ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2018р.                      Справа №905/258/18

за позовом: Державного підприємства «Держвуглепостач», м.Київ,

до відповідача: Державного підприємства «Мирноградвугілля», м.Мирноград,

про стягнення 80310093 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бондаренко Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство «Держвуглепостач», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Мирноградвугілля», м.Мирноград про стягнення 80310093 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення Державним підприємством «Мирноградвугілля» умов договору поставки вугілля №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. в частині поставки товару у строки, визначені укладеним сторонами правочином, що у відповідності до приписів Цивільного кодексу України свідчить про наявність підстав для повернення попередньої оплати.

Відповідач у відзиві №4-32 від 07.03.2018р. проти задоволення позовних вимог заперечив з посиланням на те, що строк поставки вугілля, обумовленого договором №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. не настав, оскільки сторонами погоджено поставку продукції до 31.12.2018р. (додаткова угода №3 від 28.11.2017р.); всупереч п.п.2.2, 2.3, 3.1.1 спірного договору поставки строки відвантаження вугілля у відповідних додатках до договору №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. обумовлені не були, листи із заявками на відвантаження товару покупцем не надсилались, що фактично унеможливило постачання вугілля.

Водночас, у заяві №120 від 24.04.2018р. Державне підприємство «Мирноградвугілля» вказувало, що між сторонами було укладено додаткову угоду №5 від 30.03.2018р. до договору поставки вугілля №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., за змістом якої покупець та постачальник дійшли згоди визначити строк поставки вугілля по 31.03.2018р. та припинити договірні відносини з 01.04.2018р. Крім того, у вказаній заяві відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В той же час, за змістом заяви №1-381 від 06.06.2018р. Державного підприємства «Мирноградвугілля» відповідач визнав позов у повному обсязі.

У заяві №0582/06 від 17.04.2018р. Державне підприємство «Держвуглепостач» зазначало, що з підписанням додаткової угоди №5 від 30.03.2018р. до договору поставки вугілля №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., строк дії спірного правочину визначено до 31.03.2018р., з огляду на що, в силу приписів ст.693 Цивільного кодексу України наявні підстави для повернення суми попередньої оплати у розмірі 80310093 грн.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 цього кодексу зобов’язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, судом враховано фактичне завершення строку розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 08.02.2017р. між Державним підприємством «Держвуглепостач» (покупець) та Державним підприємством «Мирноградвугілля» (постачальник) було підписано договір поставки вугілля №06-17/ЕНЦ.

За приписами п.п.1.1, 1.2 укладеного сторонами правочину постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію (вугілля) в асортименті, по реквізитах та якісними характеристиками, приведеними у цьому договорі, а покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим договором.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.03.2018р. включно (п.9.1 договору №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. в редакції додаткової угоди №5 від 30.03.2018р.).

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.6.3 договору №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. (в редакції додаткової угоди №2 від 01.09.2017р.) покупець оплачує постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 40 календарних днів з моменту підписання відповідних актів приймання-передачі вугілля та надання постачальником документів вказаних в п.3.1.6 та п.3.1.7 договору. Покупець має право здійснити попередню оплату до моменту підписання відповідних актів приймання-передачі вугілля в розмірі до 90% вартості вугілля, яке надійшло на залізничну станцію призначення, що підтверджується календарним штемпелем прибуття вантажу на станцію призначення в паперовій залізничній накладній чи відображенням дати прибуття вантажу в електронній накладній.

Як свідчать матеріали справи, 31.05.2017р. позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у розмірі 80310093 грн в якості попередньої оплати за вугільну продукцію згідно з договором №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обов’язок щодо поставки товару у передбачений укладеним сторонами правочином строк не виконав, внаслідок чого Державним підприємством «Держвуглепостач» заявлено вимоги про стягнення суми попередньої оплати за договором поставки вугілля №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. в розмірі 80310093 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч.2 ст.124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні №15-рп/2002 від 09.07.2002р. у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таку саму позицію наведено в постанові від 28.11.2013р. Верховного Суду України по справі №3-127гс11.

Згідно з підп.3.1.1, 3.3.1 договору постачальник зобов’язаний поставити покупцеві на умовах цього договору вугілля в строк, в асортименті, по реквізитах та з якісними характеристиками, погодженими сторонами, а покупець своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вугілля на умовах договору.

За правилами п.2.1 договору №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. (в редакції додаткової угоди №5 від 30.03.2018р.) строк (термін) поставки вугілля: по 31.03.2018р. включно.

Відповідно до п.2.3 укладеного сторонами правочину вугілля постачається рівномірно протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» в редакції 2000р. з урахуванням особливостей, передбачених цим договором, та за реквізитами покупця, вказаними у додатках до договору.

Відтак, з урахуванням того, що попередня оплата продукції була здійснена позивачем 31.05.2017р., приймаючи до уваги приписи п.2.1 договору №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. (у відповідній редакції), строк виконання зобов’язання з поставки вугілля настав.

За поясненнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.ст.526, 662, 663, 693 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Державне підприємство «Мирноградвугілля» поставку товару у відповідності до здійсненої попередньої оплати не виконало, суму попередньої оплати у розмірі 80310093 грн не повернуло.

В той же час, як вказувалось судом вище, у заяві №120 від 24.04.2018р. Державне підприємство «Мирноградвугілля» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, за змістом заяви №1-381 від 06.06.2018р. відповідач визнав позов у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, норми якої кореспондуються з приписами ч.1 ст.191 вказаного кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч.4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Наразі, судом не встановлено в діях відповідача, пов’язаних із визнанням позову, конкретних порушень закону, а також фактів, які б доводили порушення визнанням позову прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов’язання за договором №06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов’язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Державного підприємства «Держвуглепостач» до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення 80310093 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 616700 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, суд зазначає, що заява відповідача №1-381 від 06.06.2018р. про визнання позову надійшла до суду після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, що виключає можливість застосування приписів ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України в частині повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наразі, викладена у заяві №120 від 24.04.2018р. Державного підприємства «Мирноградвугілля» (яка надійшла у підготовчому провадженні) правова позиція щодо наявності підстав для задоволення позову по своїй суті не є тотожною визнанню позову відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (85323, Донецька обл., м.Мирноград, вул.Соборна, буд.1, ) на користь Державного підприємства «Держвуглепостач» (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.4, ) суму попередньої оплати у розмірі 80310093 грн, а також судовий збір в сумі 616700 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 14.06.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця