РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2018Справа № 910/4416/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Астаповій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Прозорро" до Державного агентства екологічних інвестицій України про стягнення 10 070,66 грн., за участю представників позивача - Вельгуша В.В., довіреність №206/97/03 від 17.01.2018 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 10 070,66 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 16.05.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.05.2018 підготовче засідання відкладено на 06.06.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.06.2018 року.

20.06.2018 року представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Відповідач у справі був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався, відзив на позов не надав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення 10 070,66 грн. основного боргу за надані відповідачу послуги.

Позов мотивований тим, що протягом 2011-2012 років відповідач замовляв у Державного госпрозрахункового видавничо-поліграфічного підприємства «Зовнішторгвидав України», правонаступнком якого є позивач, платні послуги щодо розміщення інформації про державні закупівлі в міжнародному інформаційному бюлетені «Announcer of the public purchasing» та в інформаційному бюлетені «Вісник державних закупівель». Відповідач за надані послуги не розрахувався, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 10 070,66 грн.

Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.01.2012 року № 12 "Про затвердження нової редакції Статуту державного підприємства «Зовнішторгвидав України» та на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26.07.2016 р. № 1220 "Про перейменування Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» та затвердження Статуту Державного підприємства «ПРОЗОРРО», позивач є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків державного підприємства «Зовнішторгвидав України».

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження факту надання послуг та їх вартості, позивачем надано копії дублікатів рахунків на оплату замовнику від 05.08.2011 року № 23032 на суму 869,87 грн., від 09.08.2011 року № 23315 на суму 869,87 грн., від 02.09.2011 року № 25747 на суму 869,87 грн., від 27.09.2011 року № 28358 на суму 869,87 грн., від 04.10.2011 р. № 29164 на суму 869,87 грн., від 21.10.2011 року № 31387 на суму 869,87 грн від 15.11.2011 року № 34449 на суму 869,87 грн., від 02.12.2011 року № 37314 на суму 869,87 грн., від 30.01.2012 року № 5128 на суму 869,87 грн., від 06.03.2012 року № 12928 на суму 869,87 грн., від 21.03.2012 року № 17970 на суму 1371,96 грн., та копії дублікатів актів надання послуг №23898 від 16.08.2011 року на суму 869,87 грн., №24428 від 23.08.2011 року на суму 869,87 грн., №24681 від 13.09.2011 року на суму 869,87 грн., №29346 від 04.10.2011 року на суму 869,87 грн., №30055 від 11.10.2011 року на суму 869,87 грн., №32546 від 01.11.2011 року на суму 869,87 грн., №35859 від 22.11.2011 року на суму 869,87 грн., №39858 від 13.12.2011 року на суму 869,87 грн., №8336 від 07.02.2012 року на суму 869,87 грн., №15220 від 13.03.2012 року на суму 869,87 грн., №16519 від 21.03.2012 року на суму 1 371,96 грн., всього на загальну суму 10 070,66 грн.

Проте, зазначені дублікати рахунків та актів наданих послуг підписані лише позивачем, а тому не є належними доказами надання позивачем відповідачеві послуг на вказану суму.

Посилання позивача, що ним відображено операції з надання цих послуг, у податковій декларації за звітний (податковий) період, у якому за такою операцією виникли податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 10 070,66 грн. не є належним доказом підтвердження факту надання позивачем послуг на загальну суму 10 070,66 грн., оскільки відображення у податковій звітності спірної господарської операції має односторонній характер, і в силу положень чинного законодавства безпосередньо первинні документи, виконані у встановленому чинним законодавством порядку, є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки.

За відсутності первинних документів як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом надання та прийняття послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 20.05.2013 року у справі №5013/1032/12.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сторонами було погоджено умови щодо надання позивачем відповідачеві послуг, їх ціну та порядок оплати та не надано належних доказів на підтвердження самого факту надання відповідачеві зазначених в позовній заяві послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, і тому в позові про стягнення з відповідача 10 070,66 грн. слід відмовити.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 23.06.2018р.

Суддя С.О. Чебикіна