КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р., м. Київ Справа№ 910/21094/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: Опанасик В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018р., м. Київ (повний текст складено 26.04.2018р.) у справі №910/21094/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма",

2. Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання права та визнання відсутнім права,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про 1) визнання права Позивача вимагати від Відповідача 2 сплати боргу за кредитним договором від 19.08.2013р. №4С13499Д на загальну суму 31599050,21 грн, які були сплачені Відповідачу 1 Позивачем за Відповідача 2; 2) визнання відсутнім у Відповідача 1 права вимагати від Відповідача 2 сплати боргу у сумі 31599050,21 грн за кредитним договором від 19.08.2013р. №4С13499Д, який був сплачений Відповідачу 1 Позивачем за Відповідача 2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.11.2016р. Позивач як поручитель виконав обов'язок Відповідача 2 перед Відповідачем 1 за кредитним договором та погасив борг у сумі 31599050,21 грн, тобто виконав умови договору поруки у повному обсязі, у зв'язку з чим, на думку Позивача, до нього перейшли всі права кредитора за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2018р. у справі №910/21094/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтоване тим, що місцевий суд дійшов висновку про недоведеність Позивачем виконання зобов'язання боржника за вказаним кредитним договором в повному обсязі. Такого висновку місцевий суд дійшов за відсутності належних та допустимих доказів в підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р. та того, що за рахунок коштів в сумі 31599050,21 грн було в повному обсязі погашено заборгованість за Відповідача 2 як боржника за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р.

Місцевий суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні та Позивачем не надано жодних вимог Відповідача 1, адресованих Позивачу щодо погашення заборгованості за Відповідача 2 як боржника по кредитному договору №4С13499Д від 19.08.2013р. Крім того, Позивачем не надано жодного доказу невизнання Відповідачами прав Позивача, їх порушення та оспорення.

Також місцевий суд дійшов висновку, що заявлені вимоги Позивача є фактично вимогами про встановлення факту та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог, а тому заявлені Позивачем вимоги можуть бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору за кредитним договором. Отже, заявлені Позивачем вимоги про визнання права вимоги у Позивача та визнання відсутнім права вимоги у Відповідача 2 не призводять до поновлення права Позивача, яке на його думку порушено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018р. у справі №910/21094/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд у мотивувальній частині рішення не навів обґрунтувань і не вказав обставин, з огляду на які судом не взято до уваги доводи Позивача щодо невиконання Відповідачем 2 обов'язку визначеного ч.1 ст.556 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі №910/21094/17 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.06.2018р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Відповідача 2, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

04.11.2016р. Позивач та Відповідач 1 уклали договір поруки №4С13497Д/П, предметом якого є надання поруки Позивачем перед Відповідачем 1 за виконання Відповідачем 2 своїх зобов'язань за кредитними договорами, зокрема, договором №4С13499Д від 19.08.2013р., а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Згідно з п.2 договору Позивач відповідає перед Відповідачем 1 за виконання обов'язку Відповідача 2 за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п.4 договору у випадку невиконання Відповідачем 2 зобов'язань за кредитним договором, Відповідач 2 і Позивач відповідають перед Відповідачем 1 як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

Згідно з п.5 договору у випадку невиконання Відповідачем 2 обов'язку п.1 цього договору, Відповідач 1 направляє на адресу Позивача письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Відповідно до п.6 договору поруки Позивач зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі Відповідача 1, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору.

Згідно з п.8 договору до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.10 договору Відповідач 1 зобов'язаний у випадку виконання Позивачем обов'язку Відповідача 2 за кредитним договором передати Позивачу впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язку належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки Відповідача 2 за кредитним договором.

Цей договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 28.12.2015р., укладеної сторонами.

Позивачем в матеріали справи було надано, Угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 28.12.2015р., укладену між Позивачем та Відповідачем 1.

07.11.2016р. на виконання договору Позивач сплатив Відповідачу 1 31599050,21 грн, що підтверджується випискою з рахунку Позивача з призначенням платежу: виконання зобов'язань по кредитному договору №4С13499Д від 19.08.2013р. згідно договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем 1 укладений договір поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016р., предметом якого є надання поруки Позивачем перед Відповідачем 1 за виконання Відповідачем 2 своїх зобов'язань за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р., а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Позивач зазначає, що 07.11.2016р. повністю погасив заборгованість Відповідача 2 перед Відповідачем 1 за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р. на суму 31599050,21 грн, а тому у Позивача виникло право вимагати від Відповідача 2 борг у сумі 31599050,21 грн за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р. З огляду на вказане у Відповідача 1 відсутнє право вимагати від Відповідача 2 борг у сумі 31599050,21 грн за кредитним договором.

Згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачем не подано суду доказів, підтверджуючих, що Відповідач 1 порушує, не визнає або оспорює права Позивача вимагати від Відповідача 2 борг у сумі 31599050,21 грн за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що Позивачем не доведено суду порушення Відповідачами його прав та інтересів.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вірно вказано місцевим судом, Позивачем не подано доказів, підтверджуючих наявність у Відповідача 2 заборгованості перед Відповідачем 1 за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р. на час виконання Позивачем договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016р.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що Позивачем не доведено суду наявності невиконаного зобов'язання Відповідача 2 за кредитним договором №4С13499Д від 19.08.2013р., відповідно можливості та належності виконання цього зобов'язання Позивачем.

Апеляційним судом відхиляються доводи Позивача, зазначені в апеляційній скарзі, в тому числі, що місцевий суд у мотивувальній частині рішення не навів обґрунтувань і не вказав обставин, з огляду на які судом не взято до уваги доводи Позивача щодо невиконання Відповідачем 2 обов'язку визначеного ч.1 ст.556 Цивільного кодексу України з підстав зазначених вище.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналогічні положення викладено у ст.20 Господарського кодексу України, відповідно до якої кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вірно зазначено місцевим судом, заявлені вимоги Позивача є фактично вимогами про встановлення факту та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог, а тому заявлені Позивачем вимоги можуть бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору за кредитним договором або договором поруки. Отже, заявлені Позивачем вимоги про визнання права вимоги у Позивача та визнання відсутнім права вимоги у Відповідача 2 не призводять до поновлення права Позивача, яке на його думку порушено.

Апеляційний суд зазначає, що в даному випадку мають бути вичерпані ті засоби правового захисту, які є ефективними. Отже, результатом застосування таких способів захисту права як визнання права чи визнання відсутності права є отримання того матеріально-правового ефекту, який сторона переслідувала при укладенні цивільно-правового договору та вчиненні дій щодо його виконання. Водночас, задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем статусу кредитора (ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом визнання права чи визнання відсутності права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку щодо неефективності обраного Позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав Позивача.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018р. у справі №910/21094/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018р. у справі №910/21094/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сієста Шоп".

Повний текст складено та підписано 21.06.2018р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко