ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2018р. Справа №914/761/18
Суддя О.Запотічняк при секретарі В.Думин розглянула справу
за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м. Мостиська, Львівська обл., Мостиський р-н.
про стягнення заборгованості в сумі 1 177, 37 грн.

За участю представників:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Хиря В.В. представник.

Суть спору та обставини справи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся в Господарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості в сумі 1 177, 37 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він на виконання умов договору № 1526/14-ТЕ(Т)-21 купівлі - продажу природного газу передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 182 486,77 грн., за який відповідач повинен був здійснювати розрахунок до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Однак відповідач неналежно виконував взяті на себе договірні зобов`язання, оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно. За неналежне виконання договірних зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 980,28 грн. та 3% річних в розмірі 197,09 грн., які просить стягнути з відповідача.
Ухвалою від 26.04.2018 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 22.05.2018 року.
Відповідачем 24.05.2018 р. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (вх.№18677/18 від 24.05.2018 р.), в якому зазначив, що станом на момент подання позову заборгованість за переданий газ була відсутня, а стягнення пені зумовить здійснення додаткових видатків з Державного бюджету України, які можливо використати на інші цілі, зокрема забезпечення особового складу матеріальними цінностями, які необхідні для підтримання боєготовності та боєздатності. Крім того, вважає, що військова частина НОМЕР_1 є теплогенеруючою організацією та підпадає під сферу дії Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VІІІ.
Хід розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду.
В судове засідання 14.06.2018р. представник позивача повторно не з`явився, причин неявки не повідомив.
В судовому засіданні 14.06.2018 р. представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.
За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог статей 165, 248 Господарського процесуального кодексу України може бути розглянута за наявними в справі матеріалами.
В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з огляду на наступне:
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Покупець) було укладено договір № 1526/14-ТЕ(Т)-21 купівлі - продажу природного газу (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1.Договору). Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п.1.2.Договору).
Відповідно до п.11 Договору, він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Планові обсяги газу, який мав поставлятися за даним договором сторони погодили в п. 2.1 Договору. Відповідно до п.5.2 Договору ціна за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 1 091,00 грн.
Додатковою угодою від 05.03.2014р. №1 сторони внесли зміни до п. 12 Договору «Адреси та реквізити сторін», а саме в банківські реквізити Продавця.
Згідно Додаткової угоди від 28.05.2014р. №3 сторони виклали п.1.2. статті 1 «Предмет договору» Договору у наступній редакції: « 1.2. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням».
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
На виконання умов Договору за період з січня по квітень 2014 року та з жовтня по грудень 2014р. позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 182 486,77 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.
Відповідно до п.6.1 Договору, сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Однак, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, відповідач неналежно виконував взяті на себе договірні зобов`язання, оплачував отриманий природний газ несвоєчасно та не в повному обсязі.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 цього Договору, Покупець зобов`язується крім суми заборгованості сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
За неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо оплати поставленого газу, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 980,28 грн. та 3% річних в розмірі 197,09 грн.
Суд вважає за необхідне зазначити, що твердження відповідача про те, що основна заборгованість за Договором була погашена станом на момент подання позову, а відповідач є бюджетною організацією, не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідач у своєму відзиві стверджує, що військова частина НОМЕР_1 є теплогенеруючою організацією та підпадає під сферу дії Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VІІІ. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.
30.11.2016 набрав чинності Закон України від 03.11.2016 №1730-VII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Метою вказаного Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.
Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2 Закону, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (частина 1 статті 3 Закону).
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
Частиною 3 ст. 7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.
Суд звертає увагу та не, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що Військова частина НОМЕР_1 є теплопостачальною чи теплогенеруючою організацією, на які поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Так, відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруючою організацією є суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальною організацією є суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 , є територіальним органом охорони кордону в складі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Військова частина основна військова одиниця постійної організації в збройних силах, що організаційно може входити до складу більшої військової частини або з`єднання.
Згідно з витягом з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ основним видом діяльності відповідача є діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки (клд КВЕД 84.24).
Отже, з огляду на викладене, відповідач не є ні теплогенеруючою, ні теплопостачальною організацією, на яку поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Що стосується заперечень відповідача про те, що у відповідача на даний час відсутні Акти приймання-передачі газу з причин їх неповернення йому позивачем, а розрахунки проводилися на підставі рахунків-фактур, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться належним чином завірені копії актів приймання-передачі природного газу, які підписані та скріплені печатками обох сторін згідно умов Договору.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 980,28 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 197,09 грн. підлягають до задоволення.
Оскільки позовні вимоги задоволено судом повністю, витрати позивача по сплаті судового збору суд покладає на відповідача в розмірі 1 762,00 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ) 980,28 грн. пені, 197,09 грн. - 3% річних та 1 762,00 грн. - судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
4. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
5. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.
Повне рішення складено та підписано 19.06.2018р.

Суддя Запотічняк О.Д.