ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. Справа № 907/821/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А. (доповідач)

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача : не з»явився;

від відповідача: ОСОБА_2- сільський голова

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м.Ужгород №834/09 від 23.04.2018

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2018 (суддя Васьковський О.В., повний текст складено 30.03.18., м. Ужгород)

у справі № 907/821/17

за позовом Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м.Ужгород

до відповідача ОСОБА_3 сільської ради Свалявського району Закарпатської області, с.Поляна, Свалявський район, Закарпатська область

про стягнення суми 90 730,00 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області заявлено позов до ОСОБА_3 сільської ради Свалявського району Закарпатської області про стягнення 90 730,00 грн. збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу незаконним знищенням зелених насаджень, згідно акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 19.05.2017.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2018 (суддя Васьковський О.В.) у справі №907/821/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з наведених матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між будівництвом тротуару та вирубуванням-пошкодженням дерев, а також факт наявності вини саме відповідача.

Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області подано апеляційну скаргу №834/09 від 23.04.2018, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 22.03.2018 у справі №907/821/17 та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з»ясуванням обставин, що мають істотне значення.

Зокрема, скаржник посилається на те, що в ході здійснення позапланової перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства щодо охорони та раціонального використання природних ресурсів, а саме виявлено протиправне самовільне вирубування дерев вздовж тротуару та річки ОСОБА_4 по вулиці Європейській на території ОСОБА_3 сільської ради породи верба та вільха без будь-яких дозвільних документів, а також взято на облік пошкоджені дерева до ступеня припинення росту, що є порушенням вимог Закону України „Про благоустрій населених пунктів, Закону України Про рослинний світ та призвело до спричинення шкоди у розмірі 90730,00 грн. Вказані збитки станом на момент розгляду справи не відшкодовані.

Окрім того, скаржник зазначає, що державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища за матеріалами перевірки, на підставі постанови КМ України від 11.02.2012 №111 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 08.04.1999 року №559 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів», визначено шкоду, розмір якої склав 90 730,00грн.

На думку скаржника, визначення категорії природних ресурсів, часу та дати знищення зелених насаджень у відповідності до вищезазначеної постанови КМ України не впливає на розрахунок розміру шкоди, розмір шкоди визначається за відповідними діаметрами пнів.

Також, скаржник зазначає, що як встановлено державним інспектором під час здійснення позапланового заходу, по вул.Європейській (Жовтневій) в с.Поляна Свалявського району обстеження зелених насаджень не проводилося, відповідний комісійно складений акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, на вимогу інспектора не був представлений.

Отже, скаржник вважає, що суд дійшов необгрунтованого висновку про недоведення позивачем факту наявності в діях відповідача всіх елементів складу правопорушення.

ОСОБА_3 сільська рада Свалявського району Закарпатської області у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 12.05.2018 просить залишити рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2018 без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема вказує на те, що позивачем не подано доказів у їх підтвердження. Посилання позивача на те, що всі наявні порушення були зафіксовані та зібрані матеріалами перевірки (Акт перевірки і відомість попневого переліку) і цього є достатньо для розрахунку шкоди та висноку про те, що ця шкода нанесена саме відповідачем є безпідставним, не підтверджується доказами.

Відповідач зазначає, що скаржником в акті перевірки, у позовній заяві та претензії не зазначено де конкретно розташовані пні, їх місцерозташування, відстань від тротуару, коли вказані позивачем дерева були вирубані та пошкоджені, яка саме особа здійснила їх вирубку та пошкодження яка особа здійснювала роботи з будівництва тротуару та вирубала дерева, який причинно-наслідковий зв'язок між будівництвом тротуару та вирубуванням-пошкодженням дерев.

