ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

14.06.2018

Справа № 910/7543/18

Суддя Господарського суду міста Києва Смирнова Ю.М., розглянувши заяву Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про забезпечення позову, особа, яка може отримати статус учасника справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина»,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред'явлення позову, в якій просить суд:

- накласти арешт в межах суми позову в розмірі 179172670,01 грн на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина», що будуть виявлені державним або приватним виконавцем при виконанні ухвали у будь-яких фінансових установах;

- накласти арешт в межах суми позову в розмірі 179172670,01 грн на все рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина».

14.06.2018 через канцелярію суду від заявника надійшли доповнення до заяви про забезпечення позову до його пред’явлення, в якій заявник уточнює викладені у заяві вимоги та просить суд:

- накласти арешт в межах суми позову в розмірі 179172670,01 грн на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» та знаходяться на рахунках Товариства у фінансовий установах, в тому числі, що знаходяться на рахунках відокремлених підрозділах (філій) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина», які будуть виявлені державним або приватним виконавцем при виконанні даної ухвали;

- накласти арешт в межах суми позову в розмірі 179172670,01 грн на все рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина», у тому числі на майно, яким наділені відокремлені підрозділи (філії) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина».

Також 14.06.2018 через канцелярію суду надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» на заяву про забезпечення позову, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» просить суд у задоволенні заяви відмовити з огляду на відсутність підстав для вжиття забезпечувальних заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вказує заявник, Акціонерне товариство «ВТБ Банк» має намір звернутися до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» заборгованості за кредитним договором №54 від 31.05.2013 у розмірі 179172670,01 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» листом від 14.05.2018 №93/Б проінформувало банк про негативні тенденції фінансового стану підприємства, у зв’язку з чим останнє прогнозує погіршення фінансових показників діяльності підприємства у 2018-2019 роках, що ставить під загрозу виконання підприємством своїх кредитних зобов’язань перед кредиторами у повному обсязі. Також заявник зазначає про те, що на забезпечення виконання позичальником зобов’язань за кредитним договором №54 від 31.05.2013 було укладено ряд договорів іпотеки та застави майнових прав. При цьому, предметом застави за відповідними договорами застави майнових прав виступають права вимоги здійснення поставки товару за контрактами, строк дії яких закінчився, у зв’язку з чим наразі заставна вартість даних предметів застави прирівнюється до 0,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, заявник стверджує, що у разі невжиття названих ним заходів до забезпечення позову, виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог) може бути утруднено чи його виконання взагалі стане у майбутньому неможливим.

Однак, суд відзначає, що звертаючись до суду із даною заявою, заявник не навів (та не надав доказів існування) фактичних обставин, з якими пов'язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких він просить.

Стверджуючи про те, що з огляду на можливість боржника вільно розпоряджатися належним йому майном (в тому числі грошовими коштами), такі матеріальні цінності можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення суду, заявник не надав жодних доказів вчинення відповідачем будь-яких реальних дій, спрямованих на відчуження даного майна (таких як реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем тощо). Наведені у заяві твердження мають виключно характер припущень та жодними доказами не підтверджені.

Саме лише посилання на негативну тенденцію фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» та погіршення фінансових показників діяльності підприємства не є достатньою підставою для вжиття заходів до забезпечення позову, про які просить заявник, оскільки такі обставини можуть вказувати лише на отримання підприємством в майбутньому меншого доходу порівняно з попередніми періодами. Однак, дані обставини не свідчать про обґрунтованість припущень про зменшення майна, належного боржнику на момент пред’явлення позову (як обов’язкової умови застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру).

Посилання заявника на неможливість задоволення в повному обсязі своїх вимог за рахунок предметів забезпечувальних договорів (у зв’язку із зменшенням заставної вартості майна) до уваги судом не приймаються, оскільки предметом позову, з яким Акціонерне товариство «ВТБ Банк» має намір звернутися до суду, є саме стягнення з відповідача грошових коштів, що не виключає можливості задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні (у разі задоволення позову) за рахунок іншого, аніж переданого в заставу, майна.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування обставин, які в розумінні ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову, який позивач має намір пред’явити, заява Акціонерного товариства «ВТБ Банк» задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про забезпечення позову до відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом 10 днів з дня складення ухвали.

Суддя                                                                        Ю.М. Смирнова