ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р.Справа № 922/327/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, с.Комсомольське Харківської області
до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Харків
про визнання недійсним рішення
за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №31 від 01.08.2017

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі за тестом - відповідач) про визнання недійсним рішення №22-р/к від 07.03.2017 про визнання позивача таким, що вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем всупереч приписів діючого законодавства були створені штучні умови, в результаті яких позивач був позбавлений права на своєчасне, обґрунтоване та повне подання необхідної інформації в межах встановлених строків.

20 березня 2018 року від відповідача надійшов відзив, у якому він проти позовних вимог заперечив, посилаючись на пропуск позивачем двомісячного строку на оскарження рішення, встановленого статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Також відповідач вказує на те, що доводи позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення є такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

02 квітня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він вказує, що надане відповідачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не є належним доказом вручення позивачу оскаржуваного рішення, оскільки таким доказом може бути лише поштовий опис вкладення.

У підготовчому засіданні 02.04.2018 судом постановлено ухвали без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 15.05.2018.

У підготовчому засіданні 15.05.2018 судом було постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 11.06.2018.

Ухвалою від 25.05.2018 змінено дату судового засідання на 13.06.2018.

11 червня 2018 року від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв'язку із зайнятістю його представника в іншій справі. До даного клопотання надано відповідну довіреність на ім'я представника позивача, видану іншою юридичною особою, та роздруківка з інтернет-сайту судової влади, якою підтверджується факт призначення судового засідання у іншій справі.

У судовому засіданні 13.06.2018 вказане клопотання позивача задоволено та судове засідання відкладено на 14.06.2018.

Про дату, час і місце призначеного судового засідання позивач повідомлений телефонограмою, а також на його адресу направлено ухвалу від 13.06.2018 в порядку статті 120 ГПК України.

14 червня 2018 року представником позивача до канцелярії суду подано клопотання, в якому він просить відкласти судове засідання через відсутність фізичної неможливості прибути у судове засідання 14.06.2018, оскільки підприємство позивача знаходиться у іншому місті.

Суд відхиляє дане клопотання, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів неможливості направлення представника в судове засідання. Також суд враховує, що клопотання було подано 14.06.2018 об 11год.35хв., тобто в день призначеного судового засідання безпосередньо до канцелярії суду, що свідчить про перебування представника позивача у м.Харкові.

Щодо посилань позивача на положення статті 120 ГПК України щодо способу та строку повідомлення учасника справи про дату судового засідання суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 4, 6 статті 120 ГПК України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п'ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв'язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв'язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

У даному випадку термінова необхідність була викликана закінченням 14.06.2018 строку судового розгляду, встановленого статтею 195 ГПК України, та, відповідно, неможливістю призначення судового засідання поза межами цього строку.

За таких обставин, суд вважає, що позивач за допомогою телефонограми, отриманої його працівником, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але при цьому не забезпечив явку уповноваженого представника.

Згідно статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 14.06.2018 представник відповідача підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

07 березня 2017 року адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №22-р/к у справі №3/12-150-15, яким визнано, що ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (ідентифікаційний код - 05460462), не надавши інформацію, передбачену вимогою голови відділення від 12.08.2015 №02-26/3-3729, у встановлений ним строк, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки (пункт 1 Рішення №22-р/к від 07.03.2017).

За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, наведене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" на позивача накладено штраф у розмірі 41300,00грн. (пункт 2 Рішення №22-р/к від 07.03.2017).

Копію даного рішення із супровідним листом від 06.04.2017 №02-26/3-1057 було вручено 06.05.2017 представнику ДП "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України - Іщенко, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендований лист №180).

Позивач з даним рішенням не погодився та 12.02.2018 звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним рішення відповідача №22-р/к від 07.03.2017 у справі №3/12-150-15.

При цьому, як зазначив позивач у позові він не мав можливості надати інформацію на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, оскільки єдиним зверненням від відповідача було повідомлення про попередні висновки у справі №3/12-150-15, які позивач отримав 23.08.2016. Листом №143 від 25.08.2016 позивач звернувся до відповідача та зауважив, що виконати вимоги відповідача не має фізичної змоги, бо строк встановлений у повідомленні про попередні висновки стосовно прибуття до відділення відповідача закінчився у день отримання позивачем повідомлення про попередні висновки.

На думку позивача, відповідач своїми діями створив штучні умови, завдяки яким унеможливив виконання його вимог.

При цьому, позивач стверджує, що про наявність оскаржуваного рішення №22-р/к він дізнався зі змісту позовної заяви, отриманої лише 12.12.2017, якою Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося до господарського суду Харківської області за позовом Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до ДП "ДГ "Комсомолець" ЮГ ПС НААН України про стягнення штрафу та пені (справа №922/4046/17).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно статті 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Пунктом 13 частини 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Статтею 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об'єднання, суб'єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб'єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб'єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За порушення, передбачені пунктами 9, 13 - 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

При цьому частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як зазначалося вище, позивач одержав рішення №22-р/к 06.05.2017, що підтверджуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендований лист №180).

Отже, позивач мав право оскаржити рішення відповідача №22-р/к у строк до 06.07.2017 (включно), однак позивач даний позов подав лише 12.02.2018, що підтверджується конвертом, у якому надійшла позовна заява.

Суд зазначає, що закінчення присічного строку, передбаченого частиною першою статті 60 Закону, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) органу Антимонопольного комітету України.

Поряд з тим господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення, з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 60 Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №916/2335/17.

При цьому, суд не приймає доводи позивача про те, що надане відповідачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не є належним доказом направлення та вручення саме рішення №22-р/к від 07.03.2017, оскільки таким доказом є поштовий опис вкладення.

Згідно статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями частини 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не встановлено вимоги щодо надсилання рішень органів Антимонопольного комітету України виключно з описом вкладення.

Отже, належним доказом такого направлення може бути будь-який документ, виданий поштовою установою, який підтверджує факт прийняття кореспонденції до відправлення та вручення її адресату. В даному випадку таким належним доказом є надане відповідачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (рекомендований лист №180). Крім того, суд звертає увагу, що у графі "лист" рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №180 є примітка "22-р/к", що співпадає з номером оскаржуваного рішення відповідача.

Отже, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (рекомендований лист №180) є належним та допустимим доказом одержання позивачем рішення №22-р/к саме 06.05.2018.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №922/3513/17.

Крім того, слід зауважити, що позивач, заперечуючи факт отримання рішення, не надав суду відповідної довідки ПАТ "Укрпошта" про ненадходження на його адресу рекомендованого листа №180. Також позивачем не надано і оригіналу журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 2017 рік, з якого можливо було б встановити який саме документ був отриманий ним 06.05.2017.

За таких обставин доводи позивача про неотримання рішення №22-р/к від 07.03.2017 суд вважає недоведеними.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи пропуск позивачем присічного строку на оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_2