РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2018Справа № 910/3557/18

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і Я"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення 12 966,04 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і Я" (далі - позивач) подало до господарського суду міста Києва позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - відповідач) про стягнення 12 966,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 03-292-05-16-203 від 25.05.2016 року з огляду на настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "Honda CR-V", державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страховика транспортного засобу, водієм якого було вчинено дану дорожньо-транспортну пригоду, а саме ОСОБА_2, який керував автомобілем марки Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

26.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не враховано коефіцієнт фізичного зносу. Так, за розрахунком відповідача сума страхового відшкодування становить 29 700,01 грн., яка була сплачена останнім.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і Я" (Страховик) та ОСОБА_3 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №03-292-05-16-203, предметом якого є страхування транспортного засобу Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2017 року на автодорозі М06 Київ-Чоп, 553 км, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що підтверджується Довідкою №159209 про дорожньо - транспортну пригоду.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.08.2017 року у справі №442/1978/17-п ОСОБА_2, водія транспортного засобу Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ №221 від 24.07.2016 року, складеного судовим експертом ОСОБА_4, встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1., становить 61 971,30 грн., вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження під час ДТП 12.07.2017 року, на момент дослідження становить 38 545,49 грн.

Висновком №285 від 21.09.2017 року, що є додатком до висновку №221 від 24.07.2016 року, складеного судовим експертом ОСОБА_4, встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1., становить 67 113,18 грн., вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження під час ДТП 12.07.2017 року, на момент дослідження становить 40 926,18 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Арія Моторс" виставлено рахунки на оплату ремонту транспортного засобу Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 №АР000029046 від 20.07.2017 року на суму 18 339,29 грн., №3623 від 29.08.2017 року на суму 6 855,73 грн., СПДФО ОСОБА_5 - рахунок на оплату №1668 від 29.08.2017 року на суму 14 500,00 грн. та № від 27.09.2017 року на суму 2 971,03 грн.

Відповідно до Страхового акту № 290-17-03-05 від 27.09.2017 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування СПДФО ОСОБА_5 в розмірі 14 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1004 від 02.10.2017 року.

Відповідно до Страхового акту № 289-17-03-05 від 27.09.2017 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування СПДФО ОСОБА_5 в розмірі 2 971,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1007 від 02.10.2017 року, а також ТОВ "Арія Моторс" в розмірі 25 195,02 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1005 від 02.10.2017 року та №1006 від 02.10.2017 року.

Відповідно до інформації наданої МТСБУ на запит суду, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4452610, розмір франшизи згідно з вказаним Полісом складає 00 гривень 00 копійок.

06.11.2017 року позивач направив на адресу відповідача вимогу №134/01/03 про відшкодування в порядку регресу 40 926,18 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від та рекомендованим повідомленням про вручення уповноваженій особі підприємства відповідача.

Листом №7060 від 27.12.2017 року відповідач повідомив позивача, що належною сумою страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу є 29 700,01 грн.

27.12.2017 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачу на суму в розмірі 29 700,01 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 12 966,04 грн. з урахуванням частково здійсненої виплати страхового відшкодування відповідно до встановлених Полісом № АК/4452610 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання зобов'язань за Договором

добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №03-292-05-16-203 від 25.05.2016 року, предметом якого є страхування транспортного засобу Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, було відшкодовано на користь страхувальника 42 666,50 грн.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, суд зазначає, що до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вина особи, яка керувала транспортним засобом Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.08.2017 року у справі №442/1978/17-п.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Абзацем 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Суд звертає увагу, що Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов"язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013р. у справі №5011-50/17049-2012, від 30.07.2013р. у справі №910/3655/13 та від 27.01.2014р. у справі №910/3023/13.

Як вбачається з матеріалів справи Висновком №285 від 21.09.2017 року, що є додатком до висновку №221 від 24.07.2016 року,, складеного судовим експертом ОСОБА_4, встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля " Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, становить 67 113,18 грн., вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження під час ДТП 12.07.2017 року, на момент дослідження становить 40 926,18 грн. При цьому, Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неврахування Позивачем коефіцієнту фізичного зносу, розрахованого у порядку, визначеному ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаним висновком розраховано вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль марки Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі рахунків №АР000029046 від 20.07.2017 року, №3623 від 29.08.2017 року, №1668 від 29.08.2017 року, № від 27.09.2017 року, складених ТОВ "Арія Моторс" та СПДФО ОСОБА_5, які здійснювали відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

Кошти в розмірі 42 666,05 грн. були перераховані позивачем згідно платіжних доручень № 668 від 29.07.2016 року, № 1005 від 02.10.2017 року та №1006 від 02.10.2017 року на рахунок ТОВ "Арія Моторс" та СПДФО ОСОБА_5, які здійснювало ремонт пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рахунки №АР000029046 від 20.07.2017 року, №3623 від 29.08.2017 року, №1668 від 29.08.2017 року, № від 27.09.2017 року року та платіжні доручення № 668 від 29.07.2016 року, № 1005 від 02.10.2017 року та №1006 від 02.10.2017 року є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

06.11.2017 року позивач направив на адресу відповідача вимогу №134/01/03 про відшкодування в порядку регресу 40 926,18 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від та рекомендованим повідомленням про вручення уповноваженій особі підприємства відповідача.

Листом №7060 від 27.12.2017 року відповідач повідомив позивача, що належною сумою страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу є 29 700,01 грн.

27.12.2017 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачу на суму в розмірі 29 700,01 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Згідно зі статтею 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Отже, враховуючи визначені Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4452610 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 12 966,04 грн. (розмір матеріального збитку 42 666,05 грн. - 29 700,01 частково відшкодованої суми страхового відшкодування відповідачем)

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вулиця Глибочицька, будинок 44; ідентифікаційний код 24175269) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і Я" (79022, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ГОРОДОЦЬКА, будинок 174, ідентифікаційний код 37317151) 12 966,04 грн. страхового відшкодування та 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.06.2018 року.

СуддяМ.Є. Літвінова