ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2018 р. Справа № 909/20/18

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Скрипчук О.С.

при секретарі Нікітчук Н.Я.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) "Альтеко" б/н від 19.04.2018 (вх. № 01-05/1374/18 від 03.05.2018р.)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 (суддя Рочняк О. В., повний текст складено 30.03.18)

у справі № 909/20/18

за позовом: фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) Гриціва Юрія Васильовича, м.Івано-Франківськ

до відповідача: ТзОВ "Альтеко", с.Верхня, Калуський р-н, Івано-Франківська обл.

про стягнення 69 004 грн 13 коп. заборгованості

за участю представників:

від позивача: Грабовецький О.Б. - адвокат (ордер в матеріалах справи);

від відповідача: не з'явився (належно повідомлено).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 20.06.2018р. здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ст. 222 ГПК України.

Хід розгляду апеляційної скарги викладено у відповідних ухвалах суду.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

20.06.2018р. від представника відповідача адвоката ОСОБА_13 надійшло клопотання б/н від 19.06.2018р. (вх. №01-04/3721/18 від 20.06.2018р.) про відкладення розгляду справи з підстав необхідності належної підготовки правового захисту інтересів клієнта у даній справі від якого отримав довіреність на представництво інтересів лише 19.06.18 р. за день до судового засідання; також адвокат зазначає про свою зайнятість в якості представника 20.06.2018р. о 11:20 у Пустомитівському районному суді Львівської області при розгляді цивільної справи № 450/943/18 за позовом гр. ОСОБА_5 до ТзОВ про стягнення заборгованості. На підтвердження наведеного до поданого клопотання долучено копію ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.04.2018р. про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду, а також копії довіреностей №2116 від 29.03.2018р. та б/н від 19.06.2018 р.

У судовому засіданні представник позивача залишив вирішення поданого клопотання на розсуд суду.

Колегія суддів, порадившись, вирішила клопотання відхилити, виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.01.2018р. у справі №909/20/18 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Зі справи вбачається, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ «Альтеко» відкрито ще 05 травня 2018 р., відтак видача відповідачем лише 19.06.2018 р. довіреності адвокату ОСОБА_13. не є поважною причиною для відкладення розгляду справи. З доданої до клопотання іншої копії довіреності №2116 від 29.03.2018р. вбачається, що гр.ОСОБА_6 уповноважувала на представництво своїх інтересів чотирьох осіб: ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які діють самостійно та незалежно один від одного. Неможливість здійснення представництва інтересів іншими особами, крім ОСОБА_13, у визначений Пустомитівським районним судом час не надано.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у представника відповідача поважної причини неявки у судове засідання у Львівський апеляційний господарський суд.

У даному випадку підстави для відкладення розгляду справи передбачені ч. 2 ст. 202 ГПК України відсутні. Суд зазначає, що не визнав обов'язковою участь у судовому засіданні представників учасників справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3. Короткий зміст позовних вимог.

ФОП Гриців Юрій Васильович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ "Альтеко" про стягнення 69004,13 грн. заборгованості з яких: 52141,40 грн заборгованості за отримані дрова паливні та відходи паливної деревини в межах дії договорів купівлі-продажу №№ 14 та 15 від 01.10.2015 р., 10801,13 грн пені, 1247,11 грн 3% річних, 4814,49 грн інфляційних втрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач порушив умови договорів купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р. в частині своєчасності оплати за отриманий товар, в результаті чого утворилася заборгованість, на яку позивачем нараховано інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018р. (суддя Рочняк О. В.) у справі №909/20/18 позов ФОП Гриціва Юрія Васильовича до ТзОВ "Альтеко" про стягнення 69 004,13 грн заборгованості задоволено частково. Провадження у справі в частині стягнення 10000,00 грн боргу закрито. Стягнуто з ТзОВ "Альтеко" на користь ФОП Гриціва Юрія Васильовича 42141,40 грн боргу, 7287,16 грн пені, 1247,11 грн 3% річних, 4814,49 грн інфляційних втрат та 1416,82 грн судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 525, 526, 546, 549, 625 ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України), ст.ст. 193, 230-232, 655 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), і зроблено висновок, що в частині стягнення суми 10000,00 грн,, яка сплачена відповідачем згідно платіжного доручення №2551 від 27.12.17 провадження слід закрити, у зв'язку з відсутністю предмету спору (п.2 ч.1 ст.231 ГПК України), беручи до уваги, що сторони не заперечують факту існування договірних відносин лише по укладеним договорам купівлі-продажу № 14 та № 15 від 01.10.2015р., а позивач, отримавши від відповідача грошові кошти в розмірі 10000,00 грн 27.12.2017, не здійснив будь-яких дій щодо повернення відповідачу цих коштів, а тому суд вважає, що грошові кошти в розмірі 10000,00 грн були перераховані 27.12.2017 відповідачем за товар згідно договорів купівлі-продажу № 14 та № 15 від 01.10.2015. Позовна вимога в частині 42141,40 грн оплати за отриманий від позивача товар обґрунтована та підлягає до задоволенню, оскільки доказів її сплати відповідач суду не надав. Судом перевірено правильність нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, взявши до уваги положення ст. 232 ГК України, та вирішено стягнути на користь позивача 1247,11 грн 3% річних та 4814,49 грн інфляційних втрат та 7287,16 грн пені.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

ТзОВ "Альтеко" не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його незаконним та прийнятим з неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, зокрема, що суд першої інстанції помилково дійшов висновків щодо підтвердження видатковими накладними факту поставки товару згідно умов договорів купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дотримання продавцем вимог п. 3.2 договору купівлі-продажу, а саме відсутні докази виставлення продавцем рахунків покупцям, що передували б спірним поставкам товару. Зазначає, що видаткові накладні містять підписи невстановлених осіб в частині отримання товару, а з їх змісту неможливо встановити осіб які ставили підпис про отримання товару, такі підписи не належать керівнику ТзОВ "Альтеко" на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_10, а жодна інша посадова особа не мала права підпису фінансово-господарських документів. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження перевезення товару до місця знаходження покупця, а саме товарно-транспортні документи, що викликає обґрунтовані сумніви у реальності господарських операцій між ФОП Гриців Ю. В. та ТзОВ "Альтеко". Звертає увагу на те, що тепер керівником ТзОВ "Альтеко" є Карпенко І.А., який був призначений на посаду лише 08.12.2017р., а тому обставини з яких виникли спірні правовідносини керівництву невідомі, що зумовлює висунення проти вимоги позивача обгрунтованих заперечень. Апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ФОП Гриців Юрій Васильович у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу ТзОВ "Альтеко" без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Зазначає, що у відповідь на претензію директором ТзОВ "Альтеко" було направлено листа №1/65-17 від 12.06.2017р., у якому відповідач визнає суму заборгованості.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Зі справи вбачається і місцевим господарським судом вірно встановлено, що 01.10.2015р. між ТзОВ "Альтеко" (покупець) та ПП Гриців Ю.В. (продавець) укладено договір купівлі-продажу №14 (надалі - Договір №14), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити дрова паливні (включно з послугою доставки товару до місця відвантаження) (а.с. 7-8).

Також, 01.10.2015р. між ТзОВ "Альтеко" (покупець) та ПП Гриців Ю.В. (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №15 (надалі - Договір №15), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити відходи паливної деревини (включно з послугою доставки товару до місця відвантаження) (а.с. 9-10).

Згідно п.2.1 Договору №14 вартість однієї (одиниці товару) складає: 570,00 грн/м куб - дрова паливні твердолистяної породи, 550,00 грн/м куб - дрова паливні твердої породи.

Відповідно до п.2.1 Договору №15 вартість однієї одиниці товару складає 390,00 грн/м кв.

Згідно п. 3.1 Договорів, передача товару, вказаного у п. 1.1. договору, здійснюється за місцем знаходження покупця.

Відповідно до п. 3.2 Договорів продавець зобов'язується передати покупцю товар після проведення оплати згідно виставлених рахунків.

Згідно п. 8.2 Договорів вони набирають чинності з дати їх підписання і діють до 15.04.2017р.

У справі наявні накладні про відпуск товару відповідачу, скріплені печаткою останнього: №1 від 18.01.2017р. на суму 12045,00 грн, №1 від 26.01.2017р. на суму 12045,00 грн, №1 від 02.02.2017р. на суму 10391,00 грн, №1 від 13.02.2017р. на суму 8753,00 грн, №2 від 13.02.2017р. на суму 10445,00 грн, №1702 від 17.02.2017р. на суму 7956,00 грн, №3 від 18.02.2017 на суму 14508,00 грн (а.с. 12-18).

Позивач звертався до відповідача з претензією № 1 (№10/05/4 від 10.05.2017) у якій вказав, що ТзОВ "Альтеко" всупереч взятих на себе зобов'язань згідно договорів №14 та №15 належним чином не проводить оплату за отриманий товар, а станом на 26.04.2017р. заборгованість становить 67141, 40 грн. яку і вимагав сплатити (а.с. 5).

У листі вих.№1/65-17 від 12.06.2017р. відповідач повідомив позивача про часткове погашення заборгованості та констатував факт наявності боргу згідно отриманих товарно-транспортних накладних та актів наданих послуг перед ФОП Гриців Ю.В. у в сумі 57141,40 грн, яку зобов'язався погасити по мірі поступлення коштів від дебіторів (а.с. 6). Також скріплений печаткою відповідача.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків, за період 01.01.2017р.-06.12.2017р., між ТзОВ "Альтеко" та ФОП Гриців Ю.В. за договорами купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р., станом на 06.12.2017р. борг відповідача перед позивачем складає 52141,40 (а.с. 11). Даний акт підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

03.01.2018р. під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було подано суду платіжне доручення №2551 від 27.12.2017р. на суму 10000,00 грн як доказ сплати частини заборгованості за дрова згідно договору № 16/2016-ТП від 01.10.2016 р., без пдв. (а.с. 26).

У відзиві на позовну заяву від 05.02.2018 р. за вих. № 1/10-18 (а.с.23) відповідач визнає заборгованість в сумі 42141, 40 грн перед позивачем за договорами №№ 14 та 15 від 01.10.2015 р. Стверджує, що 06.03.2017 р. оплатив позивачу аванс в розмірі 20 000 грн. Повідомляє про сплату 27.12.2017 р. частини суми в розмірі 10 000 грн на рахунок позивача. Заперечує проти нарахування пені, стверджуючи, що поставка товару здійснювалась позивачем не у відповідності до вимог п.3.2 договору № 14 та зазначає, що пеня нарахована поза шестимісячним терміном позовної давності.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23.03.2017р. N 1984-VIII) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.759 ЦК України, яка кореспондується із ч.1 ст.283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, аналізуючи наведені вище норми матеріального права, можна зробити висновок про укладення сторонами договорів купівлі-продажу дров паливних.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач свій обов'язок щодо оплати за поставлений товар виконав частково.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність основного боргу відповідача перед позивачем в розмірі 52141,40 грн за проданий товар згідно договорів купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р., але під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було подано суду платіжне доручення №2551 від 27.12.2017р. на суму 10000,00 грн, як доказ сплати частини заборгованості (а.с. 26). Факт отримання грошових коштів в розмірі 10000,00 грн не заперечується позивачем, не заперечується також те, що між сторонами не існує інших договірних відносин, крім укладених договорів купівлі-продажу № 14 та № 15 від 01.10.2015р.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки, позивач отримавши від відповідача грошові кошти в розмірі 10000,00 грн 27.12.2017р. згідно платіжного доручення №2551 від 27.12.2017р., не здійснив будь-яких дій щодо повернення відповідачу цих коштів, то судом першої інстанції вірно зазначено, що суд розцінює грошові кошти в розмірі 10000,00 грн як такі, що були перераховані відповідачем за товар згідно договорів купівлі-продажу № 14 та № 15 від 01.10.2015р.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині стягнення 10000,00 грн заборгованості за проданий товар згідно договорів купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р., яка сплачена відповідачем згідно платіжного доручення №2551 від 27.12.2017р. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи наведене є обгрунтованою та підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення 42141,40 грн. заборгованості за проданий товар згідно договорів купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно п. 5.2 Договорів у випадку порушення покупцем строків оплати за товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно сплаченої суми, за кожний день такої прострочки. Тобто, умовами договорів визначену таку міру відповідальності як пеня, а також зазначено її розмір.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем у позовній заяві вказано період нарахування пені з 19.02.2017р. по 06.12.2017р. в розмірі 10801,13грн, а тому враховуючи п. 6 ст. 232 ГК України суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість стягнення пені за період 6 місяців, що становить згідно проведеного перерахунку становить 7287,16 грн пені.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (постанова Верховного Суду України від 09.11.2016р. у справі №9/5014/969/2012 (5/65/2011).

Відповідно до розрахунку позовних вимог розмір 3% річних становить 1247,11 грн та інфляційних втрат 4814,49 грн.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку, апеляційний господарський суд приходить до висновку про стягнення 3% річних у розмірі 1247,11 грн та інфляційних втрат 4814,49 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив вірний висновок про стягнення з ТзОВ "Альтеко" на користь ФОП Гриціва Юрія Васильовича 42141,40 грн боргу, 7287,16 грн пені, 1247,11 грн 3% річних, 4814,49 грн інфляційних втрат та відмову в задоволенні решти позову.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновків щодо підтвердження видатковими накладними факту поставки товару згідно умов договорів купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дотримання продавцем вимог п. 3.2 договору купівлі-продажу, а саме відсутні докази виставлення продавцем рахунків покупцям, що передували б спірним поставкам товару. Зазначає, що видаткові накладні містять підписи невстановлених осіб в частині отримання товару, а з їх змісту неможливо встановити осіб які ставили підпис про отримання товару, такі підписи не належать керівнику ТзОВ "Альтеко" на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_10, а жодна інша посадова особа не мала права підпису фінансово-господарських документів. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження перевезення товару до місця знаходження покупця, а саме товарно-транспортні документи, що викликає обґрунтовані сумніви у реальності господарських операцій між ФОП Гриців Ю. В. та ТзОВ "Альтеко". Звертає увагу на те, що тепер керівником ТзОВ "Альтеко" є Карпенко І.А., який був призначений на посаду лише 08.12.2017р., а тому обставини з яких виникли спірні правовідносини керівництву невідомі, що зумовлює висунення проти вимоги позивача обгрунтованих заперечень.

Такі доводи апелянта є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Факт передачі товару у власність покупця згідно договорів купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р. окрім накладних підтверджується також листом відповідача вих.№1/65-17 від 12.06.2017р. у якому відповідач повідомив позивача про часткове погашення заборгованості та констатував факт наявності боргу згідно отриманих товарно-транспортних накладних та актів наданих послуг перед ФОП Гриців Ю.В. у в сумі 57141,40 грн (а.с. 6), а також актом звірки взаєморозрахунків, за період 01.01.2017р.-06.12.2017р., між ТзОВ "Альтеко" та ФОП Гриців Ю.В. за договорами купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р., станом на 06.12.2017р. борг відповідача перед позивачем складає 52141,40 грн. Зазначені документи скріплені печаткою відповідача. Даними доказами також підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Також у відзиві на позовну заяву №1/10-18 від 05.02.2018р. (а.с. 23-24) відповідач визнав заборгованість перед ФОП Гриців Ю.Г. за договорами купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р. в розмірі 42141,40грн., а відзив підписаний в.о. директора Карпенко І.А. Крім того, згідно ст. ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. У даному випадку відповідач у відзиві не те, що не заперечив, а визнав наявність заборгованості перед ФОП Гриців Ю.Г. за договорами купівлі-продажу №14 та №15 від 01.10.2015р. в розмірі 42141,40грн., враховуючи часткову проплату боргу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального і процесуального права.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на відповідача.

Зайво сплачена сума судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 274,77 грн. ТзОВ "Альтеко" може бути повернута у випадку подання до суду відповідної заяви згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами і доповненнями) від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 252, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ТзОВ "Альтеко".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.06.2018р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.