ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018р. Справа №914/383/18

місто Львів

За позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вог Трейдинг, м.Луцьк Волинської області

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Максімус Оіл Трейд, м. Львів

про стягнення 500000,00грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 03.01.2018р.);

від відповідача: не зявився

На розгляді господарського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вог Трейдинг, м.Луцьк Волинської області до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Максімус Оіл Трейд, м. Львів про стягнення заборгованості в сумі 500000,00грн.

Ухвалою суду від 03.03.2018р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16.03.2018р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 11.04.2018р.

Ухвалою суду від 11.04.2018р. підготовче засідання відкладено на 16.05.2018р. у звязку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 16.05.2018р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 06.06.2018 р.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 06.06.2018р. забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

В засідання, які відбувалися 11.04.2018, 16.05.2018, 06.06.2018, представник відповідача не з'являвся, хоч був належним чином повідомлений про час та місце таких засідань за адресою, зазначеною у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Так, ухвали суду від 16.03.2018р., 11.04.2018р., 16.05.2018р., скеровані судом на адресу, зазначену у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 79052, м.Львів, вул.Рудненська, 8, було повернуто відділенням поштового зв'язку без вручення з відмітками за закінченням терміну зберігання.

Відповідач скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, а саме подав відзив на позовну заяву від 29.03.2018р. №02 (вх..№12549/18 від 10.04.2018р.) у якому позовні вимоги визнає, зазначає, що погасити вказану суму не має можливості, оскільки перебуває у скрутному фінансовому становищі.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, яким останній скористався та визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29 травня 2015 року, між ТОВ "Вог Трейдинг" та ТОВ "Максімус Оіл Трейд" було укладено договір безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі № 2905Ф (далі - договір).

Згідно п. 1.1. Договору, ТОВ «Вог Трейдинг» (позикодавець) надає ТОВ " Максімус Оіл Трейд " (позичальнику) позику в сумі 1 000 000 000,00 грн., з метою створення та реалізації останнім програм по проведенню економічно доцільних господарських операцій.

Згідно п. 2.1. Договору, ТОВ «Вог Трейдинг» надає позику ТОВ «Максімус Оіл Трейд» частками у взаємоузгоджені Сторонами строки.

Пунктом 2.2. Договору сторони визначили, що позика надається в українській національній валюті, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника.

Так, на виконання умов Договору, Позивачем було надано позику в розмірі 14 151 444,01 грн., а саме: 05.06.2015 року було перераховано суму в розмірі 1934,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4411; 16.06.2015 року - 36,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4605; 24.06.2015 року - 200,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4851; 21.09.2015 року - 6 842 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6998; 22.09.2015 року - 2 010 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7019; 08.10.2015 року - 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7403 та угодою про зміну призначення платежу від 08.10.2015 рок; 09.10.2015 року 334 274,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням №489; 06.11.2015 року 16 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8224; 10.11.2015 року 1 992 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №557; 06.01.2016 року 20000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення №122; 03.02.2016 року 16000,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням №1065; 09.03.2016 року 17000,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням №2015; 05.04.2016 року 37 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2776; 06.04.2016 року 4000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2809; 07.04.2016 року 1000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2830; 14.04.2016 року 1436926,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням №108; 29.04.2016 року 3000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3445; 06.05.2016 року 5000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3536; 10.05.2016 року 1000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3578; 24.05.2016 року 1390573,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням №684; 07.06.2016 року 3500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4078.

29 квітня 2016 року, до Договору було підписано додаткову угоду, за умовами якої Відповідач зобовязався повернути до 31 травня 2016 року, суму в розмірі 545 000,00 грн., до 31 жовтня 2016 року - 5 700 000,00 грн., а до 31 грудня 2016 року, решту суми визначеної в п. 1 Додаткової угоди.

Пунктом 3.1. Договору , сторони визначили, що строк повернення позики становить до 31 грудня 2015 року включно.

Згідно п.3.2. Договору,строк, вказаний у п.3.1 даного Договору, може бути продовжений за взаємною згодою Сторін в порядку, встановленому чинним законодавством України.

30 грудня 2015 року, до Договору було підписано додаткову угоду, за умовами якої сторони змінили строк повернення позики до 31 грудня 2016 року (включно).

Відповідно до п.4.1. договору Позичальник зобовязується повернути суму позики не пізніше останнього дня строку, встановленого в п.3.1 даного Договору. За згодою сторін Позичальник вправі проводити повернення наданої йому позики до закінчення строку, вказаного в п.3.1 даного Договору, Повернення позики Позичальником можливе частинами, але в будь-якому випадку, Позичальник зобовязується повернути отримані уми позики не пізніше останнього дня строку, встановленого в .п3.1 даного договору.

Згідно п.4.2. договору сторони прийшли до згоди, що повернення Позичальником позики здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця.

В порушення умов Договору безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі №2905Ф від 29.05.2015 року та додаткової угоди від 29.04.2016 року, зобовязання щодо повернення позики ТОВ «МАКСІМУС ОІЛ ТРЕЙД» не виконано.

У звязку з невиконанням умов Договору, Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про оплату заборгованості вих. № 10-01/18 від 10 січня 2018 року, в якій вимагав у останнього повернути заборгованість в розмірі 500 000,00 гривень у строк 30 днів з моменту її отримання. Відповідач отримав вимогу 16 січня 2018 року, що підтверджується відміткою директора Відповідача про отримання вимоги. Разом з тим, зазначена вимога не була задоволена, що і стало причиною звернення до суду.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалами справи вбачається, що 29.05.2015р. між сторонами укладено договір безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі № 2905Ф згідно якого позивачем відповідачу надано позику в розмірі 14 151 444,01 грн.

Позика в зазначені сумі була надана позивачем і отримана відповідачем без будь-яких претензій та застережень, що підтверджується наявними в справі банківськими документами та актом звірки розрахунків станом на 31.12.2017р.

29 квітня 2016 року, до Договору було підписано додаткову угоду, за умовами якої Відповідач зобовязався повернути до 31 травня 2016 року, суму в розмірі 545 000,00 грн., до 31 жовтня 2016 року - 5 700 000,00 грн., а до 31 грудня 2016 року, решту суми визначеної в п. 1 Додаткової угоди.

Судом встановлено, що сума позики у розмірі 500000,00 грн. залишилась Відповідачем непогашеною, як станом на станом на дату подання позовної заяви до господарського суду Львівської області, так і станом на дату прийняття рішення у справі. Факт наявності заборгованості у розмірі 500000,00 грн. відповідачем визнано у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

З азначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення коштів за Договором договір безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі № 2905Ф від 29.05.2015р. та факту наявності заборгованості у розмірі 500 000,00 грн., вимога позивача про стягнення з відповідача позики у розмірі 500 000,00 грн. визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відтак, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 123, 129, 207, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Максімус Оіл Трейд» (79052, м.Львів, вул.Рудненська, 8; ідентифікаційний код 39675577) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вог Трейдинг» (43005, Волинська область, м.Луцьк, вул.Рівненська, 48, ідентифікаційний код 38390515) 500 000,00 грн. заборгованості та 7500,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2018 р.

Суддя Кітаєва С.Б.