ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018м. ДніпроСправа № 904/666/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення в розмірі 8731675,06 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 53/юр-44 від 26.12.17;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 24 від 31.01.18.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення у розмірі 8 731 675,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором поставки продукції №1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011 та на невиконання відповідачем рішення суду у справі № 904/8673/17 щодо стягнення з нього борг за вищевказаним договором.

Ухвалою суду від 20.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у цій справі, призначено підготовче засідання на 13.03.2018.

Від відповідача 05.03.2018 надійшло клопотання про надання розяснень, в якому він просить суд витребувати у позивача пояснень щодо обґрунтування визначеного ним періоду нарахування інфляційних втрат.

Через канцелярію суду, 13.03.2018 відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, у звязку із поданням останнім касаційної скарги у справі № 904/8673/17, яка є повязаною із цією справою, та за результатами розгляду якої, зокрема, буде вирішено питання щодо поновлення позивачеві пропущеного стоку позовної давності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі є об'єктивна неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Під об'єктивною неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі

Суд не вбачає обєктивної неможливості розгляду даної справи без встановлення обставин у справі № 904/8673/17. А тому, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.

У підготовчому судовому засіданні 13.03.2018 оголошено перерву до 17.04.2018.

Позивачем 16.04.2018 було подано до суду пояснення щодо, викладеної відповідачем у відзиві, заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідач 17.04.2018 надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.04.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 15.05.2018.

Ухвалою суду від 15.05.2018 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні 06.06.2018.

У судове засідання представник позивача з'явився, підтримав вимоги позову, надав пояснення у справі, відповів на питання суду.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позову заперечив, надав пояснення у справі, відповів на питання суду.

В порядку ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 06.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повідомлено строк складання повного тексту рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 9857622,95 грн. боргу за поставлений товар згідно договору поставки продукції № 1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011 та 861792,45 грн. пені за несвоєчасну сплату вартості поставленої продукції за період з 06.04.2012 по 27.11.2014.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 у справі № 904/8673/17 стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість за поставлену та неоплачену трубну продукцію у сумі 9857622,95 грн. згідно договору поставки продукції № 1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011 та 799365,95 грн. пені а період з 07.04.2012 по 27.12.2014 (а.с. 9-14).

Вказане судове рішення набрало чинності 20.12.2017 після прийняття Дніпропетровським апеляційним господарським судом постанови у справі № 904/8673/17 про залишення без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 15-21).

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент звернення позивача із даним позовом до суду, рішення суду у справі № 904/8673/17 відповідачем фактично не виконане. У звязку із невиконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленої продукції та рішення суду у справі № 904/8673/17 щодо сплати основного боргу за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 8731675,06 грн., нараховані за період грудень 2014 грудень 2017.

Також, у позові позивач заявив клопотання, у якому просив суд визнати поважними причини пропуску позовної давності та здійснити захист його порушених прав, посилаючись на той факт, що ухвалою по справі № 904/4592/15 від 11.06.2015 господарським судом Дніпропетровської області порушено справу про банкрутство ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" у зв'язку з тим, що товариство не могло виконувати обов'язки перед кредиторами. Ухвалою по справі № 904/4592/15 від 03.12.2015 судом було затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ "Дніпропетровський трубний завод", до якого було включено вимоги 57 осіб на загальну суму 627334171,30 грн. Відповідно до податкових декларацій з податку на прибуток підприємств, ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" за підсумками господарської діяльності мав збитки у 2015 році - 472686355 грн, у 2016 році - 596589 067 грн, за 9 місяців 2017 року - 682034392 грн. Це свідчить про тяжкий матеріальний стан ПАТ "Дніпропетровський трубний завод". Позов ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" до ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" має матеріальний характер, і за його подання підприємство мусило сплатити судовий збір у розмірі 166495,25 грн. В умовах провадження по справі про банкрутство, багаторічній збитковості господарської діяльності на сотні мільйонів гривень, підприємство мало значні проблеми із проплатою досить значної суми судового збору, через що не вклалося у строки позовної давності за поставками до 16.10.2014. Причиною такого тяжкого фінансового стану позивача є невиконання грошових зобов'язань боржниками підприємства, включаючи і відповідача по справі.

Крім того, позивач зауважив, що за час невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем, відбулося значне знецінення коштів у зв'язку із інфляційними процесами.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар. Невиконанням обов'язку щодо оплати продукції відповідач порушує права позивача, безпідставно не перераховуючи кошти (вартість товару) у власність позивача.

Відповідно до п. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд звертає увагу на вказані обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на визнання поважності причин пропуску строку позовної давності.

Суд враховує той факт, що відповідач, не здійснивши оплату, отримав в 2012-2014 роках у власність матеріальні блага на досить значну суму, в той час як позивач такими діями тривалий час позбавлений майна на таку суму, а на сьогоднішній день ці грошові кошти суттєво втратили свою купівельну спроможність через інфляційні процеси.

Невиконання боржниками своїх зобов'язань перед позивачем привело до накопичення заборгованості позивача перед своїми кредиторами і, як наслідок, до порушення відносно позивача справи про банкрутство.

Отже, розглянувши клопотання позивача, заслухавши думку сторін з цього приводу та дослідивши подані докази, суд, керуючись чинним законодавством України, дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем позовної давності та про необхідність захисту його прав та інтересів. Отже, клопотання позивача підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне здійснити розгляд справи по суті з метою захисту порушених прав позивача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 у справі № 904/8673/17 встановлено, що сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 9857622,95 грн. за поставлену трубну продукцію в період по 27.11.2014.

На момент розгляду цієї справи, доказів виконання рішення суду у справі № 904/8673/17, а саме сплати відповідачем позивачеві суми основного боргу у розмірі 9857622,95 грн., сторонами до суду не надано.

Відповідно до чинного законодавства України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109).

Згідно п. 7.1 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" N 14 від 17.12.2013, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цього, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8731675,06 грн. за період грудень 2014 грудень 2017.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

За таких обставин, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 191, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Соборна, буд. 18-б; ідентифікаційний код 05393043) на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31; ідентифікаційний код 05393122) інфляційні втрати у розмірі 8731675,00 грн. та 130975,12 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Повне рішення складено 18.06.2018

Суддя М.О. Ніколенко