РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року Справа № 918/126/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Вох В.С.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,представник,дов в справі

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 06.04.18р. суддею Войтюком В.Р. у м.Рівному, повний текст складено 06.04.18р.

у справі № 918/126/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради

про стягнення заборгованості в сумі 842 122,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулось в господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 842 122 грн. 09 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ч. 3, ч. 4 ст. 11, ч. 1, ч. 2 ст. 509, ст. 526, ст. 530 ЦК України, абз. 2 ч. 1 ст. 175, ст. 193 ГК України, ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікаці" та зазначає, що відповідачем, на якого нормами діючого законодавства покладено обов'язок компенсувати надавачу телекомунікаційних послуг, вартість понесених витрат, пов'язаних із наданням послуг пільговій категорії населення м. Рівне, вказаний обов'язок не виконується, у зв'язку із чим у нього утворилася заборгованість на вищезазначену суму.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 06.04.2018 року у справі № 918/126/18 (суддя Войтюк В.Р.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 842 122,09 грн. задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12, код. 03195441) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, вул. Шевченка, 18, ) - 842 122 (вісімсот сорок дві тисячі сто двадцять два) грн. 09 коп. заборгованості та 12 631 (дванадцять тисяч шістсот тридцять один) грн. 83 коп. витрат по оплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями п.п.1,6 ст. 92 Конституції України, ст. 11, ч.1 ст. 509, ст.ст. 525, 526, 614, Цивільного кодексу України, ч.1 , ч.2 ст.193, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, ч.3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації ", ч.6 ст. 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадяни, які постраждали вналідок Чорнобильської катастрофи" , ст. 23 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст. 52 Закону України "Про прокуратуру" , ч.6 ст. 48 Бюджетного кодексу України та прийшов до висновку , що ОСОБА_2 соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради відповідає за своїми зобов"язаннями , які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльність будь -яких третіх осіб.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулось з апеляційною скаргою, в якій вказує, що оскільки Законом України Про Державний бюджет України на 2017 рік не передбачено субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, підстав для задоволення вказаної заяви не має.

Крім того, зазначає, що договір про відшкодування витрат за встановлення і користування телефоном пільговим категоріям громадян на 2017 рік між сторонами укладений не був, акти звірки не підписувалися, а тому в ОСОБА_2 не виникло перед позивачем зобов'язань за 2017 рік.

Просить рішення господарського суду Рівненської області від 06.04.2018 року по справі №918/126/18 скасувати, в позові до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення заборгованості відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство Укртелеком зазначає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що положеннями чинного законодавства передбачено відшкодування позивачу понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах, яке повинно здійснюватися головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних пеллянт соціального захисту населення і таким розпорядником є відповідач ( пеллянт).

Крім того, позивач наголосив, що обґрунтовано суд вказав, що неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для позбавлення позивача права на відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем. Суд першої інстанції підставно послався на практику Європейського суду з прав людини, за змістом якої невиправдане посилання на відсутність належного фінансування заходів соціального захисту або відсутність бюджетних коштів не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності боржника або для виправдання бездіяльності відповідного органу.

Зазначає,що доводи апеляційної скарги про відсутність зобов'язання у зв'язку із відсутністю підписаного договору між сторонами, є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують правової оцінки та висновків суду першої інстанції, та не є підставою для скасування рішення господарського суду Рівненської області від 06.04.2018 р.

Позивач у відзиві вказує, що жодних зауважень щодо виявлення у розрахунках за період надання послуг розбіжностей, необхідності їх коригування, невірно визначеного розміру пільг, тощо, на адресу позивача не надсилалося, контррозрахунку суми позову надано не було, тому заборгованість з відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, в обсязі наданих абонентам пільг з оплати за послуги зв'язку, визначено позивачем у зазначеному у позовній заяві розмірі.

Просить залишити рішення господарського суду Рівненської області від 06.04.2017року по справі №918/126/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання з"явився представник апелянта -ОСОБА_1,який підтримав доводи апеляційної скарги з підстав ,у ній зазначених .

В судове засідання від позивача з`явилася ОСОБА_3, однак документів на підтвердження повноважень представляти ПАТ « Укртелеком» у відповідності до вимог приписів статей 56, 58 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях 24.05.2018р. та 20.06.2018 суду не надала.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.58 Господарського процесуального кодексу України).

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи (ч.1 ст.60 Господарського процесуального кодексу України).

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (ч.ч. 3,4 ст.60 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, колегією суддів не визнано ОСОБА_3 належним представником ПАТ» Укртелеком» в судових засіданнях 24 травня 2018 р. та 20 червня 2018 року.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить реєстр поштових відправлень, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе проводити розгляд апеляційних скарг за відсутності представника позивача.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

При цьому дослідженню підлягають докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника апелянта, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року позивач надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам міста Рівне, які підпадають під дію Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до п. 3 статті 63 Закон України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

За приписами ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету", встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

В свою чергу, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно пункту 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є ОСОБА_2 соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Разом з тим, як вірно встановлено місцевим господарським судом і знайшло своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року відповідачем відшкодовані не були.

З огляду на таке, ПАТ "Укртелеком" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу в розмірі 842 122 грн. 09 коп.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

В свою чергу, соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про прокуратуру", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ч. 6 ст. 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ;

- у ст. 52 Закону України "Про прокуратуру" вказано, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтями 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України (в редакції на момент надання послуг) визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Слід зауважити, що стосується даної справи, то таким головним розпорядником у місті Рівне є ОСОБА_2 соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" № 256 від 04 березня 2002 року визначено, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

З огляду на зазначене, колегія суддів констатує, що чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

За таких обставин , доводи апеляційної скарги про відсутність зобов'язання апелянта у зв'язку із відсутністю підписаного договору між сторонами, є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують правової оцінки та вірних висновків суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належним чином виконуються обов'язки щодо надання пільговим категоріям громадян міста Рівне телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

На виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року, зокрема,за :

Січень 2017 року - 113 727 грн. 93 коп.

Лютий 2017 року - 110 256 грн. 27 коп.

Березень 2017 року - 108 977 грн. 04 коп.

Квітень 2017 року - 107 460 грн. 70 коп.

Травень 2017 року - 104 856 грн. 03 коп.

Червень 2017 року - 102 802 грн. 25 коп.

ОСОБА_1 2017 року - 95 842 грн. 86 коп.

Серпень 2017 року - 98 199 грн. 01 коп.

Всього на загальну суму 842 122 грн. 09 коп. що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг (а.с. 12 -19).

В свою чергу, згідно пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги відповідач, як уповноважений орган, щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Відповідно до частини шостої статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень та підлягають відшкодуванню.

Пунктом 2.2. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02 березня 2012 року, розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобовязання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобовязань за формою та документи, що підтверджують факт взяття бюджетного зобовязання. Згідно частини З пункту 7 Порядку № 256 органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби. Відповідно до частини 1 та 2 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управлінням Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів у пятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками послуг.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не провів оплату витрат позивача, повязаних із наданням пільг у вказаний вище період,а відтак суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача означену суму заборгованості .

Щодо покликань апелянта на відсутність бюджетного фінансування на вказані потреби, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Так, суд апеляційної інстанції не приймає покликання скаржника та вважає їх безпідставним, оскільки чинним законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15 травня 2012 року у справі № 11/446, від 15 травня 2012 року у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23 вересня 2012 року у справі № 15/5027/715/2011, від 22 березня 2017 року у справі № 905/2358/16.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції констатує. що ОСОБА_2 соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов про стягнення з відповідача на користь позивача 842 122 грн. 09 коп. витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів в період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права , з урахуванням усього вищевказаного у апеляційного суду немає правових підстав для його скасування.

За таких обставин , Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 06 квітня 2018 року у справі № 918/126/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу-Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273,275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 06 квітня 2018 року у справі №918/126/18 залишити без змін,а апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту постанови .

Повний текст постанови складений "26" червня 2018 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.