ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 906/270/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд",

на рішення Господарського суду Житомирської області

(суддя - Шніт А.В.)

від 31.07.2017,

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду

(головуючий - Демидюк О.О., судді - Павлюк І.Ю., Тимошенко О.М.)

від 07.12.2017,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд",

до публічного акціонерного товариства "Головинський граніт",

про стягнення 246 360,48 грн,

та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Головинський граніт",

до товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд",

про стягнення 159 478,74 грн,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" звернулося до суду з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Головинський граніт" 246 360,48 грн, з яких 182 866,85 грн - заборгованість зі сплати лізингових платежів, 27 529,38 грн - пеня, 27 430,02 грн - штраф, 1 878,76 грн - 3% річних, 6 655,47 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зобов'язання щодо сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 1033/04/13-В від 09.04.2013 належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з 3 % річних, інфляційними втратами, штрафом і пенею.

11.04.2016 ПАТ "Головинський граніт" звернулося до господарського суду із зустрічною позовною заявою, в якій просило стягнути з ТОВ "Український лізинговий фонд" 159 478,74 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ "Головинський граніт", виконуючи умови договору фінансового лізингу № 1033/04/13-В від 09.04.2013 (з врахуванням змін і доповнень до нього), здійснило переплату лізингових платежів у розмірі 159 478,74 грн, а тому просить стягнути вказану суму переплати з ТОВ "Український лізинговий фонд".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 31.07.2017, (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.08.2017), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2017, у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Український лізинговий фонд" на користь ПАТ "Головинський Граніт" 153 166,48 грн основного боргу, 16 515,00 грн витрат за проведення судової експертизи.

В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

26.12.2017 ТОВ "Український лізинговий фонд" звернулось з касаційною скаргою на постановленні у справі судові рішення, в якій просить ці судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Підставами для скасування судових рішень позивач ТОВ "Український лізинговий фонд" зазначає те, що судами було неправильно застосовано до цих правовідносин ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. ст. 524, 533 ЦК України. Посилається на те, що господарські суди безпідставно вказали про відсутність у договорі умови про валютне коригування лізингових платежів. Зазначає про те, що судами в основу свого рішення покладено судово-економічну експертизу № 344/16-25 від 31.05.2017, незважаючи на її неповноту, необ'єктивність. На думку позивача, судом безпідставно не задоволено заяву ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" про заміну сторони (позивача ТОВ "Український лізинговий фонд"), що мало наслідком те, що ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" не могло надати свої пояснення при розгляді цієї справи.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Головинський граніт" зазначає, що суди дійшли правильного висновку про відсутність у договорі № 1033/04/13-В від 09.04.2013 умов щодо врахування курсової різниці (валютного коригування) під час виплати лізингових платежів. Висновками експертизи № 344/16-25 від 31.05.2017 підтверджується відсутність заборгованість ПАТ "Головинський граніт" за лізинговими платежами.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 21.05.2018 у зв'язку із відпусткою судді Студенця В.І. для розгляду цієї справи було сформовано склад колегії суддів: Стратієнко Л.В. (доповідач), судді - Мамалуй О.О., Ткач І.В.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд відповідно до вимог ст. 310 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.

Щодо доводів позивача про те, що судами було неправильно застосовано ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. ст. 524, 533 ЦК України, то необхідно зазначити, що суди правильно застосували вказані норми матеріального права до цих правовідносин.

Зміна лізингових платежів з застосуванням коефіцієнта коригування без зміни вартості предмета лізингу з застосуванням такого коефіцієнта, суперечить Закону України "Про фінансовий лізинг". Вартість предмета лізингу є викупною вартістю, обумовленою умовами договору; зміна періодичних лізингових платежів як відшкодування частини вартості предмета лізингу без зміни вартості предмета лізингу в цілому, нівелює співвідношення зазначених понять.

Щодо посилань позивача на те, що судами в основу свого рішення покладено судового-економічну експертизу № 344/16-25 від 31.05.2017, незважаючи на її неповноту, необ'єктивність, то необхідно зазначити, що висновок судово-економічної експертизи № 344/16-25 був оцінений господарськими судами з урахуванням правил ст. 43 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), судами були ретельно досліджені всі наявні в матеріалах справи докази, які були достатніми для прийняття законного рішення і їм була надана належна оцінка, а також були почуті сторони, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Проніна проти України").

Щодо доводів позивача про те, що судом неправильно відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "УЛФ-ФІНАНС", чим порушено його права, то необхідно зазначити, що вказана заява була розглянута судом та в її задоволенні було відмовлено через відсутність обставин для заміни позивача на ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" у цій справі.

Доводи скаржника у касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Верховного Суду, враховуючи вимоги ст. 300 ГПК України.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічний позов, господарські суди виходили з такого.

09.04.2013 між ТОВ "Український лізинговий фонд" (лізингодавцем) та ПАТ "Головинський Граніт" (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу № 1033/04/13-В.

Згідно з п. 1.1 ст. 1 додатку № 3 до договору фінансового лізингу № 1033/04/13-В (Загальні умови договору фінансового лізингу) лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно, найменування і характеристики якого вказані в специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти його, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору) (графік платежів), а також інші платежі відповідно до договору.

Відповідно до умов договору предметом лізингу є автомобіль SSANGYONG REXTON, загальна вартість якого, включаючи ПДВ - 273 900,00грн.

Термін користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) зазначений у п. 5 договору (36 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі) і починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року (п. 1.2 додатку № 3).

За п. 2.1. додатку № 3 всі платежі за договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий у лізинг предмет лізингу.

Пунктом 2.6. додатку № 3 визначено, що у разі вказівки в п. 8.5 договору на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, сторони погоджуються, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з цим договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку за формулою: Т=Т0 * Кт/ К0, де Т - поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривнях; Т0 - поточний лізинговий платіж, зазначений в Графі 6 Графіка платежів; К0 - офіційний курс української гривні до долара США на дату укладення договору; Кт - середньозважений курс української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшений на 1 (один) відсоток (за офіційними даними НБУ на дату, що передує дню сплати лізингового платежу). При цьому, якщо Кт, збільшений на 1(один) відсоток, буде менше, ніж К0, перерахунок не проводиться.

У п. 8.5. договору сторони погодили, що офіційний курс гривні до долару США на дату укладення договору становить 7,993.

За актом приймання - передачі від 30.04.2013 позивач передав, а відповідач прийняв предмет лізингу та документи й приналежності згідно з переліком (а.с. 26, т. 1).

Згідно з п. 8.1. договору загальна сума лізингових платежів на дату укладання договору складає 373 172,28 грн та може змінюватися відповідно до Загальних умов договору фінансового лізингу.

За п. 8.3. додатку № 3 до договору лізингоодержувач має право достроково, письмово повідомивши лізингодавця не менш ніж за один місяць, викупити предмет лізингу (але не раніше ніж через один рік з дати початку перебігу строку лізингу - дати підписання акта приймання-передачі предмету лізингу) шляхом оплати лізингодавцю платежів згідно з п. 8.5 Загальних умов договору фінансового лізингу (сума викупу), а лізингодавець зобов'язується передати лізингоодержувачу право власності на предмет лізингу.

Судами встановлено, що ПАТ "Головинський Граніт" звернувся до ТОВ "Український лізинговий фонд" із заявою № 616 від 19.10.2015, в якій просив ТОВ "Український лізинговий фонд" надати можливість дострокового викупити предмет лізингу (а.с. 129, т.1).

27.10.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до договору фінансового лізингу № 1033/04/13 від 09.04.2013, в якій сторони погодили викласти п. 5 договору в такій редакції: "Строк лізингу 30 місяців з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі"; п. 8.1. договору в такій редакції: "Загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору 425 404,46 грн може змінюватися відповідно до Загальних умов договору фінансового лізингу"; додаток № 1 до договору - графік внесення лізингових платежів погодили у новій редакції.

Вказаним графіком передбачено, що лізингові платежів (33 періоди) вносяться, починаючи з 19.04.2013 та закінчуються 07.11.2015; загальна сума платежів, що відшкодовує вартість предмету лізингу зазначена в розмірі 291 492,00 грн; загальна сума винагороди (комісії) лізингодавця становить 133 912,46 грн; загальна сума лізингового платежу складає 425 404,46 грн.

Судами встановлено, що ПАТ "Головинський граніт" виконав умови договору фінансового лізингу № 1033/04/13-В від 09.04.2013, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 82-142, т.2) та виписками з банку (а.с. 61-105, т. 1).

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, передбаченому договором.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Дослідивши надані сторонами докази згідно з вимогами ст. 43 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), встановивши, що графіком сплати лізингових платежів сторони погодили конкретні фіксовані розміри лізингових платежів (відшкодування (компенсації) частини вартості предмету лізингу, винагороди (комісії) лізингодавця за отриманий предмет лізингу) виключно у національній валюті України - гривні, без встановлення грошового еквівалента в іноземній валюті, взявши до уваги фактичне досягнення мети лізингу як за умовами договору, так і за положеннями чинного законодавства; виконання відповідачем свого зобов'язання зі сплати лізингових платежів, правомірно відмовили у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача ПАТ "Головинський граніт" 182 866,85 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів.

Також, оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідача основного боргу, суди правомірно відмовили і у стягненні з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат, пені і штрафу як похідних вимог від основного зобов'язання.

Щодо зустрічного позову, то суди обґрунтовано частково задовольнили цей позов, з огляду на таке.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У графі 6 додатку № 1 до договору лізингу (з врахуванням змін згідно з додатковою угодою № 4 від 27.10.2015) сторонами погоджена остаточна сума лізингових платежів в розмірі 425 404,46 грн.

Господарські суди, встановивши, що ПАТ "Головинський Граніт" сплатив лізингові платежі у більшому розмірі, ніж було погоджено сторонами у графіку внесення лізингових платежів (а.с. 31, т. 1) та, що переплата за договором становить 153 166, 48 грн, правомірно стягнули з ТОВ "Український лізинговий фонд" на користь ПАТ "Головинський Граніт" 153 166, 48 грн.

За ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин рішення господарських судів постановлені з додержанням вимог матеріального права, підстав для їх скасування немає.

Оскільки підстав для скасування судових рішень немає, то судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до правил ст. 129 ГПК України покладається на позивача ТОВ "Український лізинговий фонд".

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 31 липня 2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2017 року у справі за № 906/270/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач