ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.05.2018р.                      Справа №905/274/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради, м.Горлівка,

про стягнення 773731,02 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження

У засіданні брали участь:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради, м.Горлівка про стягнення боргу на загальну суму 15862316,79 грн, у тому числі: 3% річних – 1335049,57 грн, інфляційних втрат – 14527267,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про закупівлю природного газу №26/2012/БО-7 від 31.01.2012р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, виходячи зі змісту розрахунку до позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», питання заборгованості відповідача, нарахування процентів річних за період з 14.02.2014р. по 24.06.2014р. та інфляційних за період з березня 2013 року по травень 2014 року за вказаним договором вже досліджувалось судом, з приводу чого були постановлені рішення у справі №905/2532/13, №908/5652/14.

Відповідач у жодне судове засідання не з’явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчать наявні у матеріалах справи оголошення з офіційного веб-порталу «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» про дати та час судових засідань у справі №905/274/18.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 вказаного кодексу зобов’язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 31.01.2012р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір про закупівлю природного газу №26/2012/БО-7, за приписами п.1.1 якого продавець зобов’язується поставити покупцеві імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 271121000, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), а покупець зобов’язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що поставляється за цим договором використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб’єктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору №26/2012/БО-7 від 31.01.2012р. (в редакції додаткової угоди №1 від 27.06.2012р.) продавець передає покупцю в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. природний газ в обсязі до 3493,094 тис. куб. м, в тому числі у січні – 1128,286 тис. куб. м, лютому – 1238,292 тис. куб. м, березні – 916,942 тис. куб. м, квітні – 209,574 тис. куб. м.

На виконання укладеного сторонами правочину, продавцем та покупцем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

-          б/н від 31.01.2012р. у січні 2012 року на суму 4452103,73 грн,

-          б/н від 29.02.2012р. у лютому 2012 року на суму 4886176,41 грн,

-          б/н від 31.03.2012р. у березні 2012 року на суму 3618161,45 грн,

-          б/н від 30.04.2012р. у квітні 2012 року на суму 826958,04 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.06.2013р. по справі №905/2532/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради м.Горлівка про стягнення 13608187,37 грн основного боргу, 36945,76 грн інфляційних, 382320,17 грн – 3% річних, 964837,97 грн – 7% штрафу, 1034047,79 грн пені задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 13547208,58 грн боргу, 517023,90 грн пені, 482418,99 грн штрафу, 382320,16 грн – 3% річних, 68400,20 грн судового збору; зменшено розмір стягуваної суми пені до 517023,90 грн, штарфу – до 482418,99 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У мотивувальній частині рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2013р. по справі №905/2532/13 суд дослідив обставини укладання договору про закупівлю природного газу №26/2012/БО-7 від 31.01.2012р.; наявність обставин постачання природного газу у січні – квітні 2012 року в обсязі 3493,094 тис. куб. м на загальну суму 13783399,63 грн; заборгованість за поставлений енергоресурс в сумі 13547208,58 грн, а також дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 517023,90 грн, штрафу - 482418,99 грн, 3% річних - 382320,16 грн.

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення від 25.06.2013р. по справі №905/2532/13 переглядалось в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою суду апеляційної інстанції від 05.08.2013р. рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2013р. залишено без змін.

Судовим актом від 23.10.2013р. Вищого господарського суду України постанову від 05.08.2013р. Донецького апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2013р. по справі №905/2532/13 залишено без змін.

Враховуючи приписи ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.75 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що рішення від 25.06.2013р. господарського суду Донецької області по справі №905/2532/13 (яке у встановленому законом порядку не скасовано та є дійсним), має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

В той же час, рішенням господарського суду Запорізької області від 02.02.2015р. по справі №908/5652/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради м.Горлівка про стягнення 2021128,94 грн задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 544516,51 грн 3% річних та 1476612,43 індексу інфляції, а також 40422,58 грн судового збору.

Під час розгляду вищенаведеної справи, господарський суд з посиланням на висновки, наведені у справі №905/2532/13, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних – 544516,51 грн за період з 21.02.2013р. по 24.06.2014р., індексу інфляції – 1476612,43 грн за період з березня 2013 року по травень 2014 року (включно).

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення від 25.06.2013р. по справі №908/5652/14 не переглядалось в апеляційному, касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.320 Господарського процесуального кодексу України (ст.112 Господарського процесуального кодексу України у редакції чинній до 15.12.2017р.), та набрало законної сили.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справ №905/2532/13, №908/5652/14 як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З          а відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою ст.625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Виходячи з того, що відповідач за спожитий природний газ за договором №26/2012/БО-7 від 31.01.2012р. на теперішній час не розрахувався, позивач здійснив нарахування 3% річних за періоди, які не були предметом розгляду у справах №905/2532/13, №908/5652/14, а саме з 25.06.2014р. по 06.10.2017р. в сумі 1335049,57 грн, інфляційних збитків за період з липня 2014 року по серпень 2017 року у розмірі 14527267,22 грн та звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення – лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу. За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача належить інфляційна складова боргу у розмірі 13099458,49 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з’ясувавши обставини, пов’язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційної складової боргу підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 13099458,49 грн з одночасним задоволення вимог про стягнення процентів річних на заявлену позивачем суму.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 237934,75 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Дослідивши докази, які наявні матеріалах справи, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради, м.Горлівка про стягнення боргу на загальну суму 15862316,79 грн, у тому числі: 3% річних – 1335049,57 грн, інфляційних втрат – 14527267,22 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька обл., м.Горлівка, вул.Ушева, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 3% річних – 1335049,57 грн, інфляційні втрати – 13099458,49 грн, а також судовий збір в сумі 216517,62 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 22.05.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 25.05.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця