ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа № 926/1042/18

За позовом Сторожинецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Глибоцької селищної ради смт. Глибока

до фізичної особи-підприємця Дугана Петра Георгійовича с. Купка, Глибоцького району, Чернівецької області

про стягнення 30768,00 грн.

Суддя Бутирський А.А.

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Дуган П.Г. - фізична особа-підприємець

у засіданні приймали участь: Балицька Р.С. - прокурор

СУТЬ СПОРУ: Сторожинецька місцева прокуратура в інтересах держави в особі Глибоцької селищної ради смт. Глибока звернулася до господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Дугана Петра Георгійовича с. Купка, Глибоцького району, Чернівецької області про стягнення 30768,00 грн. збитків, завданих недодержанням відповідачем зобов'язання щодо сплати пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Глибока.

Ухвалою від 07.05.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження, розгляд справи призначено на 04.06.2018 р.

Ухвалою від 04.06.2018 р. розгляд справи відкладено на 18.06.2018 р.

У судовому засіданні 18.06.2018 р. відповідач в усній формі проти позову заперечував, посилаючись при цьому на те, що цех з виготовлення і фасування продуктів, який він збудував, не підключено до водопровідної та каналізаційної мережі смт. Глибока, а тому позивач не надавав ніяких послуг.

У судовому засіданні 18.06.2018 р. оголошено перерву до 25.06.2018 р.

25.06.2018 р. відповідач надав заяву, в якій позов визнав та просив розстрочити виконання судового рішення рівними частинами на один рік. Позивач у судове засідання не з'явився, проте у поданій заяві проти надання розстрочки виконання рішення не заперечував. Прокурор в усній формі також не заперечував проти надання розстрочки виконання рішення.

Розглянувши подані документи, з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення відповідача та прокурора, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд

ВСТАНОВИВ:

14.12.2012 р. прийнято рішення № 218-23/12, яким затверджено «Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури селища Глибока» (далі-Порядок).

Згідно п. 1.3 Порядку залучення до пайової участі у розвитку інфраструктури смт. Глибока є обов'язковим для всіх замовників, які мають намір здійснити нове будівництво, добудову та надбудову, технічне переоснащення та реставрацію існуючих будівель (споруд) житлово-громадського та виробничого призначення (крім тимчасових закладів торгівлі та сфери послуг), які підлягають прийняттю в експлуатацію в установленому чинним чиним законодавством порядку.

Пайова участь у розвитку інфраструктури смт. Глибока полягає у перерахуванні замовником до місцевого бюджету грошових коштів у розмірах та у строк, встановлені цим Порядком (п. 1.4 Порядку).

Відповідно до п. 1.5 Порядку пайова участь сплачується замовником на підставі договору, який укладається між виконавчим комітетом Глибоцької селищної ради та замовником, не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Рішенням відповідача № 270-30/13 від 24.09.2013 р. внесено зміни у згадане рішення і встановлено, що розмір пайової участі становить 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта для нежитлових будівель та споруди.

07.07.2015 р. Управлінням ДАБІ у Чернівецькій області зареєстровано декларацію № ЧВ97 про готовність до експлуатації цеху з виготовлення і фасування продуктів (вул. Першотравнева, 60Б, смт. Глибока), замовником будівництва вказано відповідача.

З метою спонукання замовника будівництва до укладення договору про пайову участь позивач двічі (у 2014 та 2018 р.р.) надсилав відповідачеві листи, які містили оферту про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища Глибока.

Однак, відповідач згаданий договір не уклав.

За умовами ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» (від 20 травня 1999 року № 687-XIV) під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

Судом встановлено, що замовником будівництва (реконструкції) є відповідач.

Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій.

Отже, відповідач є замовником і на нього поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Ч. 9 ст. 40 згаданого Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За змістом положень ч. 1 ст. 40 цього Закону порядок пайової участі у розвитку встановлюють органи місцевого самоврядування.

Як зазначено вище, позивачем прийнято відповідне рішення.

З огляду на викладене, аналіз положень ч. ч. 2, 3, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та умов Порядку дає підстави для висновку, що обов'язок добровільно ініціювати укладення договору про пайову участь у зазначений строк покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов'язок пов'язаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Не укладення такого договору у вказаний вище період часу, законодавством не визначається правовою підставою звільнення забудовника від обов'язку укласти відповідний договір та від обов'язку сплатити пайовий внесок.

Згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації за № ЧВ97 від 07.07.2015 р. зафіксовано факт закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію об'єкта.

Однак, відповідач не виконав покладеного на нього законодавством обов'язку щодо укладення договору про пайову участь і не звертався до позивача з приводу укладення такого договору.

З огляду на це, ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством.

При цьому, невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Аналогічна правова позиція вказана у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 р. справа № 3-1323гс16, від 01.02.2017 р. справа № 3-1441гс16.

Ч. ч. 5, 6 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд.

У свою чергу, згідно п. 3.2 Порядку, розмір пайової участі у розвитку становить 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта. При цьому до відповідача застосовано коефіцієнт 0,6 (п. 3.3 Порядку)

Відтак, розмір пайової участі, який мав сплатити відповідач, складає 30768,00 грн.

Таким чином, у результаті невиконання свого обов'язку щодо укладання договору пайової участі, в порушення вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, відповідач не сплатив до місцевого бюджету відповідача кошти в сумі 30768,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення відповідного договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач був позбавлений права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди.

За таких обставин справи позов підлягає задоволенню.

Судові витрати віднести на відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Згідно ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи, що позивач та прокурор не заперечують проти надання розстрочки виконання судового рішення, суд надає розстрочку виконання строком на один рік рівними частинами.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Дугана Петра Георгійовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1, с. Купка, Глибоцького району, Чернівецької області на користь Глибоцької селищної ради, , смт. Глибока - 30768,00 грн. збитків.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Дугана Петра Георгійовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1, с. Купка, Глибоцького району, Чернівецької області на користь Прокуратури Чернівецької області, , вул. Кордуби, 21-А, м. Чернівці - 1762,00 грн. судового збору.

4. Розстрочити виконання рішення строком на один рік рівними частинами.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.06.2018 р.

Суддя А.А. Бутирський