РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018Справа № 910/2551/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Чаплигіної А.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф"

про стягнення 4 303 650, 20 грн.

Представники:

від позивача: Голубятникова Ю.А.;

від відповідача: Головащенко К.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 4 303 650, 20 грн., з якої: 3 352 317, 46 грн. - основного боргу, 170 913, 23 грн. - 3 % річних та 780 419, 50 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» залишено без руху. Встановлено Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

19.03.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.04.2018.

У судовому засіданні 19.04.2018 оголошено перерву до 17.05.2018.

17.05.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що 01.03.2016 відповідачем було надіслано на адресу позивача лист про розірвання договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, відповідно до якого Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" ініціює розірвання договору та просить вважати останнім днем дії договору 31.03.2016. Крім того, відповідач зазначає, що не укладав додаткову угоду про внесення змін від 31.03.2016 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 та акт наданих послуг № 23 від 29.04.2016 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 та не уповноважував нікого на укладення відповідних документів, при цьому, відповідач повідомляє, що в зазначений період генеральний директор Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" знаходився у відпустці.

Також, представник відповідача подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 17.05.2018 суд розглянувши подане відповідачем клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, відмовив у його задоволенні, оскільки не вбачає необхідності у проведенні експертизи для вирішення спору у даній справі, враховуючи, що договір про внесення змін до договору банківського рахунку № 5801 від 31.03.2016 та акту наданих послуг № 23 від 29.04.2016 містять відбиток печатки відповідача, при цьому суду не надано доказів звернення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" до правоохоронних органів з заявою про викрадення відповідної печатки, як і відсутні докази звернення відповідача до суду з позовом про визнання недійсним договору з підстав викладених у позові.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/2551/18 призначено на 07.06.2018.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 між Публічним акціонерним товаристваом "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (далі - банк) та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" (далі - клієнт) укладено договір банківського рахунку № 5801, умовами якого передбачено, що для зберігання грошових коштів та здійснення усіх видів операцій у відповідності з чинним законодавством України банк відкриває клієнту поточний рахунок № 5801 у національній валюті України (гривня) згідно заявки клієнта та повного пакету документів відповідно до норм ст.ст. 1066-1076 Цивільного кодексу України та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування (приймає та зараховує на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконує розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з Рахунка та проводить інші операції за рахунком у межах чинного законодавства України) та згідно з Тарифним пакетом «Стандарт» ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" на банківські послуги для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, (додаток № 1 до договору), а клієнт зберігає на рахунку грошові кошти та здійснює оплату послуг банку, згідно з Тарифами Банку, діючими на дату надання послуг (здійснення операції).

Відповідно до п. 3.3. договору банк зобов'язується, зокрема своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку та здійснювати за дорученням клієнта розрахункові та касові операції згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів НБУ, за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час.

В свою чергу, клієнт зобов'язується, зокрема своєчасно здійснювати оплату послуг банку в безготівковій формі за розрахунково-касове обслуговування згідно з тарифами (п. 3.4. договору).

Згідно п. 5.2. договору, клієнт доручає банку здійснювати договірне списання з рахунку плати за надані банком послуги розрахунково-касового обслуговування в розмірі, передбаченому тарифами, включаючи компенсацію витрат банку по сплаті комісій інших банків за виконання платежів клієнта в іноземних валютах. При цьому списання відповідної суми здійснюється не пізніше банківського дня наступного за днем надання банком клієнту відповідної послуги в порядку, передбаченому законодавством України.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом одного року. У випадку відсутності заяви банку/клієнта про розірвання цього договору в термін за 30 календарних днів до дати його припинення, термін дії цього договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік та таких самих умовах, якщо сторони не передбачать іншого (п. 7.1. договору).

Додатком № 1 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 сторони погодили тарифний пакет «VIPGold» ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" по обслуговуванню клієнтів (юридичних осіб) у національній та іноземній валюті.

30.01.2014 між Публічним акціонерним товаристваом "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (далі - банк) та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" (далі - клієнт) укладено додаткову угоду до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, відповідно до якої банк зобов'язується здійснювати розрахункове обслуговування за рахунком клієнта в системі «Клієнт-Банк», а саме здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта з використанням розрахункових документів у електронній формі, які передаються каналами електронного зв'язку.

Відповідно до п. 6.1. договору, клієнт зобов'язується здійснювати оплату послуг банку за розрахункове обслуговування, наданих з використанням системи «Клієнт-Банк» (далі - комісійна винагорода) у вигляді щомісячного платежу згідно тарифів.

Додатком № 1 до додаткової угоди від 30.01.2014 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 сторони погодили порядок проведення розрахункоих операцій у системі «Клієнт-Банк».

11.06.2014 між Публічним акціонерним товаристваом "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (далі - банк) та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" (далі - клієнт) укладено додаткову угоду № 1 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, відповідно до якої п. 1.1. договору викладено у наступній редакції: «Для зберігання грошових коштів та здійснення усіх видів операцій у відповідності з чинним законодавством України банк відкриває клієнту мультивалютний поточний рахунок у національній валюті України (гривні) № 5801 та в іноземній валюті (доларах США) № 5801, (Євро) № 5801 згідно заявки клієнта та повного пакету документів відповідно до норм ст. ст. 1066-1076 Цивільного кодексу України та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування (приймає та зараховує на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконує розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з Рахунка та проводить інші операції за рахунком у межах чинного законодавства України) згідно з Тарифним пакетом «Стандарт» ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" на банківські послуги для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, (додаток № 1 до договору), а клієнт зберігає на рахунку грошові кошти та здійснює оплату послуг банку, згідно з Тарифами Банку, діючими на дату надання послуг (здійснення операції)».

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами неодноразово вносилися зміни до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, про що укладено договори про внесення змін від 30.04.2014, № 2 від 27.06.2014, № 3 від 25.07.2014, № 4 від 26.08.2014, від 29.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 20.11.2014, від 25.11.2014, від 28.11.2014, від 05.12.2014, від 12.12.2014, від 13.01.2015, від 27.02.2015, від 30.04.2015, від 29.05.2015, від 30.06.2015, від 31.07.2015, від 31.08.2015, від 30.09.2015, від 30.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015, від 29.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016.

Зокрема, відповідно до договору про внесення змін від 31.03.2016 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, сторони вирішили в розділі 1 «Обслуговування в національній валюті» Тарифів (додаток № 1 договору) пункт 1.13 викладено в наступній редакції:

1.13. Комісійна винагорода за зарахування безготівкових коштів на рахунок в період з 01.04.2016 по 29.04.2016 - 14, 89 % від суми зарахованих безготівкових коштів на рахунок клієнта, 14, 89 % від суми зарахованих безготівкових коштів на рахунок клієнта.

Пункт 1.14 викладено у наступній редакції:

1.14. Комісійна винагорода за перерахування безготівкових коштів з рахунку період з 01.04.2016 по 29.04.2016 - 14, 89 % від суми перерахованих безготівкових коштів з рахунку клієнта, 14, 89 % від суми перерахованих безготівкових коштів з рахунку клієнта.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди, п. 1 розділу «Примітки» Тарифів викладено в наступній редакції: «Тарифи оплачуються в гривні за курсом НБУ на день здійснення операцій, окрім оплати послуг банку, передбачених в п.п. 1.13, 1.14. Тарифів, за яким комісія нараховується банком 29.04.2016 та сплачується клієнтом на протязі 50 календарних днів починаючи з дня, наступного за днем нарахування».

Згідно п. 4 додаткової угоди, п. 2 розділу «Примітки» Тарифів викладено в наступній редакції: «Розрахунковий період встановлюється з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця, окрім розрахунків для послуг, передбачених в п.п. 1.13, 1.14. Тарифів, за яким розрахунковий період встановлюється з 01.04.2016 по 29.04.2016 року».

Договір про внесення змін вступає в силу з 01.04.2016 та діє до повного виконання зобов'язань між сторонами (п. 9 договору).

Так, 29.04.2016 Публічним акціонерним товаристваом "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" складено та підписано акт надання послуг № 23 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 за період з 01.04.2016 по 29.04.2016, відповідно до якого за звітний період банком були надані, зокрема, наступні послуги:

1. Безготівкове зарахування коштів на рахунок клієнта - 10 978 380, 44 грн., процент комісійної винагороди банку від суми зарахованих безготівкових коштів на рахунок клієнта - 14, 89 %, сума комісійної винагороди банку за зарахування безготівкових коштів на рахунок клієнта - 1 634 680, 85 грн. (без ПДВ).

