РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2018Справа № 916/3197/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Астаповій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської митниці ДФС до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" про стягнення 258 147,00 грн., за участю представників позивача - Ковальчук О.А., довіреність №24/5/15-70-10 від 12.01.2018, Заблоцького С.Й., довіреність №617/5/15-70-10 від 08.06.2018 року, відповідача - Лобуренка С.В., довіреність №01/18 від 10.01.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення 258 147,00 грн. збитків завданих шляхом незбереження товару, який був переданий відповідачу на відповідальне зберігання за договором №54 від 02.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.12.2017 року справу №916/3197/17 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2018 року справу №916/3197/17 передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2018 року підготовче засідання призначено на 21.03.2018 року.

26.04.2018 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позов, у якому він просив відмовити в позові з тих підстав, що товар який був переданий відповідачу за договором належить до швидкопсувного майна та на момент виявлення позивачем недостачі цей товар був зіпсований, що призвело до зменшення його ваги. Також відповідач вказує на те, що позивач не виконав постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року по справі №760/21596/16-п, якою його зобов'язано повернути цей товар його власнику. Окрім того, відповідач зазначає, що позивач не є власником переданого на зберігання товару, тому відсутні підстави для задоволення позову.

15.05.2018 року позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2018 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.06.2018 року.

21.05.2018 року позивачем через канцелярію надано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2018 року позивачеві відмовлено в задоволенні клопотання про проведення судового засідання по розгляду справи № 916/3197/17 в режимі відеоконференції.

01.06.2018 року відповідачем через канцелярію суду надано заперечення на відповідь на відзив.

11.06.2018 року відповідачем в судовому засіданні надано заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у справі на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрутарія".

Згідно ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Проте, ще 18.05.2018 року ухвалою господарського суду міста Києва закрито підготовче провадження та було призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2018 року, тому вказана заява відповідачем подана невчасно. Окрім того, відповідачем у своїй заяві не обґрунтовано того, яким чином рішення у даній справі про стягнення 258 147,00 грн. збитків за договором №54 від 02.03.2016 року, який укладено між позивачем та відповідачем може вплинути на права або обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутарія", а тому у задоволенні заяви відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у справі судом відмовлено.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2016 року між Одеською митницею ДФС (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" (зберігач) укладений договір № 54 про надання послуг відповідального зберігання (далі - договір), згідно з умовами якого (п. 1.1.1 договору) зберігач зобов'язується надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, які відповідно до ст. 238 Митного кодексу України зберігаються поклажодавцем.

Згідно з пунктом 1.1.2 договору конкретний перелік та види товарів, які передається на відповідальне зберігання визначається сторонами в окремих актах прийому-передачі.

Відповідно до п. 1.3 договору з моменту фактичної передачі товарів поклажодавцем зберігачу, на останнього покладається обов'язок по їх збереженню в первинному вигляді з урахуванням природного зносу товарів.

Згідно п. п. 6.3.4 договору зберігач зобов'язаний забезпечити повне збереження переданого на відповідальне зберігання товару та вживати заходи, необхідні для забезпечення схоронності та якості товарів.

Підпунктом 6.3.6 договору визначено, що зберігач зобов'язаний за першою вимогою поклажодавця повертати йому товари в тому самому стані, у якому вони були прийняті на відповідальне зберігання зі складанням відповідних документів, передбачених порядком роботи складу митниці ДФС, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.07.2012 за № 1097/21409).

Відповідно до п. п. 6.3.10 договору з у разі виявлення нестачі, пошкоджень або псування товарів, зберігач зобов'язаний - терміново складати акт та повідомляти про це поклажодавця письмово та засобами зв'язку.

Згідно п. 6.3.20 договору зберігач зобов'язаний здійснювати під час зберігання товарів їх поверхневий огляд з метою встановлення пошкоджень або псувань, з обов'язковим складенням про це відповідного акту. При виявленні пошкоджень та псувань товарів, переданих на зберігання зобов'язується у триденний термін інформувати поклажодавця.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Згідно п. 8.2 договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Відповідно до п. 8.3 договору зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару - розмірі його вартості, з урахуванням збитків, визначених відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 116 та Методикою оцінки майна, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (незалежна оцінка або стандартизована).

Згідно з п. 8.5 договору у випадку порушень однією зі сторін зобов'язань за договором, інша сторона вправі вимагати усунення недоліків, що виникли внаслідок відступу від умов договору.

Відповідно до акту прийому-передачі від 02.12.2016 року, позивач на виконання умов вищевказаного договору передав на зберігання відповідачеві товари, а саме: овочі свіжі: часник призначений для громадського харчування в сітках по 10 кг, виробник "JINING HAIJANG TRADING CO. LTD", країна виробництва - Китай, загальною вагою 24 980 кг.

Під час проведення інвентаризації відповідно до наказу Одеської митниці від 10.02.2017 року № 19-аг, інвентаризаційною комісією Одеської митниці 15.02.2017 року було виявлено нестачу товару, переданого на відповідальне зберігання відповідачеві за договором №54 від 02.03.2016 року на підставі акту прийому-передачі від 02.12.2016 року, а саме нестача - 1590 кг, що підтверджується інвентаризаційним описом від 17.02.2017 року та протоколом інвентаризаційної комісії від 05.04.2017 року.

Під час проведення інвентаризації відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 06.06.2017 року № 57-аг, інвентаризаційною комісією Одеської митниці ДФС 06.06.2017 року виявлено нестачу товару, переданого на відповідальне зберігання відповідачеві за договором №54 від 02.03.2016 року на підставі акту прийому-передачі від 02.12.2016 року, а саме нестача - 3 013,5 кг, що підтверджується інвентаризаційним описом від 06.06.2017 року, протоколом інвентаризаційної комісії від 21.07.2017 року.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Приписами ч. 1 ст. 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості, у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

В силу ч. 2. ст. 951 ЦК України якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч. І ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 116 передбачено, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.

Пунктом 104 Методики оцінки майна, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 встановлено, що визначення розміру збитків здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки.

Як вбачається з копії наявного в матеріалах справи звіту з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 1590 кг, складеного, на виконання договору № 73/2017 від 19.06.2017 року про надання послуг з проведення незалежної оцінки майна, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Інвестментс", ринкова вартість втраченого від нестачі майна часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 1590 кг, складає 130 380 грн.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна: часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 3013,5 кг, складеного, на виконання договору № 125/2017 від 19.08.2017 року про надання послуг з проведення незалежної оцінки майна, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Інвестментс", ринкова вартість втраченого від нестачі майна часнику, призначеного для громадського харчування у кількості 3013,5 кг, складає 126 567 грн.

Таким чином, як вбачається з наявних в матеріалах справи та наведених вище доказів, відповідач на умовах договору прийняв на зберігання майно та водночас відповідачем була допущена часткова втрата зазначеного майна, у зв'язку із чим суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві збитки у розмірі вартості втраченого майна.

Також, позивачем були понесені збитки у зв'язку із необхідністю проведення незалежної оцінки майна для встановлення розміру вартості втраченого майна у загальному розмірі 1 200,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі робіт з проведення незалежної оцінки майна згідно умов договору № 73/2017 від 19.06.2017 року на суму 600,00 грн. та згідно умов договору № 125/2017 від 19.08.2017 року на суму 600,00 грн. та платіжними дорученнями №2120 від 03.10.2017 року на суму 600,00 грн., №1338 від 18.07.2017 року на суму 600,00 грн.

Судом було надано належну оцінку доводам відповідача викладеним у відзиві на позов, проте посилання відповідача, що товар, який був переданий відповідачу за договором, належить до швидкопсувного майна та на момент виявлення позивачем недостачі був зіпсований, що призвело до зменшення його ваги, є безпідставними з огляду на те, що відповідачем не надано доказів складення актів про псування товару та доказів письмового повідомлення про це поклажодавця у відповідності до вимог п. 6.3.10. та 6.3.20 договору.

Посилання відповідача на те, що позивач не виконав постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року по справі №760/21596/16-п, якою його зобов'язано повернути товар його власнику не приймаються судом до уваги, оскільки ці обставини жодним чином не впливають на зобов'язання відповідача відшкодувати збитки завдані шляхом незбереження товару, який був переданий відповідачу на відповідальне зберігання за договором №54 від 02.03.2016 року.

Окрім того, посилання відповідача на те, що позивач не є власником переданого на зберігання товару не є підставою для відмови в позові, оскільки позивач у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року №1340 «Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним», як митний орган є розпорядником вилученого майна та за укладеним договором є відповідальною особою - поклажодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, і тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 258 147,00 грн. збитків завданих шляхом незбереження товару, який був переданий відповідачу на відповідальне зберігання відповідно до умов договору № 54 про надання послуг відповідального зберігання від 02.03.2016 року є обґрунтованими, та позов підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (03134, м. Київ, просп. Академіка Корольова, 12-Ж; код 34483307) на користь Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А; код 39441717) 258 147 (двісті п'ятдесят вісім тисяч сто сорок сім) грн. 00 коп. збитків та 3 872 (три тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 21 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 18.06.2018р.

Суддя С.О. Чебикіна