Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/247/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Степанченко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Черниш М. В. - довіреність №007.1-85-1217 від 01.12.2017;

від відповідача: Кімак З. К. - довіреність №87/6 від 09.01.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

про стягнення 2793344,59грн

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" звернулося до суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради 2793344,59грн. з яких: 2281316,57грн інфляційних та 512028,02грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем рішення Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 у справі №906/423/17 щодо стягнення 13943539,57грн боргу за надані послуги з розподілу природного газу.

Ухвалою суду від 31.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги на суму 512028,02грн 3% річних та 2281316,57грн інфляційних підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 16.05.2018.

Представник відповідача позовні вимоги вважає необґрунтованими з підстав, викладених відзиві на позовну заяву від 20.04.2018 №1233/6 та запереченні від 24.05.2018, в яких зокрема, зазначає, що на даний час підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі і має дебіторську заборгованість за надані послуги з теплопостачання споживачам міста станом на 19.04.2018 у розмірі 208297439,48грн. Разом з тим, незважаючи на задовільний стан розрахунків споживачів перед КП "ЖТКЕ" підприємство по мірі надходження коштів проводило розрахунки з позивачем по розподілу природного газу. Вважає, що розмір інфляційних за період прострочення складає 2004702,15грн. Також при винесенні рішення просить врахувати що порушення зобов'язання перед позивачем не завдало останньому збитків, оскільки позивач не надав доказів, що внаслідок невчасних розрахунків підприємству завдано збитків і ця обставина вплинула на його фінансовий стан (а.с.27-28; 49).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 у справі №906/423/17 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про стягнення 13943539,57грн позов задоволено; стягнуто з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" 13943539,57грн основного боргу та 209153,09грн судового збору.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав зазначене вище рішення суду, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих згідно ст.625 ЦК України за період прострочення виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг з розподілу природного газу з 11.12.2017 до 23.03.2018.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 ст.11 ЦК України).

За приписами ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з поданої позивачем копії рішення 15.08.2017 у справі №906/423/17 (а.с. 13-18), 01.01.2016 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (позивач, оператор ГРМ) та Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" (відповідач, споживач) був укладений договір розподілу природного газу на умовах Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498, шляхом підписання 01.01.2016 відповідачем заяви-приєднання №09420Z9JLFAT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (а.с. 21).

11.08.2016 затверджено Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1418, якою, зокрема, внесено зміни до п. 6.4 Типового договору розподілу природного газу.

Так, абзац перший доповнено реченнями такого змісту: "Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів".

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що на виконання умов договору позивачем протягом листопада-грудня 2016 року та січня-лютого 2017 року надано послуги відповідачу з розподілу природного газу в кількості 58255548,00 м. куб. на загальну суму 43704241,59грн.

Відповідач здійснив часткову оплату послуг з розподілу природного газу в сумі 29760702,02грн, а саме за послуги надані в листопаді 2016 року - 1851055,73грн, за послуги надані в грудні 2016 року- 5444969,80грн, за послуги надані в січні 2017 року - 16369767,62грн (переплата в розмірі 3075325,80грн була зарахована як передоплата за лютий 2017 року), за послуги надані в лютому 6094908,87грн (з урахуванням переплати).

Таким чином відповідач допустив порушення умов договору розподілу природного газу в частині оплати послуг наданих у листопаді 2016, грудні 2016 та лютому 2017 на загальну суму 13943539,57грн.

Як зазначено вище, даним рішенням суду стягнуто з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" 13943539,57грн основного боргу та 209153,09грн судового збору

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені судовим рішенням у справі №906/423/17 обставини, зокрема щодо неналежного виконання відповідачем умов договору №09420Z9JLFAT016 від 01.01.2016 щодо оплати вартості послуг з розподілу природного газу на суму 13943539,57грн, мають преюдиційне значення для вирішення спору у даній справі та не потребують доказування. Рішення у вказаній справі набрало законної сили та підлягає виконанню.

Положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим, суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, три відсотки річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Варто зазначити, що згідно п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

При цьому, згідно п.3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з відповідними змінами і доповненнями) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи викладені обставини, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Згідно розрахунку позивача (а.с.7-8) останнім заявлено до стягнення з відповідача інфляційні у розмірі 2281316,57грн та 3% річних в сумі 512028,02грн обраховані за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року на суму простроченої заборгованості 13943539,57грн

Відповідачем подано контррозрахунок інфляційних, відповідно до якого розрахунок інфляційних за період з січня 2017 по лютий 2018 складає 2004702,15грн (а.с.28).

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і й о г о н а й м е н ш и й п е р і о д в и з н а ч е н н я с к л а д а є м і с я ц ь .

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення п о ч и н а ю ч и з м і с я ц я, н а с т у п н о г о з а м і с я ц е м, у я к о м у м а в б у т и з д і й с н е н и й п л а т і ж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 ).

Як зазначено вище, умовами типового договору розподілу природного газу визначено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Зважаючи на викладене, відповідач зобов'язаний був здійснити розрахунок за послуги надані позивачем у листопаді 2016 року до 10.12.2016; за послуги надані в грудні до 10.01.2017; за послуги надані у лютому 2017 до 10.03.2017.

Враховуючи несплату відповідачем послуг отриманих у вищезазначений період у позивача виникло право на нарахування інфляційних:

- на заборгованість за листопад 2016 у розмірі 7016482,98грн з січня 2017;

- на заборгованість за грудень 2016 року у розмірі 5444969,80грн з лютого 2017;

- на заборгованість за лютий 2017 року у розмірі 1375651,91грн з квітня 2017.

Однак позивач не врахував рекомендації, викладені у п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 та необґрунтовано здійснив нарахування інфляційних на заборгованість у розмірі 7016482,98грн (листопад 2016) - з грудня 2016; на заборгованість у розмірі 5444969,80грн (грудень 2016) - з січня 2017; на заборгованість у розмірі 1375651,91грн (лютий 2017) - з березня 2017.

Суд також вважає необґрунтованим розрахунок відповідача, оскільки розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на с у к у п н и й індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а не на кожний місяць окремо.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок інфляційних втрат (за період січень 2017 року на суму 7016482,98грн; лютий- березень 2017 року на суму 12567887,66грн; квітень 2017 - лютий 2018 на суму 13943539,57грн), суд вважає, що розмір інфляційних за даний період становить 2103128,66грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 178187,91грн інфляційних слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України та застосовано невірний розмір сукупного індексу інфляції.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних нарахованих за період з 11.12.2016 по 23.03.2018 суд вважає, що правомірно нарахованими є 3% річних у розмірі 511994,93грн. Вимоги в частині 33,09грн 3 % річних необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд вважає безпідставними заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що позивач не надав доказів, які свідчать про завдання збитків підприємству, внаслідок невчасного виконання відповідачем зобов'язань в частині оплати наданих послуг, оскільки вказані суми є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 2615123,59грн, з яких: 511994,93грн 3% річних та 2103128,66грн інфляційних. Суд відмовляє в позові в частині стягнення 33,09грн 3 % річних та 178187,91грн інфляційних.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул. Київська, 48, ідентифікаційний код 35343771)

на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (10002, м.Житомир, вул. Фещенка-Чопівського,35, ідентифікаційний код 03344071)

- 511994,93грн 3% річних;

- 2103128,66грн інфляційних;

- 39226,85грн судового збору.

3. В позові Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (10002, м.Житомир, вул. Фещенка-Чопівського,35, ідентифікаційний код 03344071) до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул. Київська, 48, ідентифікаційний код 35343771) в частині стягнення 33,09грн 3 % річних та 178187,91грн інфляційних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.06.18

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід).