ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/6801/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Жукова С.В., Катеринчук Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва",

представник позивача - Пегза К.К. (довіреність № ц/з-04/100-18 від 14.02.2018),

відповідач - Приватне підприємство "Окко-Бізнес Контракт",

представник відповідача - Брацкова О.С. (договір про надання правової допомоги б/н від 29.12.2017),

розглянувши касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва",

на рішення господарського суду міста Києва

від 28.08.2017

у складі судді: Трофименко Т.Ю.,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

від 03.04.2018

у складі колегії суддів: Сулім В.В. (головуючий), Гаврилюк О.М., Отрюх Б.В.

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва",

до Приватного підприємства "Окко-Бізнес Контракт",

про стягнення 5 847 075, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Окко-Бізнес Контракт" про стягнення 5 847 075, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив поставку товару позивачу за договором поставки № ЦЗВ-14-02416-01 від 22.06.2016, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем обов'язку зі сплати штрафних санкцій в розмірі 5 847 075, 00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.08.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 910/6801/17, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що сторони анулювали специфікацією № 3 до договору, а, отже, у відповідача не виникло обов'язку поставити товар на підставі виставленої позивачем рознарядки про здійснення поставки згідно із цією специфікацією.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 28.08.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 910/6801/17, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулось з касаційною скаргою, в якій просило їх скасувати та передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій ст.ст. 638, 640, 642, 646 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч.ч. 1, 3 ст. 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі" та ст.ст. 73, 74, 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 910/6801/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 26.04.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. від 08.05.2018 прийнято справу № 910/6801/17 господарського суду міста Києва до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 910/6801/17 господарського суду міста Києва за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 910/6801/17. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 14.06.2018. Надано учасникам справі строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 05.06.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

У зв'язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/6801/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Жукова С.В., судді - Катеринчук Л.Й. від 14.06.2018 прийнято справу № 910/6801/17 до провадження, ухвалено розглянути касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 910/6801/17 у судовому засіданні 14.06.2018.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, оскільки останні прийнятті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційну скаргу - без задоволення з підстав її необґрунтованості.

В судове засідання 14.06.2018 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача, які надали пояснення у справі.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 22.06.2016 між Філією "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Приватним підприємством "Окко-Бізнес Контракт" (постачальник) укладений договір поставки № ЦЗВ-14-02416-01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а замовник прийняти та оплатити паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо), найменування, марка та кількість якого вказується в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені в цьому договорі.

Відповідно до п. 2.3 договору сторони планують за цим договором поставити товар на загальну суму 203 004 000, 00 грн.

Згідно з п. 2.4 договору ціна товару, зазначена в специфікації, не є твердою та може бути змінена сторонами шляхом підписання додаткової угоди виключно у випадках, передбачених ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Згідно з п. 3.2 договору постачальник здійснює поставку товару партіями протягом терміну дії договору, тільки при наявності рознарядки замовника, яка є підтвердженням готовності замовника до прийому товару. Відповідність за достовірність інформації, яка вказується в рознарядці, несе замовник. Замовник не несе відповідальності за надання рознарядок (надання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника.

Постачальник здійснює відвантаження товару протягом п'яти календарних днів з дня надання рознарядки (п. 3.4 договору).

Пунктом 12.2 договору визначено, що термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання обома сторонами до 31.12.2016, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомлення та рознарядкою, направленими на адресу постачальника та в частині оплати - до повного виконання.

Сторонами справи також було укладено додаткову угоду № 2 від 30.12.2016, якою погоджено включення до договору поставки № ЦЗВ-14-02416-01 від 22.06.2016 специфікації № 3.

Відповідно до специфікації № 3 вартість товару складає 32 483 750, 00 грн., крім того, податок на додану вартість 20 % - 6 496 750, 00 грн. на загальну суму 38 980 500,00 грн. Умови поставки: FCA (Франко-Перевізник) - станція відправлення в межах України із подальшим направленням за реквізитами вантажоодержувача - кінцевого одержувача - структурного підрозділу залізниці, які вказуються в рознарядках замовника (відповідно до вимог "Інкотермс" в редакції 2010 року).

Судами також встановлено, що 21.03.2017 позивачем направлено відповідачу рознарядку № ЦЗВ-20/1134 від 21.03.2017, якою повідомлено постачальника про необхідність здійснення поставки згідно із специфікацією № 3 дизельного палива у кількості 1999 тонн за ціною 19 500, 00 грн./тн з урахуванням податку на додану вартість, з терміном поставки протягом п'яти календарних днів з моменту надання рознарядки.

Спірні правовідносини у даній справі стосується стягнення з відповідача штрафу в сумі 5 847 075, 00 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем рознарядки № ЦЗВ-20/1134 від 21.03.2017 за договором поставки № ЦЗВ-14-02416-01 від 22.06.2016.

Відповідно до ст. 712 ЦК України та ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

В свою чергу, у відповідності до ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 ЦК України вбачається, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання. (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Одночасно, в ч. 1 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Тобто, обов'язковою умовою застосування до відповідача штрафних санкцій є доведення позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов'язань.

Проаналізувавши заперечення відповідача, господарські суди попередніх інстанцій встановили, що 28.02.2017 сторони уклали додаткову угоду № 3 (оригінал оглянутий апеляційною інстанцією в судовому засіданні), в якій досягли згоди анулювати специфікацію № 3 та включити специфікацію № 4 до договору на загальну суму 42 726 985,82 грн.

Враховуючи, що сторони анулювали специфікацію № 3 до моменту направлення замовником постачальнику рознарядки № ЦЗВ-20/1134 від 21.03.2017, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що у постачальника не виникло обов'язку поставити товар відповідно до вказаної рознарядки, а, отже, відповідачем в цій частині не було порушено (прострочено) виконання своїх зобов'язань за договором поставки.

Беручи до уваги вищевикладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (п. 1 ст. 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

Аналізуючи через призму ст. 43 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, Верховний Суд доходить висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного, не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" та залишення рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 910/6801/17 без змін.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 910/6801/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді С.В. Жуков

Л.Й. Катеринчук