ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р. Справа № 909/1024/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А. (доповідач)

суддів Данко Л.С.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Кишенюк Н.

за участю представників:

від позивача: не з"явився;

від відповідача: не з»явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Тайфун-Плюс" №01/АС/ФО від 27.02.2018

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 (суддя Шкіндер П.А. повний текст складено 07.02.2018)

у справі №909/1024/17

за позовом Приватного підприємства "Тайфун-Плюс"

до відповідача Фізичної особи підприємець Гаврилюк Михайла Васильовича, с.Пилипи Коломийського району Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості в сумі 336 430, 48 грн.

В С Т А Н О В И В:

ПП "Тайфун-Плюс" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Фізичної особи підприємця Гаврилюк Михайла Васильовича про стягнення заборгованості у розмірі 336 430,48 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 (суддя Шкіндер П.А.) у справі № 909/1024/17 позов задоволено частково. Стягнено з фізичної особи-підприємця Гаврилюк Михайла Васильовича на користь Приватного підприємства "Тайфун-Плюс" 29 670грн.00коп. заборгованості та 444,59грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем доведено факт поставки лісопродукції видатковими накладними та товаро- транспортними накладними на суму 1 322 037,00грн, які є найбільш повними доказами щодо поставки товару. Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, надані відповідачем, відповідають вимогам нормативних актів, є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

ПП "Тайфун-Плюс" подано апеляційну скаргу №01/АС/ФО від 27.02.2018, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 у справі № 909/1024/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПП "Тайфун-Плюс" задоволити повністю, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з»ясовано обставини справи. Зокрема, скаржник зазначає, що сторонами подано суду докази, які суперечать одне одному щодо приймання-передачі товару, який поставлявся за договором поставки лісопродукції №22/06.

Скаржником в обгрунтування позовних вимог надано платіжні доручення, які підтверджують факт оплати товару, який мав бути поставлений за договором на суму 1 351 707,00грн. Також, позивачем надано видаткові накладні, які на його думку, підтверджують факт поставки товару на суму 1 081 784,82грн. Позивач вважає, що різниця між оплаченим та фактично поставленим товаром становить 269 922,18грн.

Також скаржник посилається на те, що відповідачем, в ході розгляду справи надано інші докази, а саме накладні та товарно-транспортні накладні (перелік зазначено в апеляційній скарзі) які, на думку відповідача, підтверджують факт поставки товару на суму 1 322 037,00грн. Отже у цьому випадку різниця між оплаченим та фактично поставленим товаром становить 29 670,00грн. Скаржник вважає, що судом першої інстанції, приймаючи рішення, помилково взято до уваги докази щодо приймання-передачі товару, які були надані відповідачем та не надано належної оцінки доказам, наданим позивачем.

Окрім того, на думку скаржника, надані останнім видаткові накладні є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З врахуванням наведеного, на думку скаржника в сукупності видаткові накладні та платіжні доручення встановлюють дві основні обставини у справі: здійснення приймання-передачі товару за договором та здійснення оплати за товар.

З огляду на викладене, на думку скаржника, документи надані відповідачем (накладні та товаро - транспортні накладні) не є достатніми доказами у розумінні ст.79 ГПК України. Ці документи за відсутності підтвердження (у вигляді підпису позивача) факту здійснення вказаних в таких документах операцій та будь-якого іншого способу підтвердження таких операцій, не доводять реальності здійснення зазначених операцій між сторонами.

ФОП Гаврилюк М.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, апеляційна скарга безпідставною, та такою, що не підлягає до задоволення. Зокрема, відповідач зазначає, що на жодній накладній, долученій до матеріалів справи позивачем, немає належного відповідачу підпису, окрім того бланки накладних надруковані на комп»ютері, а відповідач використовує бланки, придбані в спеціальному магазині і заповнює їх від руки, що також викликає сумнів з приводу їх достовірності. На думку відповідача документи долучені позивачем до позовної заяви, а саме договір №22/06 від 22.06.2016 та дев»ять накладних викликають сумнів. Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, які подані відповідачем та містяться в матеріалах справи, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. Наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995, є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції. Оплата проведена після отримання товару, що підтверджується наданими суду видатковими накладними як позивачем так і відповідачем.

