ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018м. ДніпроСправа № 904/1517/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО", м.Київ

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро", м.Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 61 302,18 грн.

Суддя Красота О.І.

Без участі представників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" і просить суд стягнути 51 124,84 грн. - основного боргу, 5 337,99 грн. - пені, 3 101,11 грн. - 18% річних, 1 738, 24 грн. - інфляційних витрат та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором поставки №22/03/2017-СА/КА від 22.03.2017р. в частині своєчасної оплати.

23.03.2018 Позивач подав клопотання, в якому просить суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

31.05.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з зустрічною позовною заявою та просило суд визнати недійсним договір поставки №22/03/2017-СА/КА від 22.03.2017р. укладений між Позивачем та Відповідачем.

Ухвалою суду від 01.06.2018р. повернуто зустрічну позовну заяву і додані до неї документи Товариству з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро".

31.05.2018р. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що: - не отримував товар, який нібито був поставлений позивачем; - у відповідача відсутні документи, які мали бути надані відповідно до вимог пункту 3.2 договору; - у відповідача всупереч вимогам статуту, відсутнє рішення загальних зборів учасників про укладення директором договору на ту суму, на яку його фактично було укладено; - договір підлягає визнанню недійсним, оскільки не відповідає вимогам частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України; - витребувати у позивача по справі усі ніші документи, що підтверджували здійснення ним обов'язків за договором.

31.05.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з зустрічною позовною заявою та просить суд визнати недійсним договір поставки №22/03/2017-СА/КА від 22.03.2017р. укладений між Позивачем та Відповідачем.

Ухвалою суду від 01.06.2018р. повернути зустрічну позовну заяву і додані до неї документи Товариству з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро".

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (далі-Позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" (далі-Відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 22/03/2017-СА/КА (а.с.24).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, постачальник зобов'язаний передати у власність покупця продукцію для сільгоспвиробництва відповідно до умов Договору, а покупець зобов'язаний прийняти такий товар та оплатити його на встановлених даним Договором умовах.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, найменування, асортимент (номенклатура) товару, його кількість, ціна (вартість), рік виробництва та код товару згідно УКТ ЗЕД визначаються у специфікаціях до Договору, кожна з яких складається на окрему партію товару, що поставляється за даним Договором, і є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що загальна вартість/ціна товару за цим договором складає суму вартості/ціни товару за всіма специфікаціями до цього Договору.

Відповідно до пункту 4.3.1 Договору, у разі, коли ціна (вартість) товару має еквівалент у іноземній валюті за відповідною специфікацією, то, якщо інше не визначено сторонами у специфікації, оплата товару за специфікацією здійснюється покупцем а наступному порядку:

- оплата у розмірі 30% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній специфікації, здійснюється на умовах попередньої оплати (авансу) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 банківських днів з дати отримання покупцем наданого постачальником рахунку на оплату. Постачальник зобов'язаний виставити та надати покупцю рахунок в день підписання сторонами відповідної специфікації. Ціна, зазначена у рахунку, дійсна протягом трьох банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, не залежно від зміни офіційного курсу продажу іноземної валюти до гривні, встановленого Національним Банком України. Рахунок дійний протягом 3 банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, не залежно від строку, зазначеного у такому рахунку (п.4.3.1.1 Договору);

- оплата решти 70% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній специфікації (з урахуванням п.4.2.1.1 Договору), здійснюється на умовах відстрочення шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника у строк/термін, визначений сторонами у відповідній специфікації (п.4.3.1.2 Договору).

Сторонами були підписані Специфікації у вигляді Додатків № 1/СА000005021 від 29.03.2017р. та № 1/СА000017377 від 18.08.2017р. (а.с.30-31), відповідно до яких сторони визначили найменування товару, його кількість, ціну за одиницю, термін поставки та порядок та термін оплати товару.

Відповідно до Додатку № 1/СА000005021 від 29.03.2017р. сторони погодили, що поставці підлягає товар на суму 839 538,26 грн. з наступним графіком оплати:

- авансова частина у розмірі 258 508,67 грн. згідно умов п.4.3.1 Договору;

- відстрочений платіж у розмірі 581 029,59 грн. не пізніше 15.10.2017р.

Відповідно до Додатку № 1/СА000017377 від 18.08.2017р. сторони погодили, що поставці підлягає товар на суму 73 035,48 грн. з наступним графіком оплати:

- авансова частина у розмірі 21 910,64 грн. згідно умов п.4.3.1 Договору;

- відстрочений платіж у розмірі 51 124,84 грн. не пізніше 01.12.2017р.

На виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 912 573,74 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 7064 від 11.04.2017р. на суму 839 538,26 грн.;

- № 20600 від 29.08.2017р. на суму 73 035,48 грн. (а.с.32-33).

Відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 861 448,90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- № від 03.04.2017р. на суму 258 508,68 грн.;

- № від 22.08.2017р. на суму 21 910,64 грн.;

- № від 13.11.2017р. на суму 581 029,58 грн. (а.с.36-38).

