КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. Справа№ 910/14473/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

секретар судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.06.2018.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.10.2017 (повний текст рішення складено 01.12.2017)

у справі № 910/14473/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн"

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про зобов'язання відповідача передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" документи, а саме:

- кредитний договір №4Р13479Д від 08.08.2013, виписку по позичковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕТОНГА", вказаному у кредитному договорі №4Р13479Д від 08.08.2013, станом на 07.11.2016, договори забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ретонга" кредитного договору №4Р13479Д від 08.08.2013, інші документи, які підтверджують обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга " за кредитним договором №4Р13479Д від 08.08.2013, в тому числі які забезпечують його виконання;

- кредитний договір №4РІ3473И від 09.08.2013, виписку по позичковому рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга", вказаному у кредитному договорі №4РІ3473И від 09.08.2013, станом на 07.11.2016, договори забезпечення виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Ретонга" кредитного договору №4РІ3473И від 09.08.2013, інші документи, які підтверджують обов'язки товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга" за кредитним договором №4РІ3473И від 09.08.2013, в тому числі які забезпечують його виконання;

- кредитний договір №4РІ3474И від 13.08.2013, виписку по позичковому рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга", вказаному у кредитному договорі №4РІ3474И від 13.08.2013, станом на 07.11.2016, договори забезпечення виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Ретонга" кредитного договору №4РІ3474И від 13.08.2013, інші документи, які підтверджують обов'язки товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга" за кредитним договором №4РІ3474И від 13.08.2013, в тому числі які забезпечують його виконання;

- кредитний договір №4РІ3503Д від 16.08.2013, виписку по позичковому рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга", вказаному у кредитному договорі №4РІ3503Д від 16.08.2013, станом на 07.11.2016, договори забезпечення виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Ретонга" кредитного договору №4РІ3503Д від 16.08.2013, інші документи, які підтверджують обов'язки товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга" за кредитним договором №4РІ3503Д від 16.08.2013, в тому числі які забезпечують його виконання;

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ретонга" були укладені кредитні договори від 08.08.2013 №4Р13479Д, від 09.08.2013 №4РІ3473И, від 13.08.2017 №4РІ3474И та від 16.08.2013 №4Р13503Д (далі - кредитні договори). В забезпечення виконання даних кредитних договорів між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" (поручителем) був укладений договір поруки №4Р13479Д/П від 04.11.2016, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитних договорів, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів. На виконання умов договору поруки позивач 07.11.2016 погасив заборгованість боржника по вищевказаним кредитним договорам, тобто виконав умови договору поруки, у зв'язку з чим, відповідно до п. 10 договору поруки, відповідач зобов'язаний передати позивачу відповідні документи. Проте відповідач свої обов'язки не виконав, чим порушив права позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції порушив ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, оскільки суд фактично позбавив ТОВ «Китчер-Солюшн» вибору ефективного захисту, оскільки не маючи документів, які забезпечували виконання ТОВ «Ретонга» вище згаданих кредитних договорів, ТОВ «Китчер-Солюшн» позбавлене можливості задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі № 910/14473/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Чорної Л.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14473/17, розгляд справи призначено на 31.01.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 розгляд апеляційної скарги у справі №910/14473/17 відкладено на 14.03.2018.

13.03.2018 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява, відповідно до якої останній просить розгляд справи №910/14473/17 здійснювати без участі представника ТОВ «Китчер-Солюшн». При цьому ТОВ «Китчер-Солюшн» повністю підтримує подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.03.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Куксов В.В., суддів: Яковлєв М.Л., Станік С.Р.,

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2018 прийнято справу №910/14473/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 до свого провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 11.04.2018.

11.04.2018 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого судді Куксова В.В. у відпустці.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.04.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Куксов В.В., суддів: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 прийнято справу №910/14473/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 до свого провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 12.06.2018.

В судове засідання 12.06.2018 позивач свого представника не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 12.06.2018 представник відповідача заперечив проти доводів на апеляційну скаргу з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі № 910/14473/17 залишити без змін

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуально кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

04.11.2016 Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" (поручитель) уклали договір поруки №4Р13479Д/П (далі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством "Ретонга" (боржником) своїх зобов'язань за кредитними договорами від 08.08.2013 №4Р13479Д, від 09.08.2013 №4РІ3473И, від 13.08.2017 №4РІ3474И та від 16.08.2013 №4Р13503Д, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору (п. 4 Договору поруки).

Відповідно до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

У розумінні закону (ст. 553 Цивільного кодексу України) порукою є правовідношення, в якому поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порука встановлюється виключно у договірному порядку.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпеченого порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, сутність поруки як одного із видів забезпечення зобов'язання полягає в тому, що кредитор в особі поручителя отримує додаткового боржника, до якого може пред'явити вимогу у обсязі всіх невиконаних боржником зобов'язань.

Оскільки порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми (ч. 1 ст. 547 ЦК України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

Виконання поручителем свого обов'язку перед кредитором за боржника наділяє його правами вимоги до останнього. Дане право є майновим правом, яке може бути захищено способами, визначеними ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Для підтвердження цього права закон покладає на кредитора обов'язок вручення поручителю документів, які підтверджують обов'язок боржника (ч. 1 ст. 556 України).

Право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечено законом (ст. 15 ЦК України), способи якого (ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України) не є вичерпними. Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, мають бути вичерпані лише ті засоби правового захисту, які є ефективними. Результатом їх застосування є отримання того матеріально-правового ефекту, який сторона переслідувала при укладенні цивільно-правового договору та вчиненні дій щодо його виконання.

Водночас, задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем такого статусу (ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом витребування у кредитора документів. Дане свідчить про неефективність обраного позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав позивача.

Вказані дії позивача не узгоджуються з принципом правової певності та суперечать завданням суду, оскільки в даному випадку фактично предметом позову є витребування доказів, які можуть бути використані при вирішенні спору про право цивільне, а не спір про захист даного права.

За таких обставин, як правомірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідача, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" не надано жодних доказів в підтвердження того, що останній звертався до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" з вимогою надати документи на підтвердження обов'язку боржника за кредитним договором, а також доказів відмови банку у наданні таких документів позивачу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн", стосовно відсутності права відповідача в односторонньому порядку відмовитися від надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" документів на підтвердження обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретонга" щодо сплати заборгованості, колегією суддів відхиляються, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав з боку Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", а саме не надано доказів звернення з такими вимогами до банку.

Наведені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.03.2018 у справі №910/15963/17.

Згідно ч.1 ст. 76 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є право-охоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Колегія суддів зазначає, що на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі №910/14473/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі №910/14473/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Китчер-Солюшн" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі №910/14473/17 - без змін.

Матеріали справи №910/14473/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 14.06.2018.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров