РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2018Справа № 910/3209/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська»

про стягнення 16 707,01 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» про стягнення збитків у вигляді нестачі вантажу в розмірі 16 707,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» своїх обов'язків щодо здійснення перевезень вантажу позивача, а саме щодо його збереження до моменту видачі останнього вантажоотримувачу. Враховуючи нестачу вантажу, яка виникла під час здійснення відповідачем перевезення, позивач звернувся з даним позовом про стягнення збитків з останнього у розмірі 16 707,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/3209/18 від 26.03.2018 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» залишено без руху.

13.04.2018 від Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 26.03.2018.

Враховуючи те, що суддя Спичак О.М., починаючи з 29.03.2018 по 07.04.2018 перебував на лікарняному, з 10.04.2018 по 12.04.2018 знаходився у відпустці, а 13.04.2018 перебував у відрядженні, то розгляд зазначеної заяви та позовної заяви відбувся після виходу судді на роботу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Також ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (85333, Донецька обл., Покровський р-н, с. Сергіївка, провулок Верхній, 44).

Ухвалою суду від 17.04.2018 відповідачу було запропоновано у строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

07.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому вказаний учасник судового процесу проти задоволення позовних вимог надав заперечення, з огляду на недоведення позивачем обставин щодо завдання збитків.

Зокрема, відповідачем зазначено, що залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Проте, в порушення статті 115 Статуту залізниць України, позивачем не надано належних і допустимих доказів отримання збитків, а саме відсутні документи на підтвердження оплати оспорюваного товару.

18.05.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній надав суду пояснення щодо довідки про вартість вантажу, а також надав докази оплати вантажу, який було втрачено.

05.05.2018 від третьої особи надійшла заява, в якій останній просив суд розглянути справу без участі його представника.

Наразі, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

На виконання договору поставки № 17/31 від 31.03.2017 (зі змінами та доповненнями), укладеного між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкостіл Груп», на станцію призначення Авдіївка Донецької залізниці надійшов вантаж, а саме низьколетюче коксівне вугілля відправником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», а одержувачем - позивач, що підтверджується наступними залізничними накладними № №52215860, 52494549, 53174611, 53202065, 53184313.

На станції одержувача залізницею проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину товару у вагонах №№ 56545031, 56493117, 60416161, 55310087, 55482749 було втрачено, про що складено комерційні акти №485803/342 від 02.10.2017, № 482803/352 від 21.10.2017, № 482803/399 від 03.12.2017, № 482803/400 від 04.12.2017 та № 482803/403 від 04.12.2017 відповідно.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 16 707,01 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Матеріалами справи (накладні № № 52215860, 52494549, 53174611, 53202065, 53184313, відомості вагонів) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) від Приватного акціонерного товариства «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення - Авдіївка Донецької залізниці.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі - Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як встановлено судом вище, за результатами зважування вантажу, який перевезено згідно з накладними № №52215860, 52494549, 53174611, 53202065, 53184313 виявлено його часткову втрату у вагонах №№ 56545031, 56493117, 60416161, 55310087, 55482749, про що складено комерційні акти №485803/342 від 02.10.2017, № 482803/352 від 21.10.2017, № 482803/399 від 03.12.2017, № 482803/400 від 04.12.2017 та № 482803/403 від 04.12.2017 відповідно.

Зокрема, зі змісту комерційного акту № 485803/342 від 02.10.2017 вбачається, що на підставі акту загальної форми № 25312 від 01.10.2017 станції Покровськ проведено комісійне переважування вантажу у вагоні № 56545031. За документами значиться вага нетто 68 100 кг. При зважуванні вага нетто склала 66 300 кг, що менше на 1 800 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки та двері щільно зачинені, течі немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, проти видування не накривалась, маркована однією поперечною борозною. Над 1-2 люком є поглиблення розміром 200 см х 280 см х 30 см, маркування порушено. При повторному переважуванні недостачу вантажу підтверджено.

За змістом комерційного акту № 482803/352 від 21.10.2017 на підставі акту загальної форми № 25628 від 20.10.2017 станції Покровськ проведено комісійне переважування вантажу у вагоні № 56493117. За документами значиться вага нетто 68 800 кг. При зважуванні вага нетто склала 67 200 кг, що менше на 1 600 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки та двері щільно зачинені, течі немає. Поверхня вантажу нерівномірна, нижче рівнів бортів на 20 см, проти видування не накривалась, маркована однією поперечною борозною. Над 1-3 люками є поглиблення розміром 380 см х 280 см х 30 см, маркування порушено. При повторному переважуванні недостачу вантажу підтверджено.

За змістом комерційного акту № 482803/399 від 03.12.2017 на підставі акту загальної форми № 26471 від 02.12.2017 станції Покровськ проведено комісійне переважування вантажу у вагоні № 60416161. За документами значиться вага нетто 67 000 кг. При зважуванні вага нетто склала 65 450 кг, що менше на 1 550 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки та двері щільно зачинені, течі немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, проти видування не накривалась, маркована однією поперечною борозною. Над 7 люком є поглиблення розміром 150 см х 280 см х 30 см, маркування порушено. При повторному переважуванні недостачу вантажу підтверджено.

За змістом комерційного акту № 482803/400 від 04.12.2017 на підставі акту загальної форми № 1714 від 04.12.2017 станції Покровськ проведено комісійне переважування вантажу у вагоні № 55340087. За документами значиться вага нетто 69 700 кг. При зважуванні вага нетто склала 66 450 кг, що менше на 3 250 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки та двері щільно зачинені, течі немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, проти видування не накривалась, маркована однією поперечною борозною. Над 1-2 люками є поглиблення розміром 100 см х 100 см х 50 см, маркування порушено. При повторному переважуванні недостачу вантажу підтверджено.

За змістом комерційного акту № 482803/403 від 04.12.2017 на підставі акту загальної форми № 1717 від 04.12.2017 станції Покровськ проведено комісійне переважування вантажу у вагоні № 55482749. За документами значиться вага нетто 68 800 кг. При зважуванні вага нетто склала 67 250 кг, що менше на 1 550 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки та двері щільно зачинені, течі немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 10 см, проти видування не накривалась, маркована однією поперечною борозною. Над 7 люком є поглиблення розміром 200 см х на ширину вагона х 80 см, маркування порушено. При повторному переважуванні недостачу вантажу підтверджено

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

За приписами ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, враховуючи обставини, встановлені у комерційних актах № 485803/342 від 02.10.2017, № 482803/352 від 21.10.2017, № 482803/399 від 03.12.2017, № 482803/400 від 04.12.2017 та № 482803/403 від 04.12.2017 відповідачем не було спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом «а» статті 114 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрачу чи недостачу вантажу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копії рахунків на оплату, виставленого постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкостіл Груп».

При цьому, судом враховано, що оскільки положення статті 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу. Відтак, вказані обставини можуть бути встановлені судом за допомогою наданих позивачем доказів. За висновками суду, рахунки на оплату, виставлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкостіл Груп» (№ 27203 від 01.10.2017, № 29901 від 19.10.2017, № 37049 від 01.12.2017, № 37349 від 03.12.2017, № 37198 від 02.12.2017), є тими належними та допустимими доказами, що підтверджує вартість відправленого вантажу.

При цьому, позивачем також правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було коксове вугілля, яке при навантаженні було вологим, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 2 % від маси вантажу.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 16 707,01 грн,

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні обґрунтовані в розмірі 16 707,01 грн. та підлягають задоволенню повністю.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

2. Сягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (місцезнаходження: 86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ) 16 707,01 грн збитків у зв'язку з втратою вантажу та 1 762 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.