2. Безготівкове зарахування коштів на рахунок клієнта - 11 751 474, 21 грн., процент комісійної винагороди банку від суми зарахованих безготівкових коштів на рахунок клієнта - 14, 89 %, сума комісійної винагороди банку за зарахування безготівкових коштів на рахунок клієнта - 1 749 794, 51 грн. (без ПДВ).

Клієнту належить до сплати сума комісійної винагороди у розмірі 3 384 475, 36 грн., без ПДВ.

Тож, наявною у матеріалах справи випискою по особовому рахунку відповідача № 5801 за період з 01.04.2016 по 29.04.2016 підтверджується факт безготівкового перерахування позивачем грошових коштів на рахунок відповідача.

Як зазначає позивач, у зв'язку з несплатою відповідачем в установлений договором про внесення змін строки комісійної винагороди, позивачем з рахунку відповідача було здійснено договірне списання грошових коштів в сумі 32 157, 90 грн. за послуги розрахунково-касового обслуговування, що підтверджується меморіальним ордером № 5422173 від 23.05.2016.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо сплати комісійної винагороди за надані послуги з розрахунково-касового обслуговування рахунків відповідача, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 3 352 317, 46 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 170 913, 23 грн. - 3 % річних за період з 20.06.2016 по 22.02.2018 та 780 419, 50 грн. - інфляційних втрат за період з 01.06.2016 по 31.01.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що на виконання умов договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 позивачем відкрито відповідачу мультивалютний поточний рахунок у національній валюті України (гривні) № 5801 та в іноземній валюті (доларах США) № 5801, (Євро) № 5801.

29.04.2016 Публічним акціонерним товаристваом "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" складено та підписано акт надання послуг № 23 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 за період з 01.04.2016 по 29.04.2016, відповідно до якого за звітний період банком були надані, зокрема наступні послуги:

1. Безготівкове зарахування коштів на рахунок клієнта - 10 978 380, 44 грн., процент комісійної винагороди банку від суми зарахованих безготівкових коштів на рахунок клієнта - 14, 89 %, сума комісійної винагороди банку за зарахування безготівкових коштів на рахунок клієнта - 1 634 680, 85 грн. (без ПДВ).

2. Безготівкове зарахування коштів на рахунок клієнта - 11 751 474, 21 грн., процент комісійної винагороди банку від суми зарахованих безготівкових коштів на рахунок клієнта - 14, 89 %, сума комісійної винагороди банку за зарахування безготівкових коштів на рахунок клієнта - 1 749 794, 51 грн. (без ПДВ).

Тож, клієнту належить до сплати сума комісійної винагороди у розмірі 3 384 475, 36 грн., без ПДВ.

Крім того, факт безготівкового перерахування позивачем грошових коштів на рахунок відповідача за період з 01.04.2016 по 29.04.2016 підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по особовому рахунку відповідача № 5801.

Проте, відповідачем в порушення умов договору банківського рахунку, у визначені строки не здійснено сплату комісійної винагороди за послуги розрахунково-касового обслуговування, у зв'язку з чим позивачем з рахунку відповідача здійснено договірне списання грошових коштів в сумі 32 157, 90 грн. за послуги розрахунково-касового обслуговування, що підтверджується меморіальним ордером № 5422173 від 23.05.2016, внаслідок чого станом на дату винесення судового рішення за Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" утворилась заборгованість у розмірі 3 352 317, 46 грн.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "М-Лайф" комісійної винагороди за послуги з розрахунково - касового обслуговування у строки, передбачені договором банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 з урахуванням договорів про внесення змін.

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, суд відзначає наступне.

Так, до відзиву на позовну заяву, відповідачем долучено лист про розірвання договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, відповідно до якого Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" ініціює розірвання договору та просить вважати останнім днем дії договору 31.03.2016, який надіслано на адресу позивача 01.03.2016 згідно накладної № 4350962 на експрес доставку.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Разом з тим, у абз. 3 п. 7 договору сторони передбачили, цей договір може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін (за умови відсутності у сторін невиконаних зобов'язань за цим договором) з обов'язковим письмовим повідомленням (рекомендованим листом) іншої сторони не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до дати розірвання. При неотриманні письмових заперечень іншої сторони на таке повідомлення протягом зазначеного терміну, договір вважається розірваним з дати, яка наступає через 20 (двадцять) календарних днів від дня направлення повідомлення.

Проте, суд відзначає, що у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані суду докази на підтвердження здійснення сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "М-Лайф" комісійної винагороди за послуги з розрахунково - касового обслуговування, тобто доказів відсутності у сторін невиконаних зобов'язань за цим договором, як підставу для розірвання договору в односторонньому порядку.

Щодо твердження відповідача стосовного того, що він не укладав додаткову угоду про внесення змін від 31.03.2016 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 та акт наданих послуг № 23 від 29.04.2016 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 та не уповноважував нікого на укладення відповідних документів, а також про те що в зазначений період генеральний директор Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" знаходився у відпустці, суд відзначає.

Так, відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ч. 1 ст. 239 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами неодноразово вносилися зміни до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, зокрема, 31.03.2016 між Публічним акціонерним товаристваом "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ", в особі директора Департаменту по роботі з стратегічними клієнтами Жука Є.О. (банк) та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф", в особі Генерального директора Козиного В.В. (клієнт) укладено договір про внесення змін до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014.

Крім того, 29.04.2016 Публічним акціонерним товаристваом "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ", в особі директора Департаменту по роботі з стратегічними клієнтами Жука Є.О. (банк) та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф", в особі Генерального директора Козиного В.В. (клієнт) складено та підписано акт надання послуг № 23 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 за період з 01.04.2016 по 29.04.2016.

Так, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву, накази № 12/1-В від 28.03.2016 та № 20/1-В від 25.04.2016 Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" про надання частини щорічної основної відпустки Козиному В.В., відповідно до яких у період з 28.03.2016 по 01.04.2016 та з 25.04.2016 по 06.05.2016 Козиний В.В. перебував у щорічній відпустці.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте, на момент винесення судового акту, суду не надано доказів оскарження відповідачем договору про внесення змін від 31.03.2016 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, як і не надано доказу визнання такого договору недійсним.

Крім того, суд зазначає що акт наданих послуг № 23 від 29.04.2016 до договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014 за період з 01.04.2016 по 29.04.2016, який підписаний Генеральним директором Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" Козиним В.В. скріплений печаткою підприємства відповідача.

Відповідно до п.101 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію" №736 від 19.10.2016 року документи і справи з грифом "Для службового користування" зберігаються у шафах, сейфах, що розташовані у службових приміщеннях або сховищах архіву. Шафи, сейфи, службові приміщення, сховища архіву повинні надійно замикатися і опечатуватися металевими печатками. Порядок виготовлення, ведення обліку, використання металевих печаток та порядок ведення обліку шаф, сейфів і ключів від них визначаються керівником установи. Зберігання документів і справ із грифом "Для службового користування" здійснюється працівниками, які безпосередньо отримали їх під розписку, у спосіб, що унеможливлює доступ до них сторонніх осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, накладних, а тому за відсутності доказів втрати печатки Товариством з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф", суд приходить до висновку, що акт наданих послуг № 23 від 29.04.2016 скріплений печаткою підприємства відповідача.

При цьому, відповідачем не надано доказів звернення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" до правоохоронних органів з заявою про викрадення відповідної печатки.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги положень ст. 530 Цивільного кодексу України та строки визначені договором про внесення змін від 31.03.2016, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання зі сплати комісійної винагороди за надані послуги з розрахунково - касового обслуговування.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору банківського рахунку № 5801 від 30.01.2014, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 3 352 317, 46 грн. основної заборгованості.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 170 913, 23 грн. - 3 % річних за період з 20.06.2016 по 22.02.2018 та 780 419, 50 грн. - інфляційних втрат за період з 01.06.2016 по 31.01.2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що в останніх допущено помилки у визначенні розміру нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у загальному розмірі 168 901, 69 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за загальний період з 20.06.2016 по 22.02.2018 та інфляційних втрат у сумі 780 281, 55 грн. за загальний період з 01.06.2016 по 31.01.2018, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" (01001, м. Київ, вул.Михайлівська 21 Б, Н/П № 34, ідентифікаційний код - 38924569) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (01001, м. Київ, провулок Рильський, буд.10-12/3, ідентифікаційний код - 38619024) 3 352 317 (три мільйона триста п'ятдесят дві тисячі триста сімнадцять) грн. 46 коп. - основного боргу, 168 901 (сто шістдесят вісім тисяч дев'ятсот одну) грн. 69 коп. - 3 % річних, 780 281 (сімсот вісімдесят тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 55 коп. - інфляційних втрат та 64 522 (шістдесят чотири тисячі п'ятсот двадцять дві) грн. 51 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 18.06.2018.

Суддя Щербаков С.О.