Також, відповідач вважає, що позивачем не доведено вини останнього у протиправному знищенні або пошкодженні обєктів рослинного світу, в зв»язку з чим ОСОБА_3 сільська рада не може нести відповідальність за порушення, яке не вчиняла. Крім того, вважає, що наведені у позові обставини є необєктивними, упередженими, такими, що не відповідають дійсності, принципам обєктивності і неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), передбаченим ст.3 Закону України Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності, свідчать про порушення позивачем вимог ч.2 ст.8 Закону України Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності, яка зобовязує органи державного нагляду (контрою) під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) здійснювати його неупереджено та обєктивно.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Скаржник в судові засідання 22.05.2018 та 12.06.2018 не з»являвся, 19.06.2018 втретє подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Судова колегія відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Закарпатської області в апеляційному порядку за відсутності представника скаржника, який належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання. Суд розцінює подання трьох клопотань про відкладення розгляду справи яктакі, що фактично спрямовані на затягування судового процесу

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши заперечення представника відповідача, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, за результатами позапланової перевірки, проведеної інспекторами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області на території ОСОБА_3 сільської ради Свалявського району Закарпатської області встановлено порушення вимоги природоохоронного законодавства щодо охорони та раціонального використання природних ресурсів.

В ході здійснення позапланової перевірки державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області 19.05.2017 проведено перевірку тверджень, викладених у зверненні гр.ОСОБА_5, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вирубування дерев під час будівництва тротуарів по вул.Європейській в с.Поляна Свалявського району та встановлено, що вздовж вулиці Європейська (Жовтнева) проводяться роботи по прокладенню тротуару, які на час перевірки перебували в стадії проведення. Виявлено вирубування вздовж тротуару та річки ОСОБА_4 дерев породи верба та вільха діаметром пня біля шийки кореня від 12 до 53 см, в загальній кількості 60 шт. Також, в ході перевірки взято на облік пошкоджені дерева до ступеня неприпинення росту породи верба та вільха 16 см-2 шт, 20 см-1 шт., 21 см-1 шт., 24 см-1 шт., 26 см-1 шт., 30 см- 1 шт., 38 см-1 шт. та до ступеня припинення росту діаметром пня шийки кореня 53 см-1 шт.

За результатами вказаної перевірки було складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства б/н від 19.05.2017 та вказано, що документація дозвільного характеру на вирубку насаджень сільською радою не видавалася, порубкові залишки знаходяться на місці, вздовж русла річки ОСОБА_4. Більш детальне проведення перевірки неможливе по причині проведення земляних робіт та насипання грунту.

На підставі зазначеного акту перевірки Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області складено розрахунок розміру шкоди, нанесеної державі незаконним вирубуванням дерев в межах населеного пункту с.Поляна, вул.Європейська (Жовтнева) Свалявського району, розрахований згідно постанови КМУ від 11.02.2012 №111 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 №559 та ст.20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, згідно якого відповідачу нараховано суму збитків у розмірі 90 730,00 грн.

Розрахунок збитків на суму 90 730,00 грн. разом із претензією від 06.07.2017 №1464/09 надіслано відповідачу 03.08.2016, однак, вказана претензія залишена головою ОСОБА_3 сільської ради без задоволення, а збитки добровільно не відшкодовані.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивачем з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до ст.1 Закону України Про рослинний світ відносини у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу регулюються Конституцією України, Законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України", Лісовим кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст.6 Закону України Про рослинний світ державне управління у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції.

До основних принципів охорони навколишнього природного середовища відповідно до ст. 3 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" віднесено зокрема: пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов'язковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності; запобіжний характер заходів щодо охорони навколишнього природного середовища; збереження просторової та видової різноманітності і цілісності природних об'єктів і комплексів; компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 27 Закону України Про рослинний світ підприємства, установи, організації та громадяни, діяльність яких пов'язана з розміщенням, проектуванням, реконструкцією, забудовою населених пунктів, підприємств, споруд та інших об'єктів, а також введенням їх в експлуатацію, повинні передбачати і здійснювати заходи щодо збереження умов місцезростання об'єктів рослинного світу. З територій, відведених під забудову населених пунктів, підприємств, споруд та інших об'єктів, будівництво доріг, трубопроводів, ліній електропередачі і зв'язку, а також з тих земель, що підлягають затопленню, рідкісні рослини і такі, що перебувають під загрозою зникнення, повинні бути пересаджені на ділянки з однотипними умовами місцезростання. Пересаджувати такі рослини зобов'язані юридичні або фізичні особи, які здійснюють цю забудову.

