ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.06.2018р. Справа №925/1210/15

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Сван-1, м.Черкаси

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агро Інжинірінг, м.Маріуполь

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Сван-1, м.Черкаси, позивач, звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агро-Інжинірінг, м.Маріуполь, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.12.2010р. приміщення аптеки літ. В-І, а саме: нежитлові приміщення №1-1, 1-2, з №1-5 по №1-8, №1-10, №1-11, загальною площею 81,3 кв.м., (цегляні), що знаходяться по вул.Ярославській, буд.11 в м.Черкаси, укладеного між сторонами.

27.07.2015р. ухвалою господарського суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Сван-1 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агро-Інжинірінг, м.Маріуполь, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.12.2010р. приміщення аптеки літ. В-І, а саме: нежитлові приміщення №1-1, 1-2, з №1-5 по №1-8, №1-10, №1-11, загальною площею 81,3 кв.м., (цегляні), що знаходяться по вул.Ярославській, буд.11 в м.Черкаси, укладеного між сторонами передано за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області на підставі ч.1 ст.15, ч.1 ст.17 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.08.2015р. прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі №925/1210/15.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Розділи 1-3)» внесено зміни, зокрема, до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності 15.12.2017р.

Згідно п.9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 18.04.2018р. поновлено провадження у справі №925/1210/15 та призначено справу №925/1210/15 до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення прав та інтересів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Сван-1 та його кредиторів внаслідок укладення договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.12.2010р. від імені останнього особою, яка не призначалася засновниками ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Сван-1 на посаду генерального директора товариства та не мала необхідних повноважень на укладання правочину від імені товариства.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агро-Інжинірінг зареєстровано за адресою: 87534, Донецька обл., м.Маріуполь, просп.Нахімова, буд.116А, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

22.09.2015р., 23.10.2015р., 25.05.2018р.,12.06.2018р. відповідні поштові конверти було повернуто органом поштового звязку на адресу суду, у звязку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

За приписами ст.626 Цивільного кодексу України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавств, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2010р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сван-1» в особі генерального директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агро Інжинірінг» в особі директора ОСОБА_3 підписано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Згідно з п.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, зокрема, мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За умовами п.1 договору продавець передав, а покупець прийняв у власність приміщення аптеки літ. В-І, а саме: нежитлові приміщення №1-1, 1-2, з №1-5 по №1-8, №1-10, №1-11, загальною площею 81,3 кв.м., (цегляні), що знаходяться по вул. Ярославській, буд.11(одинадцять), в м.Черкаси, (надалі нежиле приміщення).

Це нежиле приміщення належить продавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за р. №4982 від 16.09.2008 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №25 за реєстровим №2461. Реєстраційний номер 10733095.

Наразі, наявними в матеріалах справи документами, а саме витягом №28195213 від 01.12.2010р. з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» підтверджується наявність на момент укладання договору купівлі-продажу від 01.12.2010р. у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сван-1» речових прав на обєкт продажу.

Згідно п.2 договору продаж зазначеного нежилого приміщення вчиняється за ціною 218094 (двісті вісімнадцять тисяч девяносто чотири) гривень в т.ч. ПДВ, які отримані продавцем від покупця в безготівковій формі до підписання цього договору.

Відповідно до п.3 договору балансова вартість нежилого приміщення становить 221636,27 гривень, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №28195213 від 01.12.2010р., виданого Комунальним підприємством «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації».

Пунктом 5 договору сторонами підтверджено, що:

- вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними;

- укладання договору відповідає їх інтересам;

- волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі;

- умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін;

- договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Відповідно до п.6 договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу нежилого приміщення. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Право власності на придбане нежиле приміщення у покупця виникає з моменту реєстрації цього договору в Державному реєстрі правочинів та реєстрації у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (м. Черкаси, вул. Університетська, 33/1) (п. 7договору).

Згідно п.8 договору покупець зобовязується протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладання цього договору подати документи, необхідні для державної реєстрації прав власності, до Комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації». У разі невиконання покупцем цього обовязку в обумовлений строк продавець не відповідає за неможливість державної реєстрації договору, що виникла внаслідок прострочення покупця.

За приписами п 12 договору правові наслідки приховування реальної вартості нежитлового приміщення, зміст ст. ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235, 655, 657, 659, 660, 695 Цивільного кодексу України, ст.65 Сімейного кодексу України сторонам розяснено. Покупцеві розяснено.

