ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 Справа № 917/449/18

м. Полтава

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий, 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600

про стягнення 200 925,84 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін:

від позивача: Плескач Ю.А., довіреність № 86 від 15.12.2017 року;

від відповідача: Новицька Т.А., довіреність № 1305 від 28.09.2017 року.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 05.06.2018 року.

Відповідно до ст. 240 (ч.ч. 1, 3, 6) ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення, учасникам справи роз'яснено зміст рішення, порядок і строк його оскарження та повідомлено про дату складення повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 220 925,84 грн. за договором розподілу природного газу № 160гР від 30.12.2016 року, з яких 151 532,63 грн. пені, 13 686,66 грн. 3% річних, 35 706,55 грн. інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.05.2018 року (вх. № 4861 від 17.05.2018 року, а.с. 172-182), та наполягав на його задоволенні. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору розподілу природного газу в частині своєчасного здійснення розрахунків.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог посилається на те, що порушення строків виконання зобов'язання за договором виникло внаслідок несвоєчасного фінансування пільг та субсидій державою. Відповідач надав суду контррозрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 196-199) та просить зменшити розмір штрафних санкцій, належних до сплати, до 10% від нарахованої суми.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

За заявою № 160гР від 30.12.2016 року (а.с. 11) ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу № 160гР від 30.12.2016 року, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498 (далі - Договір, а.с. 12-13).

Згідно з п. 2.1 Договору, позивач (Оператор ГРМ) зобов'язується надати відповідачу (Споживачу) послугу з розподілу природного газу, а відповідач (Споживач) зобов'язується прийняти зазначену послугу та платити її вартість.

Відповідно до п. 3.2. Договору, за наявності підтвердженого обсягу природного газу Споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня і надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

У п. 6.1. Договору визначено, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Як погоджено в п. 6.2 Договору, тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до п. 6.3 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно з п. 6.4 Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем на умовах попередньої оплати до 25 числа місяця, що передує розрахунковому. Остаточний розрахунок за послуги з розподілу природного газу здійснюється Споживачем до 05 числа місяця наступного за розрахунковим. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.6 договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється Споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб Споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору, за наявності підтвердженого обсягу природного газу Споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

Відповідно до Додатку 3 заяви-приєднання до умов Договору (а.с. 13), договірні (планові) обсяги з розподілу природного газу на січень 2018 року становлять 2170 тис.куб.м., на лютий 2018 року 1730 тис.куб.м., на березень 2018 року 1400 тис.куб.м.

ПАТ «Полтавагаз» умови Договору виконало належним чином розподіливши природний газ в період грудня 2017 року - березня 2018 року на загальну суму 5 2536 048,62 грн., з яких:

- 1420,486 тис.куб.м. природного газу у грудні 2017 р. на загальну суму 1 149 570,91 грн., що підтверджується актом приймання - передачі № 0УВІ-035663 від 31.12.2017 року (а.с. 15);

- 1760,533 тис.куб.м. природного газу у січні 2018 р. на загальну суму 1 424 764,15 грн., що підтверджується актом приймання - передачі № 0УВІ-002417 від 31.01.2018 року (а.с. 15);

- 1608,371 тис.куб.м. природного газу у лютому 2018 р. на загальну суму 1 301 622,48 грн., що підтверджується актом приймання - передачі № 0УВІ-006402 від 28.02.2018 року (а.с. 14);

- 1701,625 тис.куб.м. природного газу у березні 2018 р. на загальну суму 1 377 091,08 грн., що підтверджується актом приймання - передачі № 0УВІ-010981 від 31.03.2018 року (а.с. 14).

Відповідач оплату за отриманий природний газ за Договором здійснив в повному обсязі, проте із порушенням договірних зобов'язань в частині своєчасного здійснення розрахунків, що стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з відповідача:

- 151 532,63 грн. пені, нарахованої за період з 05.01.2018 року по 23.04.2018 року, передбаченої п. 8.2 Договору,

- 13 686,66 грн. 3% річних, нарахованих за період з 05.01.2018 року по 23.04.2018 року та

- 35 706,55 грн. інфляційних втрат за період з 05.01.2018 року по 31.03.2018 року (розрахунок позивача залучений до матеріалів справи, а.с. 174-177).

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов'язань з оплати переданого газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із розрахунків як позивача, так і відповідача, та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, вартість спожитого відповідачем природного газу в грудні 2017р. склала 1 149 570,91 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 15). Строк оплати по зобов'язанням грудня 2017 року наступив 05.01.2018 року, сплата здійснена відповідачем в повному обсязі 15.02.2018 року.

Вартість спожитого відповідачем природного газу в січні 2018р. склала 1 424 764,15 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 15). Строк оплати по зобов'язанням січня 2018 року наступив 06.02.2018 року, сплата здійснена відповідачем в повному обсязі 13.04.2018 року.

Вартість спожитого відповідачем природного газу в лютому 2018р. склала 1301622,48 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 14). Строк оплати по зобов'язанням лютого 2018 року наступив 06.03.2018 року, сплата здійснена відповідачем в повному обсязі 24.04.2018 року.

Вартість спожитого відповідачем природного газу в березні 2018р. склала 1377091,08грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 14). Строк оплати по зобов'язанням березня 2018 року наступив 05.04.2018 року, сплата здійснена відповідачем в повному обсязі 24.04.2018 року.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками сторін в судових засіданнях, відповідач оплату за отриманий природний газ за Договором здійснював із порушенням термінів, встановлених в п. 6.4 Договору, остаточний розрахунок за поставлений позивачем газ в період грудня 2017 року - березня 2018 року здійснив 24.04.2018 року.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 151 532,63 грн. пені за період з 05.01.2018 року по 23.04.2018 року.

При перевірці правильності розрахунку пені за зобов'язаннями січня 2018 року та лютого 2018 року судом встановлено, що позивач неправильно визначив початок перебігу строку прострочення виконання зобов'язання в ці періоди. Відповідно до поданого позивачем розрахунку, період прострочення за зобов'язаннями січня 2018 року розпочинається 05.02.2018 року, за зобов'язаннями лютого 2018 року - 05.03.2018 року.

За п. 6.4 Договору передбачено, що остаточний розрахунок за послуги з розподілу природного газу здійснюється Споживачем до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2014 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Тобто останнім днем виконання грошового зобов'язання за Договором є 04 число місяця, що настає за розрахунковим.

У лютому і березні 2018 року 04 число припадало на вихідний день (неділя).

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Тобто за зобов'язаннями січня та лютого 2018 року останнім днем виконання грошового зобов'язання за Договором є 05 число , відповідно розрахунок штрафних санкцій має розпочинатись з 06.02.2018 року та 06.03.2018 року відповідно.

З огляду на вказані обставини, судом було здійснено власний розрахунок пені, з урахуванням умов Договору та норм чинного законодавства та встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені правомірно заявлені в розмірі 149 071,05 грн.

Вирішуючи позов в частині стягнення пені суд приймає до уваги наступне. Відповідачем у відзиві на позовну заяву про збільшення позовних вимог від 18.05.2018 року (а.с. 190-193) заявлено клопотання про зменшення судом розміру пені до 10% від нарахованої суми в порядку ст. 233 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені відповідач посилається на наступне.

ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» є єдиним постійно діючим підприємством міста, що постачає теплову енергію в школи, лікарні, поліклініки, дитячі дошкільні заклади, житлові будинки.

Заборгованість, на яку нарахована пеня, що є предметом спору по даній справі, виникла в результаті несвоєчасної оплати населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання, невідповідності тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості, відсутності постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах та несвоєчасність таких субвенцій тощо.

Додаткове стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних потягне за собою ще більше погіршення фінансового стану підприємства та може призвести до банкрутства підприємства та зупинки котелень, які обслуговують населення та соціальну інфраструктуру м. Миргород, сел. В.Багачка, а також завадити підприємству вчасно проводити поточні розрахунки із позивачем та призведе до накопичення нових боргів.

На підтвердження важкого фінансового стану та збиткової діяльності відповідач надав баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2017 року та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік (а.с. 200-201).

Суд приймає до уваги та враховує статус відповідача, який забезпечує життєво необхідними послугами населення та соціальну сферу в м. Миргород та сел. В.Багачка, а також сплату основного зобов'язання за договором, причин неналежного виконання зобов'язання, у відповідності до ст. 233 ГК України, вважає, що слід задовольнити заяву відповідача про зменшення розміру пені на 40 %.

Таким чином, суд задовольняє позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 89 442,63 грн. В частині стягнення 59 628,42 грн. пені позов задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач заявив до стягнення 13 686,66 грн. 3% річних за період 05.01.2018 року по 23.04.2018 року та 35 706,55 грн. інфляційних втрат за період з 05.01.2018 року по 31.03.2018 року.

Враховуючи початок перебігу строку прострочення виконання зобов'язань за січень та лютий 2018 року з 06.02.2018 року та 06.03.2018 року відповідно, суд здійснив перерахунок 3% річних та встановив, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 13 462,57 грн.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат виявив завищення їх розміру з боку позивача з огляду на наступне.

Інфляційні втрати та річні є невід'ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що відсутні підстави нарахування інфляційних за зобов'язаннями грудня 2017 року, лютого та березня 2018 року, оскільки борг за ці періоди існував неповні місяці, а нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних втрат є правомірними за зобов'язаннями січня 2018 року за період березня 2018 року в сумі 4262,45 грн. та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних втрат відхиляються за їх безпідставністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Позивачем заявлено клопотання про повернення з бюджету надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 39 838,65 грн. (а.с. 173).

При первісному зверненні до суду із позовною заявою позивач сплатив 42 187,78 грн. судового збору (платіжне доручення № 1784 від 20.04.2018 року, а.с. 7) та 664,76 грн. судового збору (платіжне доручення № 2030 від 02.05.2018 року) за заявою про збільшення позовних вимог.

В редакції заяви про зменшення позовних вимог від 16.05.2018 року (а.с. 172-173) предметом розгляду даної справи є стягнення 220 925,84 грн. за договором розподілу природного газу № 160гР від 30.12.2016 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за розгляд позовної заяви про стягнення 220 925,84 грн. становить 3013,89 грн.

За до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового розміру в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У такому випадку, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору, судовий збір в сумі 39 838,65 грн. підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 104 349,74 грн. пені, передбаченої п. 8.2 Договору, 13462,57 грн. 3% річних, 4 262,45 грн. інфляційних втрат із покладенням судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 129 (п. 2ч. 1), ст. 231 ГПК (п. 2 ч. 1), 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (пров. Луговий, 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, ) - 89 442,63 грн. пені, 13 462,57 грн. 3% річних, 4 262,45 грн. інфляційних втрат; 2 501,94 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог - в позові відмовити.

4. Із пред'явленням даного рішення в органи Державної казначейської служби України повернути Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, ) з Державного бюджету України 39 838,65 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 1784 від 20.04.2018 року на суму 42 187,78 грн., яке знаходиться в матеріалах справи.

5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.