ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову

"21" червня 2018 р.                               м. Ужгород                    Справа № 907/400/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал», м. Тячів б/н від 20.06.2018 про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Тирба», с. Кричово Тячівського району у межах суми заявлених позовних вимог до звернення з позовом

Представники сторін: без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті товариству з обмеженою відповідальністю «Тирба» і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на те, що на день подання заяви відповідачем допущено заборгованість по оплаті за надані послуги місця доставки митних вантажів в період з 30.06.2015 по 21.03.2016. Розрахунок за спожиті послуги мав бути здійснений одразу після їх спожиття, натомість такого розрахунку станом на 20.06.2018 відповідачем не здійснено, що свідчить про затримку оплати за деякими зобов’язаннями протягом трьох років. Водночас протягом всього періоду наявності заборгованості, відповідач повноцінно здійснює господарську діяльність щодо імпорту митних вантажів. Вказані обставини на думку заявника свідчать про недобросовісність та явний умисел в ухиленні від виконання взятих на себе зобов’язань щодо оплати спожитих послуг, що порушує баланс інтересів сторін, внаслідок чого відповідач отримує безпідставну перевагу в договірних відносинах, а на позивача покладається надмірний й необґрунтований тягар у вигляді тривалого неодержання грошових коштів на які він претендує проте не може розпорядитись.

Зважаючи на вищезазначені обставини, необхідність забезпечення позову окрім іншого обґрунтовується тим, що:

1)          у відповідача відсутнє нерухоме майно, яке могло б гарантувати поновлення порушеного права позивача у випадку задоволення позову (підтверджується витягом з реєстру, який додається до вказаної заяви про забезпечення позову);

2)          наявне у відповідача рухоме майно (здебільшого транспортні засоби) вільно та безперешкодно можуть бути транспортовані в просторі, а тому з метою ухилення виконання зобов’язань можуть бути відчужені або приховані;

3)          грошові кошти на рахунках відповідача є активом, який легко може зникнути з банківських рахунків.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що існує висока вірогідність того, у випадку прийняттям судом рішення про задоволення позову, останній буде позбавлений можливості виконати таке рішення суду враховуючи відсутність відомостей стосовно реєстрації за відповідачем нерухомого майна із відомостей загально доступної мережі Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв’язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.

Окрім того, враховуючи предмет спору та заявлені позивачем позовні вимоги, а також враховуючи наявність підстав вважати, що у випадку задоволення позову позивач можливо буде позбавлений можливості виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно, та враховуючи невжиття відповідачем жодних заходів хоча б для часткового виконання своїх зобов’язань з повернення заборгованості, суд вважає, що є доцільним вжиття заходів забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Тирба» в межах суми позову в розмірі 3.000.000 грн., що належать або підлягають передачі або сплаті товариству з обмеженою відповідальністю «Тирба» і знаходяться у нього чи в інших осіб. Вказані заходи є адекватними та забезпечать збалансованість інтересів сторін та забезпечать можливість фактичного виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Частиною 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Щодо обраного позивачем способу захисту шляхом накладення арешту на майно відповідача суд відзначає, що обраний захід до забезпечення позову не повинен мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості. Разом з тим, враховуючи відсутність відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем, а відповідний розшук такого майна можливий тільки у межах виконавчого провадження відповідним органом державної виконавчої служби, припущення заявника про наявність у відповідача у власності відповідних транспортних засобів, інформація про які у заявника відсутня та не може бути ним отримана у спосіб, визначений чинним законодавством, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на майно відповідача в межах суми позову – 3.000.000 грн.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Заявником у поданій заяві вказується на те, що він готовий виконати обраний судом захід зустрічного забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі визначеному судом.

Проте, в даному випадку, суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв’язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 138 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів.

Керуючись статтями ст.ст.136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал», м. Тячів б/н від 20.06.2018 про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Тирба», с. Кричово Тячівського району у межах суми заявлених позовних вимог задовольнити повністю.

Накласти арешт у межах ціни позову 3000000,00грн. на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Тирба» (90511, Закарпатська область, Тячівський район, село Кричово, вул. Л. Українки, буд. 9, ), що належать або підлягають передачі або сплаті товариству з обмеженою відповідальністю «Тирба» і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Накласти арешт у межах ціни позову 3000000,00грн. на майно товариства з обмеженою відповідальністю «Триба» (90511, Закарпатська область, Тячівський район, село Кричово, вул. Л. Українки, буд. 9, ), що належить або підлягає передачі товариству з обмеженою відповідальністю «Тирба» і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал» (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Пролетарська, буд. 2; ).

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю «Тирба» (90511, Закарпатська область, Тячівський район, село Кричово, вул. Л. Українки, буд. 9, ).

Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме з 21.06.2018р. та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 22.06.2021р.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду через Господарський суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.06.2018р.

Суддя О.Ф. Ремецькі