ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р. Справа № 917/1826/16

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

сторони уповноважених представників до судового засідання не направили, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (вх. №972 П/2) на ухвалу постановлену Господарським судом Полтавської області о 11 годині 58 хвилин у приміщенні Господарського суду Полтавської області 06.04.2018 суддею Кульбако М.М. (дата складання повного тексту не зазначена) у справі № 917/1826/16

за позовом Приватного АТ "Тернопільський молокозавод" 46010, м. Тернопіль, вул. Лозовецька, 28

до ТОВ "Білогір'я молокопродукт", 37300, Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч, вул. Героїв майдану, 82, офіс 23

про стягнення 485 902,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Тернопільський Молокозавод" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" про стягнення 485 902,00 грн. заборгованості, з яких 388 348,62 грн. - основного боргу, 91 524,09 грн. - пені, 6028,00 грн. - 3 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання за укладеним між сторонами 12.03.2016 договором поставки №2.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", на користь Приватного акціонерного товариства "Тернопільський Молокозавод" 376 348,72 грн. основного боргу, 78 583,34 грн. пені, 6015,00 грн. 3% річних та 6 914,19 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 вказане рішення залишено без змін.

На виконання рішення та постанови Господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ від 09.02.2018 №917/1826/16.

23.03.2018 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" про відстрочку виконання рішення суду від 17.10.2017 по справі №917/1826/16.

Обґрунтовуючи подану заяву про відстрочення виконання рішення, відповідач посилається на те, що основними ринками збуту продукції Товариства був ринок Російської Федерації. Однак, починаючи з 2014 року Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації. Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними чинниками, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідача.

Продукція на внутрішньому ринку була представлена у малому об'ємі, а з 2014 року взагалі не реалізувалась на території України, оскільки діяльність останнього орієнтована на зовнішній ринок. Зазначені обставини фактично позбавили можливості підприємства своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману сировину (молоко).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.04.2018 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" про відстрочення виконання рішення суду від 17.10.2017 по справі №917/1826/16.

Відмовляючи у задоволенні заяви, господарський суд вказав про те, що необхідно враховувати інтереси обох сторін, в тому числі наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

ТОВ "Білогір'я молокопродукт" не погодився з прийнятою у справі ухвалою та звернувся з апеляційною скаргою. У скарзі посилається на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин справи та наявність правових підстав для надання відстрочення виконання рішення.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Білогір'я молокопродукт" та відстрочити виконання рішення Господарського суду Полтавської області у даній справі на 12 місяців. Стягнути з позивача судовий збір.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Білогір'я молокопродукт" та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 13.06.2018.

Позивач ПрАТ "Тернопільський молокозавод" надіслав відзив (вх. 4382 від 11.06.2018) на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги та вважає її доводи безпідставними, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена при повному, належному та об'єктивному дослідженні обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що наведені відповідачем аргументи не свідчать про неможливість виконання ним судового рішення, а зазначені у клопотанні обставини не мають характеру виняткових випадків, які можуть бути підставою для надання відстрочення виконання рішення. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.04.2018 у даній справі.

Від ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (апелянта) надійшло клопотання (вх. 4492 від 13.06.2018), в якому просить суд відкласти розгляд справи. В обґрунтування клопотання зазначає про те, що в провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області знаходиться справа № 532/874/18 до відповідача ТОВ "Полтавамолпрод", яка призначена до розгляду на 13.06.2018 12:15 годину. Вказує на те, що уповноважений представник ТОВ "Білогір'я молокопродукт" також є представником ТОВ "Полтавамолпрод" та буде присутній у судовому засіданні Кобеляцького районного суду Полтавської області. З урахуванням наведеного, відповідач не має змоги забезпечити явку свого представника до судового засідання Харківського апеляційного господарського суду 13.06.2018 з розгляду справи № 917/1826/16 і просить відкласти її розгляд на іншу дату. До клопотання додано копію ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.05.2018, копії довіреностей від ТОВ "Білогір'я молокопродукт", ТОВ "Полтавамолпрод" на ім'я Дробаха А.Е. та копію свідоцтва на право займатися адвокатською діяльністю Дробаха А.Е.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання, суд встановив наступне.

Згідно ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.05.2018 вбачається, що відкрито провадження у справі за позовом фізичної особи до ТОВ Полтавамолпрод" та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 13.06.2018.