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 51 124,84 грн.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 51 124,84 грн. не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Додатків № 1/СА000017377 від 18.08.2017р. строк оплати поставленого товару є таким, що настав 01.12.2017р.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 51 124,84 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.9.4 Договору, у разі прострочення терміну (строку) оплати товару згідно п.4.3.2 або п.4.4.2 Договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення терміну (строку) оплати товару.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 5 337,99 грн. за період з 02.12.2017р. по 03.04.2018р.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача пені у розмірі 5 337,99 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.9.4 Договору, у разі прострочення терміну (строку) оплати товару згідно п.4.3.2 або п.4.4.2 Договору, покупець сплачує на користь постачальника 18% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Позивачем нараховано Відповідачу 18 % річних у розмірі 3 101,11 грн. за період з 02.12.2017р. по 03.04.2018р.

Перевіривши розрахунок 18% річних, судом встановлено, що вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 18% річних у розмірі 3 101,11 грн., є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, Позивачем нараховано Відповідачу інфляційні втрати в розмірі 1 738,24 грн. за період з грудень 2017р. - лютий 2018р.

Суд, перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, зазначає, що вказаний розрахунок Позивачем зроблено не вірно, однак є меншим ніж сума, яка розрахована судом та з цього приводу суд вважає, що вказана вимога також повинна бути задоволена саме в сумі вимог Позивача у розмірі 1 738,24 грн.

Суд вважає необґрунтованими та не приймає до уваги заперечення Відповідача з огляду на наступне.

Матеріали справи містять належним чином засвідчені копії договору та специфікацій до договору, підписані повноважними представниками сторін, видаткові накладні, підписані з боку Позивача ОСОБА_1 та з боку Відповідача - головним агрономом ОСОБА_2 відповідно до довіреності від 11.04.2017р. №81 та довіреності від 21.08.2017р. б/№ на отримання товару від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро".

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач здійснив оплату поставленого згідно видаткових накладних товару на загальну суму 861 448,90 грн.

Отже, Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності заборгованості згідно Договору та видаткових накладних.

Як зазначає Відповідач в своєму відзиві від 31.05.2018р., станом на дату укладення договору - 22.03.2017р. згідно умов Статуту, а саме п. п. 11.3.5 та 11.3.5.4 директор мав право укладати правочини, сума яких не перевищує п'ятдесят тисяч гривень, та відповідно всупереч вимогам Статуту (п. 11.2.3.9), відсутнє рішення загальних зборів учасників про укладення директором договору на ту суму, на яку його фактично було укладено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними (статті 627, 628 Цивільного кодексу України).

Так, договір та специфікації до договору з боку Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" підписані директором ОСОБА_3, який мав відповідні повноваження, що підтверджується протоколом від 22.03.2017р. №22/03-2017КА загальних зборів учасників.

Матеріали справи містять належним чином засвідчену копію протоколу від 22.03.2017р. №22/03-2017КА загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро", відповідно до якого вирішено укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" договір поставки №22/03/2017-СА/КА від 22.03.2017р. та надано повноваження на підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" вказаного Договору та інших необхідних документів, супроводжуючих цей правочин, директору ОСОБА_3 (а.с.22-23).

Крім того, Відповідачем до відзиву на позов не надано Статуту підприємства Відповідача, додатки до відзиву не містять доказів направлення цього Статуту на адресу суду (а.с. 57).

Відповідач також посилається на п. 7.2 Договору вказуючи на те, що Постачальник (Позивач у справі) повинен був передати Покупцю (Відповідачу у справі) оригінали документів (рахунок фактуру, видаткову накладну, товаро-транспортну накладну, акт прийому - передачі Товару, залізничні накладні у випадку доставки товару залізничним транспортом і т.п.) та інші документи, що останнім зроблено не було. Також вказує на те, що датою поставки є дата приймання товару зазначена у акті приймання- передачі Товару, який йому не надавався Позивачем.

Як вбачається з вказаного пункту 7.2. Договору (а.с. 27) Постачальник зобов»язується передати Покупцю оригінали документів (рахунок фактуру, видаткову накладну, товаро-транспортну накладну, залізничні накладні у випадку доставки товару залізничним транспортом і т.п.) та інші документи.

Документ такий як Акт прийому - передачі Товару даний пункт Договору не містить.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" із змінами та доповненнями (далі - Закону №996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону №996 первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій.

Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо.

Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем.

Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання.

Товарно-транспортна накладна використовується, якщо в процесі купівлі-продажу бере участь транспортна (експедиторська) компанія, що займається перевезенням товару від продавця до покупця.

Враховуючи вищевикладене, видаткова накладна (чи/або) акт прийому - передачі Товару вважаються документами первинного обліку при здійсненні господарської операції між сторонами учасниками договірних відносин.

Як вказувалось вище, на виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 912 573,74 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 7064 від 11.04.2017р. на суму 839 538,26 грн.;

- № 20600 від 29.08.2017р. на суму 73 035,48 грн. (а.с.32-33).

Отже, доводи Відповідача є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 193, 216-218, 230, 231, 232 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525-526, 530, 549, 610-612, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" (49040, м. Дніпро, проспект Праці, буд. 2Т, кімн. 10, код 35079053) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20, код 36348550) заборгованість у розмірі 51 124,84 грн., пеню у розмірі 5 337,99 грн., 18% річних у розмірі 3 101,11 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 738,24 грн., судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

22.06.2018