 на суму 11 970, 72 грн., № 1108.7 від 11.08.2017 на суму 8 118, 00 грн., № 1508.3 від 15.08.2017 на суму 1 845, 00 грн., № 1508.2 від 15.08.2017 на суму 16 088, 40 грн., № 1508.10 від 15.08.2017 на суму 11 955, 60 грн., № 1508.9 від 15.08.2017 на суму 4 575, 60 грн., № 1508.11 від 15.08.2017 на суму 5 166, 00 грн., № 1508.13 від 15.08.2017 на суму 6 273, 00 грн., № 1508.12 від 15.08.2017 на суму 1 845, 00 грн., довіреностями на отримання № 952 від 15.08.2017, № 943 від 14.08.2017, копії яких долучено до матеріалів справи.

За умовами пункту 4.3 договору поставки № 1/02/2017-1 розрахунок за товар, поставлений за договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, через установу банку протягом чотирнадцяти банківських днів з моменту поставки товару.

Втім, всупереч умов договору поставки № 1/02/2017-1, відповідач у повному обсязі не сплатив вартість отриманого товару, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 77 645, 75 грн., яку позивач просить суд стягнути в судовому порядку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач, 19.01.2018 звернувся до відповідача з вимогою № 11 про сплату заборгованості, яка залишилася останнім без відповіді та задоволення.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Оскільки факт поставки паперу позивачем та отримання його відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати вартості товару суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача 77 645, 75 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач вчинив господарське правопорушення, яке полягало у невиконанні прийнятих на себе зобов'язань за господарським договором в частині сплати заборгованості за отриманий товар.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно пункту 8.3 договору поставки № 1/02/2017-1 відповідач за порушення терміну оплати товару зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача окремо по кожній накладній, враховуючи обмеження, встановлені частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, зокрема, що стосується накладних № 2107.13 від 21.07.2017 та № 2108.11 від 21.08.2017, вимога в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 10 649, 75 грн. (період з 14.08.2017 по 02.03.2018 окремо по кожній накладній), оскільки договором не передбачено нарахування пені до остаточного розрахунку відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є обгрунтованими.

З урахуванням наведеного, вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 235, 21 грн. (період з 14.08.2017 по 05.03.2018) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 124, 26 грн. (період з 14.08.2017 по 05.03.2018) згідно здійсненого судом перерахунку.

Враховуючи наведене, вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий урожай" задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія «Золотий Урожай" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ідентифікаційний код 39537147) на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Всесвіт» (69037, Запорізька область, місто Запоріжжя, Вознесенський район, вул. Незалежної України, будинок 39, ідентифікаційний код 40750285) 77 645 (сімдесят сім тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 75 коп. - основного боргу 10 649 (десять тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 75 коп. - пені, 5 235 (п'ять тисяч двісті тридцять п'ять) грн. 21 коп. - інфляційні втрати, 1 124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 26 коп. - 3 % річних та 1 752 (одна тисяча сімсот п'ятдесят дві) грн. 26 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.06.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк