РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.06.2018Справа № 910/20833/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП", місто

Київ

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго", місто Київ

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг

про стягнення 139 271, 30 грн. та зобов'язання вчинити дії

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: Букшина О.М. за дов.;

Луценко В.П. за дов.;

від відповідача: Півень Д.О. за дов.

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - відповідач) про стягнення 327 462, 16 грн.

Свої вимоги ТОВ "Житло-сервіс груп" обґрунтовує тим, що у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року позивачем була здійснена переплата коштів за спожиту теплову енергію за договором № 1620125 від 25.10.2010 року у зв'язку із визнанням нечинною постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 613 від 03.03.2015 року "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2017 року порушено провадження у справі № 910/20833/17, її розгляд призначено на 13.12.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.12.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 24.01.2018 року.

Проте, 15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2018 року вирішено здійснювати розгляд справи № 910/20833/17 у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.02.2018 року.

19.02.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму надмірно сплачених коштів в розмірі 139 271, 30 грн. та зобов'язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав та інтересів позивача шляхом здійснення перерахунку вартості теплової енергії, спожитої останнім у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1640125 від 25.10.2010 року, на підставі тарифів, згідно постанови № 465 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, на суму зайве нарахованих коштів по договору постачання теплової енергії у гарячій воді № 1640125 від 25.10.2010 року, а саме на 188 190,86 грн.

В підготовчому засіданні 20.02.2018 року судом прийнято до розгляду вищевказану заяву позивача про зміну предмета позову, відповідно справа в розглядається в редакції зазначених в даній заяві позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.02.2018 року відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, підготовче засідання відкладено на 26.03.2018 року.

19.03.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

21.03.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника третьої особи надійшли пояснення по справі.

23.03.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.03.2018 року підготовче засідання відкладено на 23.04.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року підготовче засідання відкладено на 03.05.2018 року.

24.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

27.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 03.05.2018 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили .

Під час підготовчого засідання 03.05.2018 року судом проведено відповідні дії, які передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.05.2018 року.

В судовому 30.05.2018 року. оголошувалась перерва до 06.06.2018 року.

В судовому засіданні 06.06.2018 року позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.06.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2010 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс Груп" (далі - абонент або споживач) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1620125 (далі - договір). Відповідно до цього договору постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов договору.

Згідно з п. 2.1 при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.2 договору енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення, гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру, не допускаючи перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, визначені договором (п. 2.3 договору).

З матеріалів справи вбачається, що у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року загальний обсяг споживання ТОВ "Житло-сервіс груп" теплової енергії за договором №1620125 від 25.10.2010 року склав 1 195,35 Гкал. Розрахунок вартості послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді зроблений відповідачем, виходячи із тарифу, встановленого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме - у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал.

Також встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року у справі № 826/15733/15 постанову НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" № 613 від 03.03.2015 року визнано незаконною з дня її прийняття.

Позивач вважає, що нарахування вартості послуг у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року мало здійснюватись згідно тарифу встановленого постановою НКРЕП № 465 від 23.04.2014 року у розмірі 293,50 грн. за Гкал, а тому, оскільки підвищені тарифи були скасовані, позивач переплатив кошти за спожиту теплову енергію на суму 498 812,17 грн., отже, вказана сума має бути йому повернута.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Сторонами не заперечується, що у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року відповідачем надавались позивачу узгоджені сторонами послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП № 613 від 03.03.2015 року - у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал., що також підтверджується наявними у матеріалах справи обліковими картками та актами приймання-передавання товарної продукції за вказаний період.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що, враховуючи неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати вартості наданих ТОВ "Житло-сервіс груп" послуг з постачання гарячої води, відповідач станом на 01.04.2016 року нарахував останньому заборгованість у сумі 410 598,30 грн.

Також встановлено, що 25.04.2016 року сторони уклали угоду № Р1640125-04/16 про реструктуризацію вказаної заборгованості (далі - угода), відповідно до якої споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за договором №1620125 від 25.10.2010 року у загальній сумі 410 598,30 грн. (п. 1).

При цьому надані послуги, за якими виникла реструктуризована сума заборгованості (визнана позивачем), була нарахована ПАТ "Київенерго" за діючим на той час тарифом, встановленим постановою НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" № 613 від 03.03.2015 року

Пунктом 2 вищевказаної угоди споживач визнав свій обов'язок сплатити зазначену у п. 1 цієї угоди суму заборгованості протягом квітня 2016 року - березня 2018 років щомісячними платежами згідно з додатком 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця, за тарифною групою згідно з вищевказаним договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд вважає, що оскільки угодою про реструктуризацію заборгованості за договором №1620125 від 25.10.2010 року позивач визнав наявну у нього заборгованість, погодився з її сумою та зобов'язався її оплатити, то він має виконати цю угоду належним чином.

При цьому будь-яких змін до угоди № Р1640125-04/16 від 25.04.2016 року, зокрема, в частині зазначеної у ній суми заборгованості ТОВ "Житло-сервіс груп" сторони не вносили та такої пропозиції у зв'язку зі зміною тарифу від позивача не надходило. На час розгляду справи указана угода є дійсною.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак, під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Суд зазначає, що договір про реструктуризацію Р1640125-04/16 від 25.04.2016 року був укладений між ТОВ "Житло-сервіс груп" та ПАТ "Київенерго" за взаємної згоди і за відсутності законодавчих заборон на укладення таких угод, а зміст вказаного договору був визначений на власний розсуд сторін та не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Отже, оскільки укладеною угодою про реструктуризацію Р1640125-04/16 від 25.04.2016 року позивач погодився на її умови, зокрема в частині суми заборгованості, та сторонами до угоди зміни не вносились (згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/15733/15 від 06.07.2016 року), тому доводи позивача є необгрунтованими та підстави для стягнення надмірно сплачених коштів - відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлена до стягнення сума також належним чином позивачем не обгрунтована та не підтверджена належними доказами, а відповідач заперечує правильність розрахунку позивача. При цьому надані позивачем платіжні доручення не свідчать про сплату коштів у більшому розмірі за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1620125 від 25.10.2010 року, як вважає позивач.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та недоведеність позивачем належними доказами своїх доводів, тому вимоги ТОВ "Житло-сервіс груп" задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2018.

СуддяМ.Є. Літвінова