ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/15115/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представників : Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвоката Фурмана Р.В., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка І.І.- адвоката Шульженка Д.Ю., ТОВ "Уманьміськбуд" - директора Мельника О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне підприємство № 5"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018

та рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017

у справі № 910/15115/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне підприємство № 5"

до: 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

2) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка Ігора Івановича;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьміськбуд"

про визнання недійсними електронних торгів № UA-EA-2017-08-07-000147-с з продажу активів (майна),-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство №5" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича про визнання недійсними електронних торгів, проведених 18.08.2017 та оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-08-07-000147-с.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як орендар нерухомого майна (виробничої бази, за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4, загальною площею 4 098,40 кв.м.) за договором оренди від 24.04.2017, вважає, що спірні електронні торги від 18.08.2017 щодо продажу зазначеної виробничої бази відбулись з порушенням вимог ст.ст. 3, 5, 12 ЗУ "Про публічні закупівлі", Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 388, Порядку реалізації майна неплатоспроможних банків шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказом ДП "СЕТАМ" від 22.01.2016 № 9 зі змінами, внесеними наказом ДП "СЕТАМ" від 07.06.2016 № 47.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2017 у справі № 910/15115/17 (суддя Мудрий С.М.) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі № 910/15115/17 (судді : Коротун О.М., Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.) рішення Господарського суду м. Києва від 14.11.2017 залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство № 5" просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі № 910/15115/17 скасувати, направивши справу на новий судовий розгляд.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішення щодо відмови у позові скаржник посилається на те, що вирішуючи даний спір про визнання недійсними електронних торгів № UA-EA-2017-08-07-000147-с з продажу майна - виробничої бази за адресою : м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, 4, право власності на яке належало ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" , судами попередніх інстанцій порушено вимоги Закону України "Про публічні закупівлі", а саме ст. 3, 5, 12 , якими врегульовано принципи здійснення закупівель, недопустимість дискримінація учасників торгів та процедури закупівлі, та положення ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за якою врегульовані умови продажу майна банку, що ліквідується, а звідси судами не враховано що спірний аукціон проведений з порушенням вимог чинного законодавства.

У відзивах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ "Уманьміськбуд" та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" просять оскаржувані судові рішення залишити без змін як такі, що прийняті з урахуванням норм права, оскільки на спірних електронних торгах реалізовано нерухоме майно, належне на праві власності ПАТ "КБ" Хрещатик", як неплатоспроможного банку, що знаходиться в процедурі ліквідації, при цьому банк, а в подальшому і Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" у договірних відносинах з ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство № 5" не перебували і не перебувають, а тому права позивача, як орендаря цієї бази, не порушені в даному випадку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 14.03.2018 для розгляду вказаної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Жукова С.В., Білоуса В.В. та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2018 відкрито касаційне провадження і розгляд справи призначено на 23.05.2018 о 10 год. 30 хв.

До початку розгляду справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство № 5" про відкладення розгляду даної справи на іншу дату у зв"язку із відрядженням представника.

В судовому засіданні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 23.05.2018, вислухавши думку представників сторін стосовно поданого клопотання ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство №5" про відкладення розгляду справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом було оголошено перерву до 30.05.2018 на 15:45 год.

В судове засідання Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 30.05.2018 представник ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство № 5" не з"явився, про день та час розгляду справи товариство повідомлене.

До початку розгляду справи, 30.05.2018 надійшло клопотання ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство № 5" про відкладення розгляду даної справи на іншу дату.

Заслухавши думку представників сторін, перевіривши доводи викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, суд радячись на місці ухвалив : клопотання ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство № 5" про залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників відповідачів: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвоката Фурмана Р.В., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка І.І.- адвоката Шульженка Д.Ю. та третьої особи: ТОВ "Уманьміськбуд" - директора Мельника О.Ю., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень відповідно до вимог ст. 310 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволені позову щодо визнання недійсними електронних торгів № UA-EA-2017-08-07-000147-с з продажу активів (майна), суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, виходили з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, за рішенням Господарського суду м. Києва від 23.04.2012 у справі № 22/472, яке набрало законної сили, задоволено вимогу ПАТ "КБ "Хрещатик" стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за іпотечним договором № 40-47/2-06-з/1 від 09.11.2006, укладеним з ТОВ "Бастен", а саме: виробничу базу загальною площею 4 098,40 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4.

