ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р.Справа № 922/1041/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт"
до Державного підприємства Харківський машинобудівний завод "ФЕД"
про стягнення 57189,79 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідач - Мельник О.А., за довіреністю № 41 юр від 22.12.2017 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства Харківський машинобудівний завод "ФЕД" про стягнення 57189,79 грн. за неналежне виконання умов договору поставки № 3/18-205А. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що останнім було поставлено відповідачу товар на загальну суму 53972,83 грн. на виконання умов договору поставки № 3/18-205А, проте відповідач обов`язку щодо оплати поставленого товару не виконав, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 57189,79 грн., з яких 53972,83 грн. основна заборгованість, 213,00 грн. 3% річних, 593,70 грн. інфляційні втрати та 2410,26 грн. пеня.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2018 року було прийнято вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 11.06.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.05.2018 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 15725), в якому проти позову заперечує та зазначає, що позивачем було здійснено поставку товару на суму 53972,83 грн., в той час як умовами договору передбачено здійснення поставки товару на суму 245866,56 грн., у зв`язку з чим відповідач вважає, що строк оплати не настав.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.06.2018 року проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник позивача в судове засідання 11.06.2018 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи та явку учасників справи не було визнано обов`язковою, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

27.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (позивач) та Державним підприємством "Харківський Машинобудівний завод "ФЕД" (відповідач) було укладено договір № 3/18-205А, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується передати, а відповідач прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених договором.

Загальна сума договору у відповідності до п. 1.2 складає 245866,56 грн., з урахуванням ПДВ 20% 40977,76 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору, розрахунок за даним договором здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п. 3.4 договору, поставка товару здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів з моменту письмової заявки відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 53972,83 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1402.1 від 14.02.2018 року на суму 23997,60 грн. та видатковою накладною № 1402.2 від 14.02.2018 року на суму 29975,23 грн., які підписані обома сторонами.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару не виконав, у зв`язку з чим 22.03.2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості № 66 (а.с. 20) з вимогою погасити борг.

Відповідач відповіді на претензію позивача не надав, заборгованість в сумі 53972,83 грн. не погасив, що й стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивачем було здійснено поставку товару на суму 53972,83 грн., в той час як умовами договору передбачено здійснення поставки товару на суму 245866,56 грн., у зв`язку з чим відповідач вважає, що строк оплати не настав.

Проте суд не погоджується із вищезазначеними твердженнями відповідача з огляду на наступне.

По-перше, п. 2.2 договору передбачено розрахунок за даним договором протягом 10 робочих днів з моменту отримання товару.

Отже з аналізу вищезазначеного вбачається, що відповідач мав здійснити оплату товару протягом десяти робочіх днів після кожної поставки та оскільки обидві видаткові накладні про поставку товару датовані 14.02.2018 року, то граничний строк оплати складає 28.02.2018 року.

По-друге, п. 3.4 договору передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів з моменту письмової заяви відповідача.

Отже, поставка товару відбувається саме за заявкою відповідача.

Проте в матеріалах справи відсутні докази направлення письмової заявки відповідачем на поставку залишку товару.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості відповідачем в сумі 53972,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 3/18-205А від 27.02.2018 року у розмірі 53972,83 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 213,007 грн. 3% річних та 593,70 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 213,007 грн. 3% річних та 593,70 грн. інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 2410,26 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.1 договору, у випадку порушення сторонами зобов`язань з поставки або оплати, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен дань прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 2410,26 грн., розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо її задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (код ЄДПРОУ 40750285) до Державного підприємства Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (код. ) про стягнення 57189,79 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Харківський машинобудівний завод "ФЕД" ( 61023, м. Харків, вул. Сумська, 132 код. , р/р 05 у ФХОУ АТ «Ощадбанк», МФО 351823 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю"Виробничо-комерційне підприємство "Всесвіт" (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд.39 код ЄДПРОУ 40750285 , р/р 4698 в АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849) 53972,83 грн. - суми основного боргу, 213,00 грн. - суми 3% річних, 593,70 грн. - суми інфляційних втрат, 2410,26 грн. - суми пені та 1762,00 грн. судових витрат.

Видати наказі після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 14.06.2018 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/1041/18