Явка представників сторін обов'язковою не визнана як до Кобеляцького районного суду Полтавської області так і до Харківського апеляційного господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи заява про відстрочення виконання рішення підписана від імені ТОВ "Білогір'я молокопродукт" уповноваженим представником О.В. Яценко, в судовому засіданні Господарського суду Полтавської області 06.04.2018 інтереси відповідача представляв за довіреністю Гамза Т.В. Отже, відповідач має декілька представників, та є юридичною особою та не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість участі іншого представника (заміни представника) підлягає доведенню.

Апеляційний господарський суд враховує строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду та те, що ухвала про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду отримана апелянтом 06.06.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, апелянт був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце судового засідання та мав об'єктивну можливість у разі потреби забезпечити явку іншого представника до судового засідання.

Крім того, п. 5 резолютивної частини ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 до відома сторін доведено, що неявка уповноважених представників сторін не тягне за собою перенесення розгляду справи на іншу дату та не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Позивач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засіданні повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши вимоги апеляційної скарги, дослідивши надані в її обґрунтування докази та доводи, переглянувши оскаржувану ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з урахуванням наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Розстрочка виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, за наявності доказів, що встановлюють обставини, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. Винятковість таких обставин встановлюється судом в кожному конкретному випадку.

Надання розстрочки виконання рішення є правом господарського суду. Закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки.

Отже, з наведеного суд приходить до висновку, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Законом України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів стягувача, як учасника господарських відносин, який належним чином виконав договірні зобов'язання.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, повинні досліджуватися та оцінюватися не тільки доводи боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі №917/1500/16, від 26.05.2015 у справі №922/1671/14, від 04.03.2015 у справі №917/1228/14.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду, боржник посилається, зокрема, на тяжке фінансове становище, що спричинене відсутністю ринку збуту продукції через введення Російською Федерацією продуктового ембарго.

Однак, відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, продуктове ембарго Російської Федерації та інші наведені обставини не є тією виключною обставиною, що зумовила невиконання відповідачем рішення суду по даній справі.

Крім того, апелянтом (відповідачем) не надано доказів в обґрунтування та на підтвердження відсутності можливості реалізовувати свою продукцію на інших ринках збуту.

Крім того, апелянт посилається на те, що в наслідок дій невідомих осіб з 11.09.2016 по 30.09.2016 блоковано в'їзди та виїзди з підприємства, що призвело до простою підприємства.

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що зазначені відповідачем обставини охоплюють лише період 20 днів вересня 2016 року, тоді як оскаржуване рішення про стягнення з відповідача заборгованості ухвалене у жовтні 2017 року та переглянуто в апеляційному порядку і залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду 24.01.2018.

Так, відповідач просить відстрочити виконання рішення від 17.10.2017 на 12 місяців. Однак, станом на час винесення оскаржуваної ухвали 06.04.2018 та станом на час її апеляційного перегляду минуло вже більше 6 місяців. Відповідачем не надано доказів жодної хоча б часткової оплати суми заборгованості.

Судова колегія вважає безпідставними посилання відповідача (апелянта) на наявність у виконавчій службі чисельних виконавчих проваджень про стягнення з відповідача за рішеннями судів заборгованості та відсутності у товариства можливостей погасити такі борги.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб'єктів, які належним чином виконали свої обов'язки. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про відстрочення виконання рішення суду, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що дані докази не доводять неможливості виконати рішення суду станом на теперішній час.

Так, до клопотання доданий сертифікат Полтавської торгово промислової палати № 6863 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), згідно якого період форс-мажорних обставин з 11.09.2016 по 30.09.2016.

Отже, на момент ухвалення рішення суду 17.10.2017 ці обставини вже більше року не існували.

Доданий до заяви звіт незалежного аудитора щодо майнового стану та господарської діяльності ТОВ "Білогір'я молокопродукт" охоплює період з 01.01.2016 по 31.12.2016 та датований 09.03.2017.

Тобто охоплює період, який майже два роки як передує ухваленому рішенню у справі, виконання якого просить відстрочити відповідач.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 06.04.2018 у справі 917/1826/16, ґрунтуються на чинному законодавстві та зроблені при належному повному та об'єктивному дослідженні обставин справи. Судова колегія не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника спростовуються матеріалами справи, документально не підтверджені та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України та зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору, який сплачений апелянтом за звернення з апеляційною скаргою, відшкодуванню не підлягають та покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 254, 255, 269, 270, 273, п.1 ч. 1 статті 275, 276, 282-284 ГПК України Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.04.2018 у справі № 917/1826/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.06.2018

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.