Представники сторін в судових засіданнях підтримали доводи та заперечення щодо вимог, викладених в апеляційній скарзі. В судове засідання 14.06.2018 сторони не з»явились, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, що 22.06.2016 між ФОП Гаврилюком М.В. та ПП "Тайфун -Плюс" укладено договір поставки лісопродукції №22/06.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов"язується передати покупцю пиломатеріали та лісоматеріали (товар) згідно товаросупроводжуючих документів, підписаних та завірених сторонами, товар - українського походження.

Ціни на товар узгоджуються при кожному окремому замовленні покупця і вказуються в товарних накладних, підписаних та завірених сторонами.

Відповідно до п.3.3 договору об"єм та кількість партій поставок додатково узгоджуються сторонами договору.

Згідно з п.5.2 договору покупець зобов'язується здійснити оплату за кожну партію товару продавцю шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця, а в п. 5.3 договору передбачено, що продавець повинен здійснити поставку товару не пізніше 5 календарних днів з моменту перерахування коштів у порядку передоплати на поточний рахунок продавця.

На виконання п. 5.2 договору №22/06 покупець сплатив на користь постачальника суму у розмірі 1 351 707, 00 грн. без ПДВ шляхом виконання безготівкових платежів. Факти проведення платежів на користь постачальника підтверджуються наступними документами:

платіжним дорученням №34225 від 22 червня 2016 року,

платіжним дорученням №34235 від 22 червня 2016 року,

платіжним дорученням №34375 від 29 червня 2016 року,

платіжним дорученням №34446 від 30 червня 2016 року,

платіжним дорученням №34813 від 12 липня 2016 року,

платіжним дорученням №35225 від 26 липня 2016 року,

платіжним дорученням №35228 від 26 липня 2016 року,

платіжним дорученням №35271 від 27 липня 2016 року

платіжним дорученням №35409 від 01 серпня 2016 року.

Позивач надав суду як докази поставки відповідачем товару документи бухгалтерського обліку, а саме:

-накладну від 15.06.2016 № 1 на суму 1317;84,97 грн,;

-накладну від 15.06.2016 №2 на суму 130411 грн.;

-накладну від 05.07.2016 №5 на суму 120413 грн.;

-накладну від 08.07.2016 №6 на суму 26733 грн.;

-накладну від 18.07.2016 №12 на суму 139118,05 грн.;

-накладну від 23.07.2016 №13 на суму 149318,92 грн.;

-накладну від 23.07.2016 № 14 на суму 128464 грн.;

-накладну від 26.07.2016 №15 на суму 129708,95 грн.;

-накладну від 02.08.2016 №17 на суму 125831,93 грн.

Відповідно до вищевказаних видаткових накладних постачальником було поставлено товар на загальну суму 1 081 784, 82 грн. Накладні підписані представниками сторін та проштамповані печатками.

Враховуючи що відповідач не поставив в повному обсязі товар, позивач відповідно до пункту 5.3 договору №22/06 та статті 254 Цивільного Кодексу України здійснив нарахування постачальнику 39 586,09грн. пені та 26 922,21грн. штрафу.

Відповідач на виконання договірних зобов"язань, а саме - поставки товару(лісопродукції) надав наступні накладні

-від 13.06.2016 № 13/06 на суму137156 грн.;

-від 15.06.2016 №15/06 на суму 141895 грн.;

-від 05.07.2017 № 05/07 на суму 132076 грн.;

-від 06.07.2016 №06/07 на суму 39059 грн.;

-від 18.07.2016 № 18/07 на суму 133486 гри.;

-від 21.07.2016 №21/07 на суму 167795 грн.;

-від 22.07.2017 №22/07 на суму 126350 грн.;

- від 25.07.2016 № 25/07 на суму 147211 грн.;

-від 01.08.2016 р. №01/08 на суму 15301 1 грн.;

- від 27.09.2016 № 27/09 на суму 143998 грн.;

а також товарно-транспортні накладні:

-від 13.06.2016 №13/06;

-від 15.06.2016 № 15/06;

- від 05.07.2016 №05/07;

- від 18.07.2016 №18/07;

-від 21.07.2016 №21/07;

-від 22.07.2017 №22/07;

-від 25.07.2016 №25/07;

-від 01.08.2016 №01/08;

- від 27.09.2016 №27/09.

Відповідно до поданих постачальником документів було поставлено товар покупцю на загальну суму 1 322 037,00грн. Відтак різниця між оплаченим товаром й фактично поставленим становить 29 670,00грн.

На підставі зазначених документів, судом першої інстанції встановлено, що позивач отримав від відповідача по видатковим накладним від 13.06.2016 № 13/06 на суму 137 156 грн.; від 15.06.2016 №15/06 на суму 141895 грн.; від 05.07.2017 № 05/07 на суму 132076 грн.; від 06.07.2016 №06/07 на суму 39059 грн.; від 18.07.2016 № 18/07 на суму 133486 гри.; від 21.07.2016 №21/07 на суму 167795 грн.; від 22.07.2017 №22/07 на суму 126350 грн.;від 25.07.2016 № 25/07 на суму 147211 грн.; від 01.08.2016 №01/08 на суму 15301 1 грн.; від 27.09.2016 № 27/09 на суму 143998 грн. товар на загальну суму 1 322 037,00грн.

Даний факт, на думку суду також підтверджується товарно-транспортними накладними: від 13.06.2016 №13/06; від 15.06.2016 № 15/06; від 05.07.2016 №05/07; від 18.07.2016 №18/07; від 21.07.2016 №21/07; від 22.07.2017 №22/07; від 25.07.2016. №25/07; від 01.08.2016 №01/08; від 27.09.2016 №27/09.

Зазначені накладні та товарно-транспортні накладні підписані тільки ФОП Гаврилюком М.В.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 29 670,00грн. вартості непоставленого товару.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції ФОП Гаврилюком М.В. подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки останній заперечує підписання примірника договору №22/06 від 22.06.2016 та накладних, поданих позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції:

- від 15.06.2016 № 1 на суму 131 784,97 грн.;

- від 15.06.2016 №2 на суму 130 411 грн.;

- від 05.07.2016 №5 на суму 120 413 грн.;

- від 08.07.2016 №6 на суму 26 733 грн.;

- від 18.07.2016 №12 на суму 139 118,05 грн.;

- від 23.07.2016 №13 на суму 149 318,92 грн.;

- від 23.07.2016 № 14 на суму 128 464 грн.;

- від 26.07.2016 №15 на суму 129 708,95 грн.;

- від 02.08.2016 №17 на суму 125 831,93 грн.

В судовому засіданні також відповідачем заявлялось усне клопотання про призначення експертизи відтиску печатки на договорі №22/06 від 22.06.2016 та спірних накладних.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 провадження у справі № 909/1024/17 зупинялось та призначались судові почеркознавча та технічна експертизи, проведення яких було доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення судових почеркознавчої та технічної експертиз ставились питання:

Чи виконано підписи на договорі поставки лісопродукції №22/06 від 22.06.2016 та накладних :

- від 15.06.2016 № 1 на суму 131 784,97 грн.;

- від 15.06.2016 №2 на суму 130 411 грн.;

- від 05.07.2016 №5 на суму 120 413 грн.;

- від 08.07.2016 №6 на суму 26 733 грн.;

- від 18.07.2016 №12 на суму 139 118,05 грн.;

- від 23.07.2016 №13 на суму 149 318,92 грн.;

- від 23.07.2016 № 14 на суму 128 464 грн.;

- від 26.07.2016 №15 на суму 129 708,95 грн.;

- від 02.08.2016 №17 на суму 125 831,93 грн.

Гаврилюком Михайлом Васильовичем, чи виконано іншою особою.

Чи завдано відбиток печатки (штампу) на договорі поставки лісопродукції №22/06 від 22.06.2016, накладних від 15.06.2016 № 1; від 15.06.2016 №2; від 05.07.2016 №5; від 08.07.2016 №6; від 18.07.2016 №12; від 23.07.2016 №13; від 23.07.2016 № 14; від 26.07.2016 №15; від 02.08.2016 №17 друкованою формою, зразки відбитків якої представлені на дослідження, або іншою друкованою формою?

01.06.2018 через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду надійшов лист Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за вих. № 02835 від 30.05.2018 (вх. № ЛАГС 01-04/3331/18 від 01.06.2018) з клопотанням судового експерта Т.Качмар про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання судових почеркознавчої та технічної експертиз та матеріалами апеляційної скарги ПП «Тайфун-Плюс» з проханням його виконати.

Зокрема, у клопотанні судовий експерт Качмар Тетяна Володимирівна відповідно до вимог ст.ст. 69, 102 ГПК України повідомила, що для виконання судових почеркознавчої експертизи та технічної експертизи друкарських форм за матеріалами апеляційної скарги ПП «Тайфун- Плюс» № 01/АС/ФО від 27.02.2018 на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 у справі № 909/1024/17 за позовом ПП «Тайфун-Плюс» до ФОП Гаврилюка Михайла Васильовича про стягнення заборгованості в сумі 336430,48 грн., призначеної ухвалою від 03 травня 2018 року необхідно обов'язково надати додаткові документи (зазначені у клопотанні).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 провадження у справі № 909/1024/17 поновлено та призначено розгляд справи на 14.06.2018, зобов»язано відповідача надати суду документи, зазначені судовим експертом.

В судове засідання 14.06.2018 представники сторін не з»явились, про причини неявки суд не повідомили, відповідач вимог ухвали суду щодо надання необхідних додаткових документів для забезпечення проведення екпертиз та забезпечення явки в судове засідання представника не виконав. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується списком №2 надісланих рекомендованих листів та інтернет відстеженням поштового відправлення останньому, з яких вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 09.06.2018..

Відповідачем не виконано вимог ухвали суду щодо надання додаткових документів, що перешкоджає проведенню експертизи.

З огляду на викладене, оскільки без надання зазначених експертом документів неможливе проведення експертиз, судова колегія вважає за можливе розглянути справу №909/1024/17 за наявними у справі матеріалами.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.712 ЦК України, що кореспондується із ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказана норма Цивільного Кодексу кореспондується із ст. 193 ГК України, відповідно до ч. 1 якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов»язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 та частиною 2 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов»язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарозпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов»язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору №22/06 поставки лісопродукції від 22.06.2016 в силу ст.11 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.2 договору покупець (відповідач у справі) зобов"язується сплатити вартість товару протягом 30 банківських днів після отримання товару.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції позивач отримав від відповідача лісопродукцію по накладних:

- від 15.06.2016 № 1 на суму 131 784,97 грн.;

- від 15.06.2016 №2 на суму 130 411 грн.;

- від 05.07.2016 №5 на суму 120 413 грн.;

- від 08.07.2016 №6 на суму 26 733 грн.;

- від 18.07.2016 №12 на суму 139 118,05 грн.;

- від 23.07.2016 №13 на суму 149 318,92 грн.;

- від 23.07.2016 № 14 на суму 128 464 грн.;

- від 26.07.2016 №15 на суму 129 708,95 грн.;

- від 02.08.2016 №17 на суму 125 831,93 грн.

Отже, згідно зазначених накладних підтверджується факт поставки товару позивачу на загальну суму 1 081 784,82грн.

Платіжними дорученнями №34225 від 22.06.2016, №342235 від 22.06.2016, №34375 від 29.06.2016, №34446 від 30.06.2016, №34813 від 12.07.2016, 35225 від 26.07.2016, №35228 від 26.07.2016, №35271 від 27.07.2016, №35409 від 01.08.2016 підтверджується здійснення оплати позивачем за товар в сумі 1 351 707,00грн., що встановлено судом і в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, різниця між оплаченою позивачем та фактично поставленою відповідачем лісопродукцією становить 269 922,18грн.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію;

В силу ч.8 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

У відповідності до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зазначені вимоги викладені також і у пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну № 88 від 24.05.1995.

Отже. судова колегія прийшла до висновку, що вищезазначені видаткові накладні, відповідають вимогам цих нормативних актів, є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції, зазначені документи підписані обома сторонами господарських операцій та встановлюють факт поставки та приймання товару у відповідних обсягах.

Судова колегія не бере до уваги заперечення відповідача щодо підписання примірника договору №22/06 від 22.06.2016 та вищезазначених накладних, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували автентичність та справжність підписів представників сторін на зазначених документах.

Судова колегія прийшла до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 269 922,18грн. вартості непоставленого товару.

Окрім того, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про належність та допустимість видаткових накладних від 13.06.2016. № 13/06 на суму137 156 грн.; від 15.06.2016 №15/06 на суму 141 895 грн.; від 05.07.2017 № 05/07 на суму 132 076 грн.; від 06.07.2016 №06/07 на суму 39 059 грн.; від 18.07.2016 № 18/07 на суму 133 486 грн.; від 21.07.2016 №21/07 на суму 167 795 грн.; від 22.07.2017 №22/07 на суму 126 350 грн.; від 25.07.2016 № 25/07 на суму 147 211 грн.; від 01.08.2016 №01/08 на суму 153 011 грн.; від 27.09.2016 № 27/09 на суму 143 998 грн. товар на загальну суму 1 322 037,00грн. та товарно-транспортних накладних від 13.06.2016 №13/06; від 15.06.2016 № 15/06; від 05.07.2016 №05/07; від 18.07.2016 №18/07; від 21.07.2016 №21/07; від 22.07.2017 №22/07; від 25.07.2016 №25/07; від 01.08.2016 №01/08; від 27.09.2016 №27/09, наданих відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, як доказу факту поставки товару на суму 1 322 037,00грн. Вищезазначені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на зазначених документах відсутні підписи зі сторони позивача, як одержувача товару, що є обов»язковою умовою для цих документів .Отже вищенаведені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні не можуть вважатися належними доказами, які підтверджують факт здійснення господарської операції.

Щодо позовної вимоги про стягнення штрафних санкцій судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про безпідставність зазначених вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, з посиланням на умови п.6.3 договору № 22/06 позивач провів нарахування постачальнику 39 586,09грн. пені та 26 922,21грн. штрафу.

Відповідно до п. 6.3 оговору за порушення продавцем п.5.4 договору №22/06, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленої лісопродукції за кожен день прострочення, у випадку прострочення поставки лісопродукції відповідно до п.5.4 даного договору більше 30-ти календарних днів продавець додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленої лісопродукції.

Вищевказаний пункт договору відсилає до п.5.4 договору № 22/06, яким встановлено, що при зміні параметрів товару ціна їх узгоджується додатково.

В матеріалах справи відсутні докази зміни параметрів товару, отже відсутні правові підстави для проведення нарахування пені та штрафу

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

Згідно із ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі підлягає скасуванню частково, у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в місцевому господарському суді та за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.129 ГПК України, слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 269, 270, 275, 277, 282, 287 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд, ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Тайфун-Плюс" №01/АС/ФО від 27.02.2018 задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2018 (суддя Шкіндер П.А.) у справі № 909/1024/17 скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача 240 252,18грн. основного боргу. В цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

3.Стягнути з фізичної особи-підприємця Гаврилюка Михайла Васильовича (АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1 на користь Приватного підприємства "Тайфун-Плюс" (вул.Шашкевича,41,с.Ожидів, Буський район, Львівська область, індекс 79019, код 36741547)-269 922,18грн. основного боргу та 4 048,85 судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 6 073,27 за розгляду справи в суді апеляційної інстанції..

В решті рішення суду залишити без змін.

Місцевому господарському суду видати наказ.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені статтями 287, 288 ГПК України.

5.Справу повернути у Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 21.06.2018.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.