Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. Справа № 906/301/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

без участі представників сторін

розглянувши у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Відділу комунальної власності та земельних відносин Бердичівської міської ради

до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1

про стягнення 5106,72 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 5106,72грн., з яких: 4764,18грн. боргу по орендній платі за договором оренди нежитлового приміщення №837 від 19.01.15; 325,18грн. пені; 17,36грн. 3% річних.

Ухвалою від 04.05.18 відкрито провадження за даним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Клопотань сторін про інше до суду не надходило.

Позивач отримав ухвалу суду 08.05.18, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції (а.с.41).

Ухвала, яка направлялась на адресу відповідача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення:"за закінченням встановленого строку зберігання". Ухвала направлялася відповідачу за адресою: місто Бердичів, вулиця Червона,23. Іншої адреси відповідач не повідомляв.

Відповідно до ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін своєчасно та належним чином про розгляд даної справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2015 року між відділом комунальної власності та земельних відносин Бердичівської міської ради (орендодавець/позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар/відповідач) укладено договір оренди №837 нежитлового приміщення, враховуючи наказ відділу комунальної власності та земельних відносин №2/1 від 19.01.2015 (а.с.15,16).

Відповідно до пункту 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає відповідно до абз.3 ч.4 ст.9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Положення про відділ комунальної власності та земельних відносин, враховуючи рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 24.12.2014 №567 в строкове платне користування нежитлові приміщення, надалі об'єкт, за адресою: 13300, м.Бердичів, пл.Соборна,2, площею 33,6 кв.м, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку і становить - 53916,00 грн. станом на 31.05.2014р.

Відповідно до пункту 2.1 договору, вступ орендаря у користування об'єктом настає одночасно з підписанням сторонами цього договору та акта прийому-передачі вказаного об'єкта.

За актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 19.01.2015 орендодавцем було передано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 вказаний об'єкт оренди (а.с.19).

29 травня 2015 ОСОБА_1 було подано заяву про припинення цього договору оренди, у зв'язку з чим 31 травня 2015 року орендарем було повернуто орендодавцю об'єкт оренди з підписанням акта приймання-передачі нежитлових приміщень (а.с.21).

Згідно п.2.4 вказаного договору оренди, об'єкт вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі.

Отже, дію договору оренди від 19.01.2015 №837 нежитлового приміщення припинено 31.05.2015.

Спір грунтується на тому, що за період з 19.01.15 по 31.05.15 відповідач не сплатив орендну плату в розмірі 4764,18грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької діяльності та іншої діяльності.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором.

Відповідно до пункту 3.1 цього договору, орендна плата визначається відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», на підставі рішень міської ради 10.07.2007 №239 (із змінами), від 25.04.2013 №623, Даного договору, розрахунку і становить (913,88 грн. + 20% ПДВ) х місячний індекс інфляції за місяць станом на 31.01.2015 (а.с.20).

Пунктом 3.2 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Частиною 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Пунктом 3.3 договору погоджено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно в 15-денний термін наступного за звітним періодом місяця.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо сплати оренди виконав частково, за пеірод з червня 2016 по листопад 2017 сплатив позивачеві 840,00грн., внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 4764,18грн.

Позивач направля відповідачу претензії №192 від 20.05.15, №272 від 19.06.15, №314 від 20.07.15, №360 від 18.08.15, №402 від 21.09.15, №149 від 17.04.18 (а.с.22-27) про сплату заборгованості, які відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.З ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України , що кореспондується зі статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», встановлено, зокрема, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідач контррозрахунку суми боргу не надав.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 4764,18грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.3.5 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача становить 325,18 грн.(а.с.13).

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пункту 3.5 договору оренди сторонами погоджено, якщо орендна плата перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, то додатково до орендної плати стягується на користь орендодавця, відповідно до чинного законодавства України, пеня в розмірі 0,5% суми заборгованості за кожний день прострочення (включаючи день оплати), але не більше подвійної ставки НБУ.

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним, тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 17,36грн. річних.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних приходить до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню в обсязі нарахованому позивачем, оскільки остання є законною та відповідає обставинам справи, хоча при їх обрахунку позивач припустився помилки, нарахувавши річні у меншому розмірі ніж слід.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач докази сплати боргу не надав.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 (13300, Житомирська обл., м.Бердичів, вул.Червона,23; ідентифікаційний код НОМЕР_1; день народження 20.09.1958) на користь Відділу комунальної власності та земельних відносин Бердичівської міської ради (13300,Житомирська обл., м. Бердичів, пл.Центральна, 1; код ЄРДПОУ 25308153) - 4764,18грн. боргу, 325,18грн. пені, 17,36грн. 3% річних, 1762,00грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.06.18

,Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-позивачу (рек. з повідом.)

3- відповідачу (13300,місто Бердичів, вулиця Червона,23)(рек. з повідом.).