Згідно приписів ст. 28 Закону України Про благоустрій населених пунктів охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку. Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", є підставою для видалення зелених насаджень після обстеження земельної ділянки та складання акта обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню. У цьому разі видалення зелених насаджень не потребує дозволу (ордера). Відновна вартість визначається на підставі акта обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, та сплачується до прийняття обєкта в експлуатацію. Розмір відновної вартості видалених зелених насаджень зменшується на суму, передбачену проектною документацією на озеленення території. Негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров'ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб. У містах та інших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їх реєстр за видовим складом та віком, що проводиться органами місцевого самоврядування.

Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах від 1 серпня 2006 № 1045 визначає процедуру видалення дерев, кущів, газонів і квітників на території населеного пункту.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що обовязок відшкодування збитків покладається на учасника, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 66 Конституції України, ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" кожен, хто заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу, повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі.

Пунктом е) ч.1 ст.41 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст.68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Приписами частини третьої вказаної статті визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Обовязок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Положенням ст.20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.

Водночас, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.ст. 6 та 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, яким визначено вимоги щодо порядку призначення, проведення та оформлення результатів перевірок. Так, ч.6 ст. 7 вказаного Закону передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу, посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Крім того, до спірних правовідносин підлягають застосуванню п. 1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 464 від 10.09.2008 (далі - Порядок), вказаний нормативно-правовий акт визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів та поширюється, зокрема, на державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції, суб'єктів господарювання (юридичних та фізичних осіб).

Згідно вказаного Порядку визначено, що акт перевірки - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Згідно п.4.5 глави 4 Порядку перевірка здійснюється на території суб'єкта господарювання - на виробничих майданчиках, у цехах, у місцях розташування обладнання, земельних ділянках, у тому числі територій та об'єктів природно-заповідного фонду, шляхом візуального огляду із застосуванням, у разі необхідності, інструментально-лабораторного, радіаційного та інших методів контролю.

Пунктом 4.15 глави 4 Порядку в акті перевірки також зазначається інформація, пов'язана з проведенням інструментально-лабораторного контролю (відбір проб та вимірювання безпосередньо на об'єкті перевірки), та зазначаються посилання на акти відбору проб та протоколи вимірювань.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що наданий позивачами акт перевірки від 19.05.2017 не може вважатися доказом вчинення відповідачем порушення природоохоронного законодавства, з огляду на його форму та зміст, неточності, що містяться в самому акті, а також зважаючи на його невідповідність положенням Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, а саме:

1) з вказаного акту не вбачається щодо якого субєкта господарювання, чи щодо якої фізичної особи проводилася перевірка дотримання вимог природоохоронного господарства. З вступної частини акту випливає, що при проведенні перевірки були присутні дві фізичні посадові особи: ОСОБА_3 сільський голова ОСОБА_2І та секретар Полянської сільської ради ОСОБА_6;

2) у поданому позивачем в акті не вказано яким саме чином посадові особи позивача в Закарпатські області здійснювали перевірку, в результаті якої було встановлено розміри та кількість видалених дерев, їх діаметр, порода, тощо. Акт не містить покликання на вимірювальні прилади та способи визначення. Встановлення цих обставин впливає на перевірку судом правильності розрахунку заподіяної шкоди, через що суд позбавлений можливості здійснити таку перевірку;

3) в акті перевірки не зазначено стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а також детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства, яке було вчинено відповідачем.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до п. 4.15 Порядку до акта перевірки додаються (за наявності) порівняльні таблиці, графіки, схеми, оформлені належним чином, підписані та надані посадовими особами суб'єкта господарювання, що перевіряється.

В матеріалах справи відсутні та не подані суду апеляційної інстанції докази, які б відображали обставини викладені в акті перевірки.

Отже, з врахуванням наведеного судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що акт перевірки від 19.05.2017 не є достовірним та достатнім доказом, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи, що можуть бути покладені в основу висновків про факт, обсяги вчинення правопорушення та осіб, які його вчиняли. Протиправність поведінки працівників чи посадових осіб відповідача та факт заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу є недоведеними.

З матеріалів справи також не вбачається причинно-наслідковий зв'язок між будівництвом тротуару та вирубуванням-пошкодженням дерев, а також факт наявності вини у цьому саме відповідача.

Судова колегія також зазначає, що відповідачем в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції додатково додано державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.06.2008 серія ЯБ №448244, виданий ОСОБА_7 (зареєстрованому у м.Кривий Ріг) площею 1,6760га кадастровий номер :06:001:0395, розташованої у с.Поляна Свалявського району Закарпатської області, і яка згідно акту перевірки (плану меж земельної ділянки) безпосередньо межує з землями запасу ОСОБА_3 сільської ради та землями загального користування.

Як вбачається із Плану меж земельної ділянки, який вказаний у вищенаведеному державному акті, зазначена ділянка належить на праві приватної власності фізичній особі ОСОБА_7 і є тою ж земельною ділянкою, що зазначена у Ситуаційному плані вул. Європейська (Жовтнева) в селі Поляна (доданому до акту перевірки), масштаб 1:2000 як така, що відноситься до земель комунальної власності.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що визначена позивачем сума збитків в розмірі 90 730,00 грн. завданих відповідачем також не є доведеною.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи, відповідачем належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, спростовано наявність вини у правопорушеннях, які зафіксовані в акті перевірки від 19.05.2017 щодо самовільного вирубування дерев вздовж тротуару та річки ОСОБА_8 по вул.Європейська на території ОСОБА_3 сільської ради породи верба та вільха без будь-яких дозвільних документів, а також пошкодження дерева до ступеня припинення росту.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач у позовній заяві посилається на порушення відповідачем ст.10 Закону України Про рослинний світ. Зазначене твердження є безпідставним, оскільки спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки.

Видами спеціального використання природних рослинних ресурсів є збирання лікарських рослин; заготівля деревини під час рубок головного користування; заготівля живиці; заготівля кори, лубу, деревної зелені, деревних соків тощо; збирання квітів, ягід, плодів, горіхів, насіння, грибів, лісової підстилки, очерету тощо; заготівля сіна; випасання худоби.

З наведеного вбачається, що у поданому позивачем акті не зафіксовано будь-яких дій відповідача, які передбачені ст.10 Закону України Про рослинний світ та потребують наявності дозвільних документів.

Посилання позивача на вчинення відповідачем порушення, відповідальність, за яке передбачена ст.40 Закону України Про рослинний світ належним чином не обґрунтоване та не доведено належними та допустимими доказами.

Окрім того, не обґрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами посилання позивача у позові на постанову КМУ №1045 від 01.08.2011, якою затверджений Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах та необхідність наявності у відповідача дозвільних документів на вирубку дерев. З поданих відповідачем доказів, а саме ситуаційного плану та відеозапису, з огляду на недоліки поданого позивачем акта перевірки, суд не вбачає можливості встановити обставини, зафіксовані у вказаному акті, зокрема щодо факту, субєкта та місця вчинення правопорушення, здійснення вирубки на території відповідача чи на приватній земельній ділянці.

Відповідно ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано факту незаконної вирубки дерев відповідачем.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269,270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2018 у справі №907/821/17залишити без змін, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м.Ужгород №834/09 від 23.04.2018 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

3. Справу повернути у Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 21.06.2018

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин.А. В.

суддя Данко Л.С.