Реєстрація права власності на виробничу базу відбулась в межах виконавчого провадження № 36421105, відкритого Державною виконавчою службою України на виконання вищезазначеного рішення суду.

Протоколом № 5 від 26.08.2014 ПАТ "КБ "Хрещатик" визнано покупцем предмета іпотеки - виробничої бази, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4, загальною площею 4 098,40 кв.м. та на підставі протоколу № 5 від 26.08.2014 відділом примусового виконання рішень ДВС в особі головного державного виконавця Бойко О.М. видано акт № 141/1 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.09.2014.

Даний акт державного виконавця став підставою для реєстрації права власності на нерухоме майна та видачі свідоцтва про право власності.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26986201 від 18.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим Олександром Олександровичем було внесено запис про право власності №7044054 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 15889145 від 18.09.2014, яким проведено державну реєстрацію права власності публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на об'єкт нерухомості - виробничу базу, за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, 4, загальною площею 4 098,40 кв.м.

Із матеріалів справи вбачається що, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.08.2016 у справі № К/800/10604/16 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 залишено без змін.

Як також вбачається із матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2016 у справі №862/22242/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 , позов задоволено частково: скасовано рішення нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, а саме, виробничу базу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4, загальною площею 4 098,40 кв.м., за ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У вищезазначеній постанові адміністративним судом першої інстанції зазначено, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону щодо майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо цього майна до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Крім того, в частині позову щодо визнання зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві поновити запис про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Пасдорсервіс" (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю "Бастен") на нежитлові будівлі, а саме, виробничу базу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4, загальною площею 4 098,40 кв.м. відмовлено.

Крім того, залишаючи без змін зазначені вище судові рішення, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 16.08.2016 у справі № К/800/10604/16 зазначив, що реєстрація арешту є актом обмеження прав власника, а не актом офіційного визнання прав чи вимог інших осіб на майно.

Таким чином, Вищим адміністративним судом України було встановлено, що реєстрація права власності на спірне нерухоме майно була проведено державним реєстратором за наявності обтяження цього майна.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені в рішеннях у справі № 862/22242/15 на підставі ч. 3 ст. статті 35 ГПК України в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції) та ч. 4 ст. 75 ГПК України (в редакції, чинній на момент апеляційного перегляду рішення суду) мають преюдиційне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Разом з цим, в подальшому, 18.08.2017 організатором відкритих торгів - ТОВ "ІТ Контракт" було здійснено реалізацію нерухомого майна - виробничої бази, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4, загальною площею 4 098,40 кв.м. шляхом продажу на відкритих торгах (аукціоні) - протокол електронних торгів № UA-EA-2017-08-07-000147-c.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 05.09.2017 право власності ПАТ "КБ "Хрещатик" було скасовано на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/22242/15 від 15.02.2016. Відомості про скасування вніс Євко В.В., службовець Державного підприємства "СЕТАМ".

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (сформованого 05.09.2017) вбачається, що 05.09.2017 державний реєстратором: Євко Володимиром Володимировичем, Державне підприємство "СЕТАМ" було зареєстровано права власності ПАТ "КБ "Хрещатик" на виробничу базу загальною площею 4 098,40 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, будинок 4. Підстава виникнення права власності: свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1143, виданий 18.09.2014, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О.

11.09.2017 відповідно до протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-08-07-000147-c від 18.08.2017 між ПАТ "КБ "Хрещатик" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Уманьміськбуд" укладено договір купівлі-продажу майна в тому числі виробничої бази загальною площею 4 098,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О.

Відповідно до п. 5.4. постанови "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цим пунктом, може проводитись в електронній формі (на електронних майданчиках).

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. Організатор торгів не повинен мати конфлікт інтересів з банком, майно якого продається. Порядок залучення організатора торгів визначається нормативно-правовими актами Фонду.

Крім того апеляційний суд дійшов висновку , що електронні торги проведені у відповідності п. 6.10 Порядку реалізації майна неплатоспроможних банків шляхом проведення електронних торгів, підстав вважати їх такими, що не відбулися немає, оскільки до участі у вказаних електронних торгах (результати яких було оформлено протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-08-07-000147-c), було допущено 2 учасника.

Судами попередніх інстанцій також було встановлено , що права позивача, як орендаря, жодним чином порушені не були (доказів протилежного а ні до суду першої, а ні суду апеляційної інстанції позивачем надано не було). Крім того , судами було встановлено , що позивач участі в торгах не брав, результати яких оскаржує у даній справі.

Таким чином, суди дійшли висновку , що обраний позивачем спосіб захисту жодним чином не забезпечить порушених, на думку позивача, прав, а тому правомірно відмовили у задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, факт користування виробничою базою підтверджується наданою позивачем копією договору оренди нежитлових приміщень № 1/ОП-04-09/17 від 24.04.2017, відповідно до якого, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне підприємство № 5" (орендар) та Приватним підприємством "Вір" було укладено вказаний договір та акт №1 приймання-передачі до договору оренди нежитлових приміщень № 1/ОП-04-09/17 від 24.04.2017.

Відповідно до п. 2.1 вищезазначеного договору орендодавець передає, а орендар приймає приміщення у користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору під приміщенням в цьому договорі розуміються нежитлові приміщення, розташовані на території виробничої бази загальною площею 4 098,40 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд. 4, яка складається з виробничого корпусу (літ. А, А) площею 2 871,70 кв.м., виробничої бази (літ. В) площею 410,50 кв.м., кисневої станції (літ. Е) загальною площею 244,80 кв.м., прохідної бази (літ. Ж) загальною площею 23,60 кв.м., закритого складу (літ. Г) площею 406,40 кв.м., складу балонів (літ. Д) площею 38,20 кв.м., блоку складських приміщень (літ. З, Л) загальною площею 103,20 кв.м. та належить орендодавцю на праві користування та розпорядження.

Пунктом 25.7 договору встановлює, що при переході права власності на приміщення до будь-якої іншої особи або при реорганізації орендодавця цей договір зберігає чинність.

Згідно з ч.1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Разом з тим , суди встановили , що матеріали справи не містять доказів порушення права позивача на користування спірним приміщенням, та встановили, що позивач не довів в чому саме, на думку позивача, полягає порушення його прав та законних інтересів.

Відчуження майна з відкритих торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною 1 статті 215 ЦК України.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 215 та ст. 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За правилами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України та статті 1 ГПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язків елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності або відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Такими особами можуть також бути особи, що мають безпосередній інтерес у результаті розгляду справи, на права й обов'язки яких безпосередньо впливає нікчемний правочин.

При цьому власний інтерес заінтересованої особи може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи норми процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз'яснив Конституційний Суд України у своїм рішенням від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

При цьому, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція грунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Відтак, з урахуванням вище зазначеного та враховуючи встановлене судами попередніх інстанцій, касаційний суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції про відмову в позові у зв'язку з недоведеністю порушення прав позивача спірними електронними торгами, оскільки відчуження на цих торгах майна ПАТ "КБ" Хрещатик", а як наслідок і зміна власника цього нерухомого майна жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, як орендаря цього нерухомого майна, враховуючи умови договору оренди та положення ЦК України.

Відповідно до ст.17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів / рішення ЕСПЛ від 25.07.2002 у справі № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг проти України"/.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 та рішення Господарського суду м. Києва від 14.11.2017 у справі № 910/15115/17 постановлені у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Доводи касаціної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, які викладені в оскаржуваних судових рішеннях.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на ТОВ "Будівельно-монтажне підприємство № 5".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне підприємство № 5" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі № 910/15115/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.