РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018Справа №910/712/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., за участі секретаря судового засідання Коваленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засідання матеріали справи №910/712/18

За позовом Київської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про виселення

Представники учасників справи:

від позивача-1: не з'явився;

від позивача-2: Циганок А.Ю. (довіреність №663 від 06.03.2018 р.);

від відповідача: не з'явився;

від прокуратури: Голосова Ю.Г., (посвідчення №044314 від 22.09.2016 р.);

ВСТАНОВИВ:

Київська місцева прокуратура №5 в інтересах держави в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк дії договору №16240 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.08.2015 р., на підставі якого відповідач орендує нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 26-А, враховуючи наявність заперечень орендодавця на продовження строку його дії, закінчився 02.08.2017 р., втім відповідач не звільнив орендовані приміщення та продовжує ними безпідставно користуватися внаслідок чого порушуються економічні та соціальні інтереси держави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/712/18, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

13.03.2018, через відділ діловодства суду, позивачем-1 подано пояснення по справі, в яких підтримав позовні вимоги прокуратури, просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав того, що строк дії договору №16240 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.08.2015 р., на підставі якого відповідач орендує нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 26-А, закінчився 02.08.2017 р., а відтак у відповідача відсутні будь-які правові підстави для перебування у вказаному приміщенні.

В судовому засіданні 29.03.2018 враховуючи те, що вирішення та розгляд справи по суті здійснюється на підставі зібраних під час підготовчого провадження доказів і обмежує учасників справи в поданні будь-яких доказів чи заявлення клопотань на стадії судового розгляду справи по суті, з метою належної підготовки справи для розгляду по суті та дотримання основних принципів господарського судочинства, визначених в ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, судом у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено підготовче провадження на тридцять днів, про що постановлена ухвала, яка у відповідності до ч. 5 ст. 233 ГПК України занесена до протоколу судового засідання та відкладено підготовче засідання на 27.04.2018 р.

В судовому засіданні 27.04.2018, виходячи з того, що судом вчинено всі дії необхідні для правильного та повного розгляду справи по суті, судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.05.2018 р.

05.05.2018, через відділ діловодства суду, позивачем-1 подано пояснення по справі, в яких підтримав позовні вимоги прокуратури та просив розглядати справу по суті без участі представника Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

В судовому засіданні 07.05.2018, у відповідності до ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, була оголошена перерва до 18.05.2018.

18.05.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві через відділ діловодства суду подано клопотання про заміну відповідача у справі №910/712/18 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В судовому засіданні 18.05.2018, у відповідності до ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, була оголошена перерва до 22.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 замінено відповідача у справі №910/712/18 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Розгляд справи відкладено на 05.06.2018, про що постановлена ухвала, яка, у відповідності до ч. 5 ст. 233 ГПК України, занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 22.05.2018 суд, у відповідності до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив відкласти розгляд справи по суті на 05.06.2018 про що зазначено в протоколі судового засідання.

Прокурор та позивач-2 в судовому засіданні 05.06.2018 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Позивач-1 в судове засідання не з'явився, втім 05.05.2018, через відділ діловодства суду, подав пояснення, в яких просив розглядати справу по суті без його участі.

Відповідач також в судове засідання 05.06.2018 не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи по суті був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №577.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання для розгляду справи по суті і не повідомив суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 05.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2015 між Оболонської районною у місті Києві державною адміністрацією (далі - позивач - 1, орендодавець), Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (орендар) та Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - позивач - 2, балансоутримувач) укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 16240 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 23.06.2015 № 37 та розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.07.2015 № 403 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об'єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 26-А, для розміщення бюджетної установи (районне управління пенсійного фонду) (п. 1.1 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 02.06.2016).

Об'єктом оренди є нежитлове приміщення, площею 952,0 кв.м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі (ДНЗ № 614), згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.4 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акту приймання-передачі майна.

Пунктом 4.1.1 договору визначено, що орендодавець зобов'язується передати орендарю в оренду майно згідно з умовами договору по акту приймання-передачі майна протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору.

На виконання умов договору, 03.08.2015 за відповідним актом приймання-передачі орендованого майна, який підписаний всіма сторонами договору без заперечень, відповідачеві передано майно, що є предметом оренди.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на цей об'єкт. Власником об'єкта залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Умовами договору сторони погодили, що даний договір діє з 03.08.2015 р. до 02.08.2017 р. (п. 9.1 договору) і його чинність припиняється внаслідок, зокрема закінчення строку, на який його було укладено (п. 9.4 договору).

За приписами п. 9.7 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Листом від 16.05.2017 № 1493 Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві про те, що після закінчення строку дії договору №16240 від 03.08.2015р. вказане майно буде використовуватися за цільовим призначенням, а саме розміщення дошкільного навчального закладу комунальної форми власності, а тому просив повернути майно за актом після закінчення строку дії договору.

03.08.2017 Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації направило відповідачу заяву про припинення дії договору оренди від 02.08.2017 №2498, яка отримана відповідачем 18.08.2017, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, в якій повідомило про припинення договору оренди №16240 від 03.08.2015 у зв'язку з закінченням строку на який його було укладено та просило протягом 3-х календарних днів звільнити займане приміщення та передати його за актом приймання-передачі орендодавцю та балансоутримувачу.

Втім, відповідач свої зобов'язання за договором щодо повернення майна після закінчення строку дії договору не виконав, у зв'язку з чим Київська місцева прокуратура №5 заявила даний позов в інтересах держави в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки невиконання відповідачем зобов'язань по поверненню орендованого майна порушує економічні та соціальні інтереси держави. При цьому, прокуратура наголошує на тому, що подання даного позову спрямоване на задоволення суспільної потреби у поверненні даного приміщення з метою подальшого використання для задоволення освітніх потреб дітей.

Приписами ст.ст. 4, 53 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина 3 вказаної норми).

За змістом частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 р. представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа, представник, на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи, довірителя, і виконує процесуальні дії у суді в її інтересах, набуваючи, змінюючи, припиняючи, для неї права та обов'язки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р., види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою. Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Враховуючи що даний спір виник з підстав неправомірного знаходження відповідача в приміщенні, яке було об'єктом оренди за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.08.2015, за висновком суду, позов Київської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації є обґрунтованим. Інтереси суспільства, а саме територіальної громади м. Києва, полягають у забезпеченні ефективного використання комунального майна за його цільовим призначенням (дошкільний навчальний заклад), тому таке втручання здійснюється в інтересах суспільства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір від 03.08.2015, за своєю правовою природою, є договором оренди комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

При цьому, термін договору оренди визначається за погодженням сторін (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Пунктами 9.1, 9.4 договору сторони погодили, що договір діє з 03.08.2015 р. до 02.08.2017 р. і його чинність припиняється внаслідок, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

У відповідності до змісту п.п. 4.2.20 договору, орендар зобов'язаний після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що строк дії договору №16240 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.08.2015 р., враховуючи наявність заперечень на продовження його строку дії, закінчився 02.08.2017 р. Однак, відповідач не звільнив орендовані приміщення та продовжує ними користуватися.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Пунктом 9.7 договору також визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Отже, вимогами чинного законодавства, яке регулює правовідносини сторін, та умовами договору визначено, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк і на тих самих умовах, на яких цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує сторона договору - орендодавець/орендар/балансоутритмувач. Якщо ж на дату закінчення строку договору оренди та протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як встановлено судом, Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації листами №1493 від 16.05.2017 та №2498 від 02.08.2017 повідомило відповідача, що строк дії Договору закінчився 02.08.2017 та договір оренди припинився. Також просило протягом 3-х календарних днів звільнити займане приміщення та передати його за актом приймання-передачі орендодавцеві та підприємству - балансоутримувачу.

Отже, балансоутримувач належним чином повідомив відповідача про заперечення щодо продовження дії договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.08.2015 (не пізніше місячного строку після закінчення терміну дії договору оренди).

При цьому, судом враховано, що право на вираження заперечень щодо пролонгації договору має як орендодавець, так і балансоутримувач об'єкту оренди - як сторони трьохстороннього договору, що передбачає права та обов'язки орендаря, орендодавця та балансоутримувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, що договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.08.2015 №16240 припинився, у зв'язку з закінченням строку його дії, а відтак правові підстави для подальшого користування відповідачем спірним приміщенням відсутні.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Аналогічне положення передбачене ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, де вказано, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

При цьому, відповідно до ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що саме орендар зобов'язаний у разі припинення договору оренду негайно повернути орендодавцю предмет оренди з оформленням відповідного документу (акту), який підписується сторонами договору і відповідно саме на орендаря покладається тягар доведення виконання обов'язку про поверненню об'єкта оренди.

Втім, відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів виконання покладеного на нього обов'язку по поверненню об'єкта оренди після закінчення строку дії договору, як і не надав жодних доказів наявності в нього будь-яких правових підстав перебувати в нежитловому приміщені, площею 952,0 кв.м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі (ДНЗ № 614) за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 26-А.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про виселення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, який є правонаступником Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, із займаного ним приміщення, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 26-А, є доведеними належними доказами, дослідженими судом, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та висновок суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Київської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про виселення задовольнити повністю.

2. Виселити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ідентифікаційний код 42098368) із займаного приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 26-А, загальною площею 952,0 кв.м., що знаходяться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі дошкільного навчального закладу №614.

3. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ідентифікаційний код 42098368) на користь прокуратури міста Києва (03150, вул. Предславинська, 45/9, ідентифікаційний код 02910019, банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, розрахунковий рахунок №1062) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.06.2018 р.

Суддя Т.В.Васильченко