ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р. Справа № 926/957/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Дутки В.В., при секретарі судового засідання Токарюк Н.Я., розглянувши матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Чернівці до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Бабин Кельменецького району Чернівецької області про стягнення заборгованості в сумі 94289,70 грн.

представники: від позивача ОСОБА_1, підприємець, ОСОБА_3, адвокат, ордер серії ЧЦ №14902 від відповідача не зявилися

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 94289,70 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань по оплаті послуг за угодою на розміщення реклами від 23.05.2017 на суму 16680, 00 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача за порушення договірних умов штраф 68388,00 грн. (п.4.2. Угоди), штраф 8340,00 грн. (п.4.3. Угоди), три процента річних 218,67 грн., інфляційні втрати 663,03 грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 27.04.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в судовому засіданні на 17.05.2017.

Ухвалою від 17.05.2018 відкладено підготовче засідання на 30.05.2018.

Відповідач відзиву на позов не подав, в судові засіданні не зявився.

Ухвалою від 30.05.2018 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 14.06.2018.

У судовому засіданні 14.06.2018 представник позивача просив задовольнити позов.

Відповідач в засідання не зявився, поштові конверти надіслані судом на адресу відповідача: Чернівецька область, Кельменецький район, с.Бабин, вул.Липковської Л, буд.33, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернуті до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи викладене, відповідач вважається належно повідомленим про розгляд справи.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив таке.

23.05.2017 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) укладено угоду на розміщення реклами.

Згідно п.1.1., п.1.2. Угоди, Замовник замовляє, а Виконавець зобов'язується, за плату розробити макет, виготовити та розмістити рекламу на узгоджену частину поверхні кузова тролейбуса (ів). Реклама за своїм змістом не повинна суперечити Закону України "Про рекламу ". Замовник оплачує надані послуги.

Замовник протягом двох тижнів затверджує наданий Виконавцем макет реклами і надає його Виконавцю (п.2.2.Угоди).

Виконавець самостійно проводить підготовку документів необхідних для виходу тролейбуса з рекламою Замовника на лінію (п.2.3.Угоди).

Виконавець самостійно, за власний рахунок, проводить підготовку до фарбування, фарбування тролейбусів, та готує рекламу згідно макету Замовника (п.2.4.Угоди).

Виконавець самостійно проводить нанесення рекламного зображення на зовнішню поверхню тролейбуса(ів) (п.2.5.Угоди).

Після закінчення терміну дії Угоди, Виконавець зобов'язується зняти рекламне зображення та перефарбувати тролейбус(ів).. (п.2.6.Угоди).

Відповідно до п.2.7. Угоди, всі роботи зазначені в п.п.2.1,2.3.-2.6. Виконавець проводить власними силами та за власний рахунок.

Сторонами встановлено кількість тролейбусів, на які повинна бути нанесена рекламна продукція -1, та визначено розмір оплати за 1 тролейбус - 2 780 грн. ( дві тисячі сімсот вісімдесят грн. 00 коп.) грн. в місяць, без ПДВ. Сума даної Угоди, що підлягає сплаті Замовником Виконавцю складає - 33 360 грн. грн. ( тридцять три тисячі триста шістдесят ) грн. за 12 місяців без ПДВ (п.3.1. Угоди).

За п.3.2. Угоди, оплата за даним Договором здійснюється Замовником щоквартально, рівними сумами 8340,00 грн. в готівковій або безготівковій формі, у строк до 5 числа першого місяця кварталу. Протягом 5-х робочих днів, після підписання даного Договору, Замовник повинен перерахувати попередню оплату за 3 (три) місяці на рахунок Виконавця.

Згідно п.3.4. Виконання сторонами умов даної Угоди, підтверджується актом виконаних робіт, підписаного двома Сторонами.

Угода укладена на термін 12 місяців, та набирає чинності з моменту підписання даної Угоди.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату виконаних позивачем послуг з проведення рекламної компанії повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно Угоди на розміщення реклами від 23.05.2017 позивач розробив макет рекламного зображення «DUSHKA», забезпечив вихід тролейбуса №295 із рекламним зображенням «DUSHKA», що працював за маршрут №5 у період з 19.06.2017 по 11.04.208, що підтверджено доданими до позову фотозображеннями реклами, довідкою КП «Чернівецьке тролейбусне управління» від 11.04.2018.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання умов п.3.2 Угоди відповідач здійснив попередню оплату за 3 місяці на рахунок позивача, про що свідчить прибутковий касовий ордер від 08.09.2017.

В подальшому сторони підписали акт виконаних робіт від 18.09.2017 за період з 19.06.2017 по 18.09.2017 на суму 8340,00 грн. за послуги з розміщення реклами на тролейбусі.

18.12.2017 сторони підписали акт виконаних робіт за період з 19.09.2017 по 18.12.2017 на суму 8340,00 грн.

Акт виконаних робіт від 19.03.2018 за послуги в період з 19.12.2017 по 18.03.208 на суму 8340,00 грн. надісланий відповідачу 20.03.2018, що підтверджено фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа від 20.03.2018.

Відповідно до п.6.2. Угоди, Замовник зобов'язаний в десятиденний строк з моменту отримання акта виконаних робіт, направити Виконавцю підписаний акт, чи вказати недоліки, які необхідно виправити.

У випадку, як що Замовник не підпише акт виконаних робіт і не позначить недоліки, які необхідно виправити, акт виконаних робіт буде вважатися підписаним, а робота виконаною (п.6.3. Угоди).

Доказів підписання відповідачем акту виконаних робіт від 19.03.2018 суду не подано.

Разом з цим, позивач в позовній заяві зазначає, що роботи та послуги за договором ним виконано належним чином та в повному обсязі. Відповідач в свою чергу проти позову не заперечував, ту обставину, що позивачем не виконано послуги за договором, або виконано їх не належним чином суду не довів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що роботи та послуги за договором виконано позивачем належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість наданих послуг у визначений п.3.2. договору строк не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 16680,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих рекламних послуг в розмірі 16680,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.4.2 договору за несвоєчасне проведення розрахунків, у відповідності до п.3 даної угоди, замовник сплачує штраф в розмірі 1% від суми Угоди за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким, чином, визначений у п.4.2. договору штраф, який нараховується за кожен день прострочення платежу, за своєю правовою природою є пенею, яка не може стягуватися у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, при цьому пеня як різновид неустойки підлягає нарахуванню та стягненню виключно за порушення грошового зобов'язання.

Тобто розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 ЦК відповідає поняттю «пеня».

Між тим для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов'язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 № 910/29752/15.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки прострочення з оплати наданих послуг мало місце згідно п.3.2. договору з 5 числа першого місяця кварталу, суд провів розрахунок пені за п.4.2. договору за період з 05.10.2017 по 11.04.2018 у розмірі 2000,902 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач допустив прострочення оплати понад 45 календарних днів, згідно п.4.3. договору, позивачем нарахований штраф в розмірі 25% від суми угоди (33360,00 х 25%), що становить 8340,00 грн. Вимога про стягнення штрафу в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача інфляційних втрат за період з жовтня 2017 по лютий 2018 розмір інфляційних втрат складає 663,03 грн.

Суд, перевірив розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, встановив, що розмір інфляційних за вказаний позивачем період складає 663,77 грн., що більше за розмір інфляційних заявлених у позові. Відтак, підлягає задоволенню вимога про стягнення інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі, а саме в сумі 663,03 грн.

Нарахування трьох процентів річних у період з 19.09.2017 по 11.04.2018 за розрахунком позивача становить 218,67 грн., в той час як за розрахунком суду розмір становить 196,73 грн. за період з 05.10.2017 по 11.04.2018 беручи до уваги строк оплати до 5 числа першого місяця кварталу (п.3.2.договору).

Враховуючи розрахунок суду, вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 218,67 грн. підлягає задоволенню частково в сумі 196,73 грн.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Бабин Кельменецького району Чернівецької області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість в сумі 27880,68 грн., з них: основний борг 16680,00 грн., інфляційні втрати 663,03 грн., три процента річних 196,73 грн., пеню 2000,92 грн., штраф 8340,00 грн. судовий збір 521,00 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.06.2018.

Суддя В.В.Дутка