ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"14" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/608/18
Господарський суд Одеської області у складі
судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
За участю представників:
від прокурора: Закернична І.П. - довіреність
від позивача: не зявився
від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/608/18 за позовом Керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кодимської міської ради Одеської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" про витребування майна
ВСТАНОВИВ:
Керівник Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кодимської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт в якому просить суд витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю Стандарт банний комплекс (приміщення бані та пральної), розташованого за адресою Одеська обл., Кодимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 44, загальною площею 647,8 кв.м., вартістю 94 715 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
Котовською місцевою прокуратурою Одеської області встановлено, що Банний комплекс (приміщення бані та пральної) за адресою: вул. Шевченко, 44, м. Кодима, Кодимський район, Одеської області є комунальною власністю і відповідно до рішення Кодимської міської ради Одеської області від 24.12.2002 № 142-XXIV відноситься до переліку майна спільної власності територіальних громад м.Кодима, управління яким здійснює Кодимська міська рада.
На підставі договору про співробітництво від 01.02.2001, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт" та управлінням житлово-комунального господарства м. Кодима, затвердженого рішенням Кодимської міської ради від 19.07.2001 та погодженого головою Кодимської районної державної адміністрації, ТОВ "Стандарт" орендував приміщення міської лазні загальною площею 647,8 кв.м. за адресою: м. Кодима, вул. Шевченко, 44 до 01.02.2051р.
В подальшому, рішенням Господарського суду Одеської області від 25.08.2016, яке ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 залишено без змін, задоволено позовні вимоги ТОВ «Стандарт» у справі №916/1538/16 за позовом ТОВ «Стандарт» до Кодимської міської ради Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно лазню, площею 647,8 кв. м., що розташована за адресою: Одеська область, м. Кодима, вул. Шевченко, 46; скасування рішення сесії Колимської міської ради №1147-VI від 30.04.2014 «Про віднесення до спільної власності територіальної громади м. Кодима Одеської області приміщення міської лазні, розташованої за адресою: вул. Шевченко, 44, м. Кодима, Одеської області»; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №048843 від 31.10.2014 на «Банний комплекс», розташований за адресою: вул. Шевченко, 44, м. Кодима, Одеської області; скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 16902200 від 31.10.2014 щодо реєстрації за територіальною громадою м. Кодима права власності на «Банний комплекс», розташований за адресою: вул. Шевченко, 44, м. Кодима, Одеської області.
Як вбачається із рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2016, банний комплекс за адресою: Одеська область, м. Кодима, вул. Шевченко, 44 і лазня по вул. Шевченко, 46 є ідентичним майном, що не оспорювалось сторонами даної справи.
Прокуратурою Одеської області внесено заяву про перегляд рішення господарського суду Одеської області від 25.08.2016 у справі №916/1538/16 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Кодимського районного суду від 13.02.2018 встановлено, що у квітні 2007 року ОСОБА_2, будучи головою Кодимської міської ради, достовірно знаючи, що 22.12.2006 виконавчий комітет Кодимської міської ради рішення про визнання та оформлення права власності за ТОВ «Стандарт» на Банний комплекс (приміщення бані та пральної) за адресою: вул. Шевченко, 44, м. Кодима, Кодимський район, Одеської області не приймав, підробила офіційний документ - рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради №148 від 22.12.2006 «Про визнання та оформлення права власності на обєкт нерухомого майна в м. Кодима» шляхом часткової зміни його початкового змісту.
Зокрема, зміна полягала у незаконному включенні загальної площі Банного комплексу (приміщення бані та пральної) та площі земельної ділянки, на якій він знаходиться, а саме поверх первинного друкованого цифрового запису « 473» (площа нерухомого майна) ОСОБА_2 нанесла коректор, поверх якого потім виконала рукописний цифровий запис « 1139,0», аналогічно поверх первинного друкованого цифрового запису « 7200» (площа земельної ділянки) нанесла коректор, поверх якого потім виконала рукописний цифровий запис « 9977,0», що призвело до незаконної видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №723658 від 06.04.2007.
Як зазначає прокурор, внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_2 незаконно змінено власника Банного комплексу (приміщення бані та пральної), що спричинило тяжкі наслідки інтересам територіальної громади м. Кодима на загальну суму 94 715 гривень (згідно висновку оціночно-будівельної експертизи №5159/5160-21 від 21.09.2017), оскільки виконавчим комітетом Кодимської міської ради не приймалось фактично рішення про відчуження вищевказаного майна.
Згідно висновку судово-технічної експертизи №5158/17-21 від 15.09.2017р. у рішенні виконавчого комітету Колимської міської ради №148 від 22.12.2006, згідно якого оформлено право колективної власності ТОВ «Стандарт» на нерухоме майно загальною площею 1139,0 кв.м., земельна ділянка - 9977,0 кв.м. в графі «Оформити право колективної власності» в п.1 до нанесення виправлення попередньо значились інші друковані записи, а саме: « 473» та « 7200».
Поверх первинного друкованого цифрового запису « 473» (площа нерухомого майна) нанесли білу речовину, коректор, поверх якої потім виконали рукописний цифровий запис « 1139,0», аналогічно поверх первинного друкованого цифрового запису « 7200» (площа земельної ділянки) нанесли білу речовину, коректор, поверх якої потім виконала рукописний цифровий запис « 9977,0».
Згідно висновку судово-технічної експертизи №5158/17-21 від 15.09.2017р. відтиск печатки ТОВ «Стандарт» на заяві (вх.№299 від 21.12.2006), на підставі якої прийнято рішення виконавчого комітету Колимської міської ради №148 від 22.12.2006, нанесений не у той час, яким датований документ, тобто не в грудні 2006, а у період з березня 2007 по квітень 2007.
Також, ТОВ «Стандар» у своїй заяві (вх.№299 від 21.12.2006) вказав загальну площу нерухомості 1 139 кв.м., однак на момент реєстрації заяви вказана площа не існувала, а зявилася тільки 04.04.2007 в результаті проведеної інвентаризації працівниками КП «Колимське РБТІ» обєкта нерухомого майна за адресою: Одеська область, Колимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 46.
Згідно висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи №5152/5153/5154/5155/5156/5157/17-21 від 15.09.2017: підпис від імені міського голови у свідоцтві про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №723658 від 06.04.2007 виконаний ОСОБА_2М; підпис від імені міського голови у рішенні виконавчого комітету Колимської міської ради №148 від 22 грудня 2006 виконаний ОСОБА_2.
Таким чином, вищезазначені незаконні дії ОСОБА_2 призвели до безоплатного відчуження майна територіальної громади м. Кодима.
З врахуванням наведеного, Керівник Котовської місцевої прокуратури Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області із даним позовом в інтересах держави в особі Кодимської міської ради.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву Керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кодимської міської ради було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.04.2018р., позовну заяву Керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кодимської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Разом з позовною заявою, прокурор звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (вх.№2-1827/18), відповідно до якої просить суд накласти арешт на приміщення Банного комплексу (приміщення бані та пральної), розташованого за адресою: Одеська обл., Кодимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 46, загальною площею 647,8 кв.м., що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Стандарт".
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.04.2018р. заяву Керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області про вжиття заходів до забезпечення позову було задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення Банного комплексу (приміщення бані та пральної), розташованого за адресою: Одеська обл., Кодимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 46, загальною площею 647,8 кв.м., що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Стандарт".
Позивач звернувся до суду із заявою (вх.№2-2821/18) про відмову від позову, яка судом врахована при прийнятті рішення у справі.
Представник прокурора заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав зазначених у відзиві на позов (вх.№8534/18).
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків:
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.
Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом стало незаконне отримання відповідачем у власність банного комплексу (приміщення бані та пральної), розташованого за адресою Одеська обл., Кодимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 44, загальною площею 647,8 кв.м., вартістю 94 715 грн.
При цьому, звертаючись до суду із даним позовом прокурор вважає, що ефективним способом захисту прав позивача та його охоронюваних законом інтересів є вимога про витребування у відповідача банного комплексу (приміщення бані та пральної), розташованого за адресою Одеська обл., Кодимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 44, загальною площею 647,8 кв.м., вартістю 94 715 грн.
Проте, заявлена прокурором вимога про витребування банного комплексу (приміщення бані та пральної), розташованого за адресою Одеська обл., Кодимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 44, загальною площею 647,8 кв.м., вартістю 94 715 грн., задоволенню судом не підлягає з огляду на наступне:
По-перше, ч.1 ст.316 ЦК України, передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частина 1 ст.319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Крім того, суд зазначає, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно є офіційним документом, що видається державним реєстратором і підтверджує юридичний факт виникнення права власності на нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" на приміщення лазні площею 1139,00 кв.м. підтверджується свідоцтвом від 06.04.2007р. серії ЯЯЯ № 723658, видане виконкомом Кодимської міської ради.
При цьому, судом встановлено, що зазначене свідоцтво було видано на підставі рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради №148 від 22.12.2006р.
Поряд з цим, судом враховується, що вказане рішення, на підставі якого відповідачу було видано свідоцтво про право власності на лазню є чинним, жодних доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.
Зі змісту положень ст.41 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України вбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Приписами частини 2 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Крім того, суд зазначає, що віндикаційний позов є правовим засобом захисту права власності.
Такий позов може бути пред'явлений щодо речі, власником якої є позивач і яка перебуває у володінні відповідача.
В свою чергу, ані прокурором, ані позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують право власності позивача на банний комплекс (приміщення бані та пральної), розташованого за адресою Одеська обл., Кодимський район, м. Кодима, вул. Шевченко, 44, загальною площею 647,8 кв.м.
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що за умови наявності у відповідача чинного (дійсного) свідоцтва про право власності на приміщення лазні площею 1139,00 кв.м., від 06.04.2007р. серії ЯЯЯ № 723658, видане виконкомом Кодимської міської ради на підставі чинного рішення Виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області №148 від 22.12.2006р., правові підстави для задоволення позову прокурора та витребування цього майна від відповідача у суду відсутні.
По-друге: обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор посилається на ухвалу Кодимського районного суду від 13.02.2018р., якою було встановлено, що у квітні 2007 року ОСОБА_2, будучи головою Кодимської міської ради, достовірно знаючи, що 22.12.2006 виконавчий комітет Кодимської міської ради рішення про визнання та оформлення права власності за ТОВ "Стандарт" на Банний комплекс (приміщення бані та пральної) за адресою: вул. Шевченко, 44, м. Кодима, Кодимський район, Одеської області не приймав, підробила офіційний документ - рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради №148 від 22.12.2006 "Про визнання та оформлення права власності на обєкт нерухомого майна в м. Кодима" шляхом часткової зміни його початкового змісту.
Вищевказані дії ОСОБА_2 призвели до незаконної зміни власника Банного комплексу (приміщення бані та пральної), що спричинило тяжкі наслідки інтересам територіальної громади м. Кодима на загальну суму 94 715 гривень (згідно висновку оціночно-будівельної експертизи №5159/5160-21 від 21.09.2017), оскільки виконавчим комітетом Кодимської міської ради не приймалось фактично рішення про відчуження вищевказаного майна.
У відповідності до ч.6 ст.75 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Проте, дослідивши подані прокурором до позову допроси свідків та ухвалу Кодимського районного суду від 13.02.2018р. у справі №503/214/18, судом встановлено відсутність доказів винних та протиправних дій саме відповідача.
По-третє: згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Вимоги статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод полягають в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".
Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що втручання відповідало вимозі закону і не було свавільним.
Особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то таке компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.
Суд зазначає, що до спірних правовідносин щодо витребування нерухомого майна із володіння добросовісного набувача та повернення його у власність держави підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції, а згідно з практикою Європейського суду з прав людини у цій сфері (зокрема, зважаючи на рішення ЄСПЛ "Стретч проти Сполученого Королівства") майно не може бути витребувано у добросовісного набувача з тих підстав, що порушення закону було допущено державним органом.
Докази неправомірних дій відповідача при набутті у власність спірного нерухомого майна матеріали справи не містять, а тому позовна вимога прокурора про витребування майна, з підстав заявлених у позові, задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
З врахуванням вищенаведеного, заявлені прокурором позовні вимоги задоволенню судом не підлягають.
З врахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору у відповідності до приписів ст.129 ГПК України слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.13, 74, 78, 129, 202, 233, 238, 240, Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. У позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22 червня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський