ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 904/63/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М. , секретар судового засідання Вакалюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк"

вул. Батумська, 11, м. Дніпро, 49074

до відповідача: ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014

про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 441 540,86 грн

за участю:

від позивача: не з'явився,

від відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк": не з'явився,

від відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго": ОСОБА_3, довіреність №229 від 11.05.2018

від відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго": ОСОБА_4, довіреність №254 від 01.06.2018

ВСТАНОВИВ:

Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною вимогою до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк" та до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 441 540,86 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2018 року, визначено головуючого суддю по даній справі - ОСОБА_5

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 01.03.2018 року.

В судовому засіданні 01.03.2018 року підготовче засідання відкладено на 22.03.2018 року. Ухвалою суду від 22.03.2018 року зупинено провадження у справі до вирішення справи №904/9105/15 Господарським судом Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 02.05.2018 року поновлено провадження у справі і призначено розгляд справи на 17.05.2018 року. В судовому засіданні 17.05.2018 року відкладено підготовче засідання на 29.05.2018 року. Ухвалою суду від 29.05.2018 року підготовче провадження у справі закрито і розгляд справи по суті призначено на 19.06.2018 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується присутністю представника позивача на попередньому судовому засіданні. Причини неявки представник позивача суду не повідомив.

Представник відповідача 1 - публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" в судове засідання не з'явився. 10.04.2018 року до суду поступило клопотання вих.№203-юр/253 від 30.03.2018 року (вх.№5573/18 від 10.04.2018) від ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк" про розгляд справи за відсутності представника ПАТ "Акцент-Банк".

Відповідно до ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розглянути справу без участі представника позивача та представника відповідача 1 - публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

В судовому засіданні представники відповідача 2 - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" проти позовних вимог заперечили, згідно підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№3321/18 від 27.02.2018) та в запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву (вх.№4623/18 від 21.03.2018).

Позиція позивача.

Позивач вказує на те, що 09.04.2015 року компанія "Нафтогаз України" листом №26-2586/1.2-15 звернулась до відповідача 2 з вимогою про оплату векселя №566 17.04.2015 року. Проте, за словами позивача, відповідач 2 борг за вказаним векселем у розмірі 1000 000 грн не погасив.

З посиланням на ст.47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, позивач вказав, що відповідачі є солідарно зобов'язаними перед держателем (позивачем).

За словами позивача, строк платежу за вказаним векселем настав 18.04.2015 року, а відтак загальний розмір нарахованих 6% річних від основного боргу по векселю складає 147 287, 67 грн, а сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 294 253, 19 грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 441 540, 86 грн.

01.03.2018 року позивач подав суду відповідь на відзив б/н від 22.02.2018 року (вх.№1383 від 01.03.2018), в якому вказав, що при поданні позову ним було повністю дотримано вимоги ст.162 та 164 ГПК України. Також позивач вказав, що розрахунок 6% річних у відповідності до Уніфікованого закону є вірним і обґрунтованим. Щодо нарахування інфляційних позивач вказав, що відповідно до судової практики - за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК. На думку позивача, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України є законна і обґрунтована.

Щодо нарахування відсотків позивач з посиланням на п.2 абз.1 ст.48 Уніфікованого закону вказав, що векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явлено позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму.

Таким чином, позивач просить суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповідача 1 - ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк".

19.02.2018 року відповідач 1 Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" подав суду відзив на позовну заяву (вх.№2796/18 від 19.02.2018). У своєму відзиві відповідач 1 вказує на те, що індосант відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги. За словами відповідача 1, вказане застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги передбачені ст.43-49 Уніфікованого закону, тобто звільняє індосанта від відповідальності за невиконання зобов'язань за векселем. Також відповідач 1 вказав, що форма індосаменту, за якої індосант перед своїм підписом робить напис "Без обороту на мене", або інше рівнозначне застереження, звільняє індосанта від відповідальності за пред'явленими до нього претензіями у разі не оплати векселя зобов'язаною за ним особою (основним вексельним боржником).

За словами відповідача 1 спірний вексель був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Зробивши таке застереження, індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем простого векселя.

Таким чином відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині вимог до ПАТ "Акцент-Банк".

Заперечення відповідача 2 - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго".

27.02.2018 року відповідач 2 Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" подало суду відзив на позовну заяву №054/130 від 26.02.2018 року (вх.№3321/18 від 27.02.2018).

У своєму відзиві відповідач 2 вказав, що простий вексель не був пред'явлений векселедавцю - АТ "Прикарпаттяобленерго" у місті платежу і взагалі не був пред'явлений у порядку, передбаченому Уніфікованим законом. За словами відповідача 2 оригінал вказаного векселя було долучено до позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до відповідача 1 ПАТ "Акцент-Банк" до відповідача 2 АТ "Прикарпаттяобленерго" у справі №904/9105/15 про солідарне стягнення 1000 000 грн за простим векселем.

Відповідач 2 вказав, що норми спеціального вексельного законодавства містять вимоги до векселедержателя при пред'явленні вимоги про оплату пред'явити оригінал векселя.

За словами відповідача 2 у зв'язку з непред'явленням векселя у місті, в якому повинен бути здійснений платіж, векселедавець АТ "Прикарпаттяобленерго" не мало можливості перевірити наявність у позивача оригіналу простого векселя. На думку відповідача 2 позивачем порушено особливий порядок щодо місця пред'явлення векселя до виконання, встановлений спеціальним вексельним законодавством.

Також відповідач 2 зазначив, простий вексель не був пред'явлений позивачем до виконання чи опротестований у визначеному законодавством порядку, що підтверджується відсутністю на векселі відмітки відповідача 2 про його пред'явлення до платежу чи засвідченого нотаріусом протесту у зв'язку з відмовою векселедавця зробити датовану відмітку.

Таким чином, відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

21.03.2018 року відповідач 2 подав суду заперечення на відповідь на відзив №054/1884 від 21.03.2018 (вх. № 4623/18 від 21.03.2018), де з посиланням на судову практику вказав, що вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище вимогами, не є пред'явленою належним чином і тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В спірному випадку, предметом спору є стягнення 6% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату за простим векселем № 566 від 04.05.2000 (а.с.15).

04.05.2000 ВАТ "Прикарпаттяобленерго" емітовано простий вексель № 566 на суму 1 000 000 грн. зі строком платежу "по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року".

За вказаним векселем ВАТ "Прикарпаттяобленерго", правонаступником якого є відповідач 2, зобовязався заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є відповідач 1 чи його наказу 1000000,00 грн. Зазначений вексель був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження.

09.04.2015 ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернулося листом до ПАТ "Прикарпаттяобленерго" оплатити спірний вексель до 12:00 години 17 квітня 2015 року. До зазначеного листа додано копії простих векселів, в тому числі і векселя №566 та вказано, що у разі несплати зазначених векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі (а.с.16).

ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ПАТ "Акцент-Банк" та ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про стягнення 1000000,00 грн заборгованості за простим векселем № 566.

13.03.2018 року Господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі №904/9105/15 про стягнення заборгованості за векселем з відповідача 2 частково (враховуючи часткову оплату на суму 5000 грн за вказаним векселем відповідно до платіжного доручення №5930 від 12.12.2017 року) в сумі 995 000 грн, оскільки у відповідача 2 перед позивачем існує боргове зобов'язання за простим векселем № 566 пред'явленим до оплати 10.04.2015 року, а в частині позову до ПАТ "Акцент-Банк" відмовлено (а.с.128).

Відповідно до платіжного доручення №10316 від 11.04.2018 року ОСОБА_2 акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" оплачено суму за простим векселем № 566 в розмірі 995 000 грн (а.с.138).

В спірному випадку, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Щодо позовних вимог до відповідача 1 ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк, суд вважає за правильне вказати таке.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 року по справі №904/9105/15, яке набрало законної сили 13.04.2018, встановлено, що саме у відповідача 2 ОСОБА_2 акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" перед позивачем існує боргове зобов'язання за простим векселем № 566 пред'явленим до оплати 10.04.2015 року у сумі 1000 000 грн, а тому у задоволенні позовних вимог до відповідача 1 ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк" відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені у справі №904/9105/15 та відмову в позові про стягнення з ПАТ "Акцент - Банк" заборгованості за простим векселем, в суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 1 - 6 % річних та інфляційних втрат за невиконання зобов'язання по оплаті простого векселя. Докази протилежного в суду відсутні.

Щодо позовних вимог до відповідач 2 - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", слід вказати таке.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі "Уніфікований закон", з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також Законами України від 05.04.2001 №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні" (стаття 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23.02.2006 №3480-ІV "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 № 826-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІV "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів" у редакції, чинній на відповідний момент.

Згідно приписів статті 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, підписаної в Женеві 7 червня 1930 року, дія зобов'язань акцептанта за переказним векселем або векселедавця простого векселя визначається за законом місця, в якому ці документи підлягають оплаті. Дія підписів інших осіб, які зобов'язані за переказним або простим векселем, визначається за законом країни, в якій знаходиться місце, де були поставлені підписи.

Строк нарахування відсотків на підставі ст. 48 Уніфікованого закону починається з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи.

Згідно зі ст. 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

Згідно абз.2 п.1 постанови пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів", вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання (статті 202 - 211, 215 - 236, 509 - 609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Тому за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК з урахуванням їх особливостей.

Стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред'явлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною. Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною. Відсотки нараховуються з дати складання переказного векселя, якщо не зазначено іншої дати.

Положеннями статті 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

1. Суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

2. Відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

3. Витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Таким чином, у пунктах 1 та 2 ст. 48 Уніфікованого закону передбачені різні відсотки, а саме: у п. 1 йдеться про відсотки, які можуть бути визначені векселедавцем у векселі відповідно до ст. 5 Уніфікованого закону, та які мають обчислюватись з дати складання векселя; у п. 2 передбачені відсотки, які нараховуються відповідно до прямої вказівки та в розмірі, визначеному Уніфікованим законом, від дня строку платежу, тобто у разі, коли векселедавець не здійснив оплату векселя у встановлений строк.

З огляду на положення статті 48 Уніфікованого закону, векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму. Нарахування здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред'явив позов, чи від іншої зобов'язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

Як вбачається з матеріалів справи листом від 09.04.2015 № 26-2586/1.2-15 відповідача 2 - АТ "Прикарпаттяобленерго" повідомлено, що вексель № 566, емітований ВАТ "Прикарпаттяобленерго", знаходиться у власності позивача, у звязку з чим запропоновано оплатити вказаний цінний папір у строк до 12-00 години 17 квітня 2015 року. При цьому, відповідача 2 попереджено, що у разі несплати векселів по ним буде вчинено протест у несплаті (а.с.16). Направлення вказаного листа на адресу відповідача-2 підтверджується, долученими до матеріалів справи фіскальним чеком підприємства звязку від 10.04.2015 №9570 та описом вкладення у цінний лист з відміткою підприємства звязку (а.с.17,18).

При дослідженні судом зазначених вище документів встановлено, що зазначений лист надіслано із додатками, а саме із копіями простих векселів, у тому числі простого векселя №566.

Відповідно до ст. 75 Уніфікованого закону простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

За приписами норм ст. 34 Уніфікованого Закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Пунктами 16, 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" встановлено, що простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу; держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк; зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону); строк для пред'явлення відраховується з дати складання векселя; якщо у векселі строком "за пред'явленням" вказано, що він не може бути пред'явлений до платежу раніше визначеної дати, строк для його пред'явлення до платежу відраховується з цієї дати.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належним чином.

Таким чином, виникнення зобов'язань боржника за емітованими векселями чинне законодавство пов'язує саме з моментом їх пред'явлення до платежу не раніше зазначеної у векселі дати. Таким чином, строк для пред'явлення простого векселя №566 відраховується починаючи з 02.01.2015.

Простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за предявленням" підлягає оплаті в день його належного предявлення до платежу у визначеному у векселі місці платежу.

В спірному випадку, відповідно до простого векселя №566 місцем платежу є м. Київ (а.с.15). Проте, доказів того, що саме у м. Київ (місце платежу, вказаному у векселі) вексель пред'явлено до оплати - суду не подано. Таким чином, підстави вважати, що вексель пред'явлено до оплати належним чином відсутні, а відтак відсутні підстави стверджувати про наявність прострочення терміну платежу за векселем, а за таких обставин вимоги про нарахування 6% річних є необґрунтованими та безпідставними.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем вексель оплачений повністю 11.04.2018 року (що підтверджується платіжним дорученням №10316 від 11.04.2018 року, а.с.138) - ще до набрання рішенням законної сили 13.04.2018 року, що свідчить про виконання відповідачем 2 основного зобов'язання за векселем, а тому підстави для нарахування 6 % річних - відсутні.

Відповідно до приписів статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 та ст. 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В спірному випадку, лист позивача від 09.04.2015 № 26-2586/1.2-15 підтверджує факт направлення на юридичну адресу відповідача 2 - АТ "Прикарпаттяобленерго" копії простого векселя №566. Таким чином, є всі підстави вважати, що вексель у встановленому законодавством порядку не предявлявся до платежу. Інші доказів, які б засвідчили предявлення оригіналу векселя до оплати у встановленому місці та у визначений строк, вчинення протесту векселя нотаріусом, доказів ухилення відповідача 2 від пред'явлення для огляду Голові правління товариства або іншим уповноваженим представникам оригіналу векселя - в суду відсутні.

Згідно абзаців 4, 5 пункту 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

В спірному випадку позивачем не доведено факту пред'явлення оригіналу векселя відповідачу 2, не вчинено протесту спірного векселя, чим позбавлено відповідача можливості пересвідчитись у тому, що позивач є законним векселедержателем оригіналу векселя та засвідчити на оригіналі векселя виконання ним свого обовязку щодо оплати.

Враховуючи той факт, що оплата за простим векселем №566 здійснена відповідачем 2 - ОСОБА_2 акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" в повному обсязі 11.04.2018 року (що підтверджується платіжним дорученням №10316 від 11.04.2018 року, а.с.138) - в суду відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача 2 6% річних від основного боргу по векселю в розмірі 147 287 грн 67 к.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" інфляційних втрат в розмірі 294 253 грн 19 к., суд вважає за правильне вказати таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобов'язану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Крім того, постановою Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11 (справа №45/211) вказано, що у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та 3% річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, в суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 2 - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" інфляційних втрат в розмірі 294 253 грн 19 к., а відтак така вимога не підлягає до задоволення.

В спірному випадку, суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.73,74,76,77,86,123,129,238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" /01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6/ до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент-Банк" /49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11/ та до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" /76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34/ про стягнення 441 540 грн 86 к., з яких: 147 287 грн 67 к. - 6% річних та 294 253 грн 19 к. - інфляційні встати - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.06.2018

Суддя Фрич М.М.