Таким чином, за висновками суду, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сван-1» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агро Інжинірінг» у договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.12.2010р. було узгоджено істотні умови договору.

Згідно ст.657 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст.640 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.12.2010р. було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в державному реєстрі правочинів за номером №13113.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом на дату звернення з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст.215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. № 11 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсним.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним даного правочину, посилається на те, що від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сван-1» (далі - ОСОБА_1) договір купівлі-продажу від 01.12.2010р. був підписаний ОСОБА_2 без необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки збори засновників ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сван-1» 30.11.2010р. не приймали рішення про призначення останнього на посаду генерального директора ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сван-1», а тому ОСОБА_2 не мав необхідних повноважень на вчинення правочинів від імені ОСОБА_1.

Зокрема, позивач вказує, що реєстраційна картка форми №4 на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно зміни керівника товариства та підписанта на підставі якої внесено 01.12.2010р. зміни до ЄДР прийнята державним реєстратором ОСОБА_6 неправомірно, оскільки була подана до реєстраційної служби 01.12.2010р. ОСОБА_7 - представником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сван-1» за довіреністю підписаною ОСОБА_8, який був звільнений з посади генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Сван-1» з 30.11.2010р. та не мав жодних повноважень на засвідчення 01.12.2010р. реєстраційної картки форми №4 від імені товариства як посадова особа.

Крім того, позивач зазначає, що в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 12.09.2013р. проведена судова почеркознавча експертиза та відповідно до п.7 висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №1/546 від 16.06.2015р. постановлено, що підпис від імені гр. ОСОБА_9 в графі «Секретар загальних зборів учасників ОСОБА_9 та ОСОБА_9» у протоколі №01/12/10 загальних зборів учасників ТОВ «Сван-1» від 01.12.2010р. виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою з наслідуванням будь-якого справжнього підпису (підписів) гр. ОСОБА_9

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги позивача неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, з огляду на таке:

Відповідно до ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст.92 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладання спірного договору) юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обовязків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обовязки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Частинами 3, 5 ст.65 Господарського кодексу України встановлено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент укладання спірного договору) акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство засновницького договору. Установчі документи товариства у випадках передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Відповідно до п.а ч.1 ст.10 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент укладання спірного договору) учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених Законом.

Відповідно до ч.1 ст.140 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.50 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент укладання спірного договору) товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розподілений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснює його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 145 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладання спірного договору) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльності і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок укладання ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюється цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить:

1) визначення основних напрямків діяльності товариства, затвердження його планів і звітності про їх виконання;

2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу;

3) створення та відкликання виконавчого органу товариства;

4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів;

5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутків та збитків товариства;

6) вирішення питання про придбання товариством частки учасника;

7) виключення учасників із товариства;

8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.

Виходячи зі змісту наданого до матеріалів справи статуту ТОВ «Сван-1» (в редакції від 22.02.2002р.) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ТОВ «Сван-1» учасниками ОСОБА_1 є: ОСОБА_10 з розміром частки в статутному фонді - 3,66 % (21630,00 грн.), ОСОБА_11 з розміром частки в статутному фонді - 46,34% (270112,00 грн.), ОСОБА_9 з розміром частки в статутному фонді 50% (291472,00 грн.).

Відповідно до п.3.3 статуту кожний учасник товариства має право, зокрема: брати участь в управлінні справами товариства в передбаченому статутом порядку, брати участь у розподілі прибутку та отримувати частину прибутку від діяльності товариства.

Згідно з п.4.3 статуту товариство має право, у відповідності з законодавством України, продавати, передавати ( в тому числі під заставу), обмінювати, здавати в оренду іншим фізичним і юридичним особам незалежне йому нерухоме і рухоме майно, а також у встановленому порядку списувати його з балансу та знищувати або утилізувати.

За змістом п.7.1 статуту вищим органом управління товариством є збори учасників. Вони складаються з учасників або призначених ними представників. Представники учасників можуть бути постійними або призначатися на певний строк. Учасник має право в будь-який час замінити свого представника, сповістивши про це інших учасників.

Згідно п.7.6 статуту збори можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства.

Згідно з п.п.7.7.2, 7.7.7 статуту до виключної компетенції зборів належить: внесення змін і доповнень до цього статуту; обрання та відкликання генерального директора та ревізійної комісії.

Пунктами 7.18, 7.19, 7.20 статуту визначено, що генеральний директор вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих, що відносяться до виключної компетенції зборів учасників; генеральний директор підзвітний зборам учасників; генеральний директор не має права приймати рішення, виконання яких обовязкове для учасників товариства; генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, в тому числі укладання кредитних договорів та договорів застави.

Як вбачається з матеріалів справи протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Сван-1» №30/11/10 від 30.11.2010р. згідно порядку денного загальних зборів учасників було вирішено наступні рішення, зокрема, про призначення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ОСОБА_1 з 01.12.10р.; про уповноваження генерального директора ОСОБА_1 здійснити необхідні дії щодо внесення відповідних відомостей до Державного реєстру щодо зміни керівництва самостійно або видати довіреність представнику.

Вказаний протокол підписаний головою загальних зборів учасників ОСОБА_11 та секретарем загальних зборів учасників ОСОБА_12.

01.12.2010р. протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Сван-1» №01/12/10 від 01.12.2010р. згідно порядку денного загальних зборів учасників було вирішено, зокрема в другому питані про відчуження обєкту нерухомості який є предметом оспорюваного правочину, а саме:

- про здійснення відчуження нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Ярославській, буд.11, за оціночною вартістю 218094,00 грн. ПДВ у тому числі, що належить товариства на праві приватної власності. Розрахунок по даному договору здійснити протягом місяця, форма оплати безготівкова. Право власності на нерухоме майно переходить до товариства з моменту укладання договору та його нотаріального посвідчення;

- уповноважити генерального директора товариства ОСОБА_2 здійснити всі необхідні дії щодо відчуження нерухомого майна, яке знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Ярославській, буд.11, (укласти та підписати відповідні договори, акти приймання передачі, здійснити необхідну оплату, тощо) самостійно або видати відповідну довіреність представнику товариства.

Згідно наданого позивачем до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 18.07.2015р. вбачається, що 01.12.2010р. державним реєстратором ОСОБА_13 за номером №1001629 внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не повязано зі змінами в установчих документах, зміну відомостей про керівника юридичної особи, зміну відомостей про підписантів.

Зокрема, згідно ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (в редакції, чинній на момент внесення змін 01.12.2010р.) в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи: відомості про органи управління юридичної особи; прізвище, імя, по батькові, дата обрання (призначення) та ідентифікаційні номери фізичних осіб-платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори; дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Відповідно до п.5 ст.89 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (в редакціях, чинних на момент внесення змін державним реєстратором 01.12.2010р.) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідні зміни.

За приписом п.5 ст.89 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент внесення змін державним реєстратором 01.12.2010р.) зміни до установчих документів юридичної особи набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації, а у випадках, встановлених законом, - з моменту повідомлення органу, що здійснює державну реєстрацію, про такі зміни. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

Таким чином, згідно рішення загальних зборів учасників товариства затверджених протоколом №30/11/2010 від 30.11.2010р. та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником та підписантом ТОВ «Сван-1» був ОСОБА_2, який і уклав договір купівлі-продажу від 01.12.2010р. на підставі якого було здійснено відчуження нерухомого майна, яке знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Ярославській, буд.11 з власності товариства на користь відповідача.

Крім того, судом взято до уваги, що матеріали справи та відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не містять обмежень щодо представництва генерального директора ОСОБА_2 від імені ТОВ «Сван-1».

Посилання позивача на одну із підстав недійсності оспорюваного правочину на те, що в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 12.09.2013р. проведена судова почеркознавча експертиза відповідно до п.5 висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №1/546 від 16.06.2015р. постановлено, що підпис від імені гр. ОСОБА_9 в графі «Секретар загальних зборів учасників ОСОБА_9 та ОСОБА_9» у протоколі №30/11/10 загальних зборів учасників ТОВ «Сван-1» від 30.11.2010р. виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою з наслідуванням будь-якого справжнього підпису (підписів) гр. ОСОБА_9, судом відхиляється з огляду на наступне.

Пунктом 21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» встановлено, що висновки експертиз, які було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Як вбачається з висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №1/546 від 16.06.2015р. предметом дослідження експерта були протоколи загальних зборів учасників ТОВ «Сван-1», зокрема, протокол №30/11/10 від 30.11.2010р. та протокол №01/12/10 від 01.12.2010р., в той час коли предметом розгляду у справі №925/1210/15 є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.12.2010р.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Всупереч вказаних вимог, позивачем не доведено та до матеріалів справи не надано будь-яких доказів скасування чи визнання недійсними, у встановленому законом порядку, рішень загальних зборів оформлених протоколами №30/11/10 від 30.11.2010р. та №01/12/2010 від 01.12.2010р.

Таким чином, станом на час розгляду справи рішення загальних зборів оформлені протоколами №30/11/10 від 30.11.2010р. та №01/12/10 від 01.12.2010р. є дійсними.

Доводи позивача відносно протиправності дій державного реєстратора ОСОБА_13 відносно внесення змін 01.12.2010р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та підставі реєстраційної картки форми №4 від представника ТОВ «Сван-1» за довіреністю підписаною ОСОБА_8, який був звільнений з посади генерального директора товариства з 30.11.2010р., який не мав жодних повноважень на засвідчення 01.12.2010р. реєстраційної картки форми №4 від імені ОСОБА_1 як посадова особа судом не приймаються, адже, позивачем не надано доказів визнання протиправної та скасування відповідних реєстраційних дій в судовому порядку.

Доказів, які б спростовували зазначений висновок, у матеріали справи сторонами не подано.

Стосовно доводів позивача щодо реалізації нерухомого майна за ціною, значно нижчою від ринкової та балансової вартості обєкта нерухомості, що на думку позивача призвело до порушення принципів діяльності товариства, передбачених ст. 79 Господарського кодексу України та статутом товариства, оскільки укладання оспорюваного правочину направленого не на отримання прибутку, суд вважає зазначити наступне.

Зі змісту п.4.3 статуту позивача вбачається, що товариство має право, у відповідності з законодавством України, продавати, передавати (в тому числі під заставу), обмінювати, здавати в оренду іншим фізичним і юридичним особам належне йому нерухоме і рухоме майно, а також ц встановленому порядку списувати його з балансу та знищувати або утилізувати. Наведене вказує на те, що здійснення продажу обєкту нерухомого майна, яке належало позивачу, не суперечить змісту статутного документу позивача.

З приводу ціни на обєкт продажу за договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.12.2010р. господарський суд зазначає.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

За приписами ст.623 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з положеннями ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2014р. №7-рп/2013 по справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_14 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Як вказувалось вище, сторонами у договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.12.2010р. було погоджено, що продаж нежитлового приміщення вчиняється за ціною 218094,00 грн.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що рішення загальних зборів оформлених протоколами №30/11/10 від 30.11.2010р. та №01/12/10 від 01.12.2010р., генеральному директору ТОВ «Сван-1» було надано право на власний розсуд визначити, в тому числі, ціну обєкту нерухомого майна у разі його відчуження.

Заперечення позивача стосовно неприбутковості оспорюваного правочину є необґрунтованими та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування, адже з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Агро-Інжинірінг» придбано майно у ТОВ «Сван-1» за відплатним договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.12.2010р.

Про зворотнє свідчить, зокрема, положення п.1.4 статуту яким встановлено, що товариство створено з метою задоволення потреб в його послугах (роботах, товарах) та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів учасників товариства а також економічних та соціальних інтересів трудового колективу.

Крім того, у п.7.7.8 статуту зазначено, що до виключної компетенції зборів належить затвердження річних результатів діяльності товариства, його дочірніх підприємств, затвердження звітів ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, визначення порядку покриття збитків.

Таким чином, беручи до уваги щорічне затвердження зборами учасників ТОВ «Сван-1» його фінансової звітності, в якій також відображалась інформація про обороти підприємства, зокрема, відчуження майна підприємства, збільшення доходу від продажу нерухомого майна, затвердження зборами товариства звітів і висновків ревізійної комісії товариства, останніми не було виявлено зловживання з боку директора товариства при підписанні оспорюваного правочину, а зворотнього позивачем не доведено.

За таких обставин, враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.12.2010р., укладеного між сторонами, підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 74, 76, 77, 81, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Сван-1, м.Черкаси до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агро-Інжинірінг, м.Маріуполь про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.12.2010р. приміщення аптеки літ. В-І, а саме: нежитлові приміщення №1-1, 1-2, з №1-5 по №1-8, №1-10, №1-11, загальною площею 81,3 кв.м., (цегляні), що знаходяться по вул. Ярославській, буд.11 в м. Черкаси, укладеного між сторонами.

В судовому засіданні 20.06.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 20.06.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина