ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2018 року м.Дніпро Справа № 904/27/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від відповідача: Аль-Атті І.В., довіреність № б/н від 07.09.2017, адвокат;

представники позивача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2018 року, ухваленого суддею Первушиним Ю.Ю., повний текст якого складений 10.04.2018, та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2018, ухвалене суддею Первушиним Ю.Ю., повний текст якого складений 19.04.2018, у справі № 904/27/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люксавтогаз", смт.Покровське Дніпропетровської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ

про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 858 845,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі Позивач) з позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люксавтогаз" (далі Відповідач) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 858 845, 45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідачем порушено умови укладеного Договору про фінансовий лізинг № 00012979 від 03.11.2016 в частині здійснення щомісячних лізингових платежів, у зв'язку з чим, Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ (третя особа у справі) у розмірі 858 845, 45 грн. на виконання умов договору добровільного страхування фінансового ризику № 00002ф6ф від 15.06.2016.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2018 року у справі №904/27/18 (суддя Первушин Ю.Ю.) в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі; призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 16.04.2018.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2018 (суддя Первушин Ю.Ю.) стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люксавтогаз" 12280,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із вказаним рішенням та додатковим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення місцевого господарського суду від 02.04.2018 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ТОВ "Люксавтогаз" на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 546 653,39 грн.;

- скасувати додаткове рішення господарського суду від 16.04.2018 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Відповідачу у стягненні з ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

При цьому, заявник апеляційної скарзі посилається на те, що висновки господарського суду не відповідають і обставинам справи, оскільки при ухваленні рішення судом не було повно та всебічно досліджені всі істотні обставини справи, і, навпаки, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Вважає, що саме лише посилання позивача не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, не є безумовною підставою для відмови у позові, оскільки місцевий господарський суд, встановивши, що позивачам сформовано доказову базу по справі, яка на думку суду, має правову природу регресної вимоги, повинен був самостійно застосувати правильну правову кваліфікацію даних правовідносин, та застосувати норми права (ст. 27 ЗУ "Про страхування", ст. 993 ЦК України), які регулюють відносини суброгації, частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 546 653 грн. 39 коп. - суму заборгованості, яка виникла у відповідача ТОВ "ЛюксАвтоГаз", перед особою, яка отримала страхове відшкодування ТОВ "Порше Лізинг Україна" за невиконання умов оплати договору фінансового лізингу № 00012979 від 03.11.2016 року.

З приводу недоведеності позивачем розміру збитків, які понесла третя особа - ТОВ "Порше Лізинг Україна", зазначає, що із залучених відповідачем до матеріалів справи доказів - платіжних доручень № 698 від 04.11.2016; № 750 від 14.12.2016; № 789 від 31.01.2017; №823 від 13.03.2017; № 827 від 15.03.2017, вбачається, що відповідачем на виконання договору фінансового лізингу № 00012979 сплачено 387 522 грн., а сума боргу за договором станом на день ухвалення рішення складає 546 653 грн. 39 коп.

Стосовно додаткового рішення зазначає, що вимоги Відповідача про покладення на Позивача судових витрат, а саме: витрат на послуги адвоката в сумі 26 400 грн., задоволенню не підлягають, оскільки додана до справи розрахункова квитанція № 02/04 від 02.04.2018, сама по собі, без додержання приписів Постанови Правління НБУ № 148 від 29.12.2017, не може бути належним доказом понесення Відповідачем витрат на правову допомогу.

Звертає увагу і на той факт, що Відповідачем завищено час участі адвоката у судових засіданнях.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люксавтогаз" у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції були повно і всебічно встановлені та розглянуті обставини даної справи, досліджені надані сторонами докази та пояснення, на підставі чого прийнято законне і обґрунтоване рішення, без будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Зазначає, що предметом позову в суді першої інстанції була матеріально-правова вимога в розмірі 858 845, 45 грн. як сума сплаченого страхового відшкодування по договору страхування фінансових ризиків, укладеного між Позивачем і Третьою особою. Жодних доказів щодо суми в 546 653, 39 грн., яку в апеляційному провадженні заявляє Позивач, суду не надано; чим мотивований розрахунок заборгованості в сумі 546 653, 39 грн. невідомо.

А тому, оскільки позовна вимога про стягнення 546 653, 39 грн., як сума начебто невиплачених лізингових платежів Відповідача по договору лізингу, укладеному між Відповідачем і Третьою особою, не була предметом розгляду в суді першої інстанції, то відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зауважує на тому, що договором про фінансовий лізинг не було передбачено повідомлення Відповідача про страхування фінансових ризиків Лізингодавця, а тому вимоги щодо регресного позову на підставі договору про страхування фінансових ризиків не приймаються.

Звертає увагу на те, що всі документи, надані Третьою особою для отримання страхового відшкодування, подані після спливу строку дії Генеральної угоди.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), судді Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2018 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2018 року у справі №904/27/18; судове засідання призначено на 05.06.2018.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 розгляд апеляційної скарги відкладений на 18.06.2018 року.

В судовому засіданні 18.06.2018 року оголошено перерву до 21.06.2018 року.

В судовому засіданні 21.06.2018 року Дніпропетровським апеляційним господарським

судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представника представників Позивача та Відповідача в судових засіданнях 05.06.2018, 18.06.2018, 21.06.2018, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

15 червня 2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" уклали Генеральну угоду № 00002ф6ф добровільного страхування фінансового ризику (далі за текстом - "Угода"). За змістом Угоди Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" є "Страховиком", а Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - "Страхувальник".

Відповідно до п. 1.2 предметом Угоди є майнові інтереси Страхувальника (вигодонабувача), що не суперечить закону, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортними засобами (надалі -ТЗ) та іншим майном в діючих договорах добровільного страхування наземних транспортних засобів які укладені між Страхувальником та Страховиком.

03.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛюксАвтоГаз" (лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг №00012979 разом з додатком до нього "Загальні умови внутрішнього фінансового лізингу".

За умовами договору лізингу від 03.11.2016, лізингодавець передав лізингоодержувачу об'єкт лізингу - транспортний засіб Тоуоtа Саmгу Prestige, а лізингоодержувач зобов'язався сплатити вартість транспортного засобу відповідно до умов договору №00012979 та його додатку.

09.11.2016 року лізингодавець передав лізингоодержувачу предмет лізингу, що підтверджується актом прийому - передачі (а.с.38, т.1).

09.11.2016 між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №пл104161а6ф (далі - договір).

Предметом зазначеного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортом - автомобілем Тоуоtа Саmгу, реєстраційний номер НОМЕР_1.

16.12.2016 об'єктом лізингу автомобілем Тоуоtа Саmгу державний реєстраційний номер НОМЕР_1 незаконно заволоділа невстановлена особа.

За фактом незаконного заволодіння автомобіля марки Тоуоtа Саmгу р.н. НОМЕР_1 Святошинським УП ГУП у м. Києві порушено кримінальне провадження за ч. 3 ст. 289 КК України і дану подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012493.

17 грудня 2016 року до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" від ОСОБА_3 надійшло повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №пл104161а6ф від 09.11.2016 року.

27.03.2017 року позивач листом №3535/12-цв, повідомив Відповідача та Третю особу про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування по заявленому випадку (а.с.48-49, т.1).

Відповідач перестав виконувати свої зобов'язання за договором фінансового лізингу в частині здійснення щомісячних лізингових платежів на користь Третьої особи.

ТОВ "Порше Лізинг Україна" направив на адресу Відповідача лист №1190 від 12.06.2017 зі змісту якого вбачається, що ТОВ "Порше Лізинг Україна" просить вважати 16.12.2016 датою розірвання контракту, а також просить сплатити всі платежі відповідно до п. 12.9 Контракту у сумі 546 653,39 грн. протягом 10 календарних днів від дати отримання листа (а.с. 50-51, т.1).

ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулось до ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.52, т.1).

На підставі страхового акту №АХА 2223616 від 16.08.2017, розрахунку страхового відшкодування від 09.08.2017 Позивач сплатив ТОВ "Порше Лізинг Україна" суму страхового відшкодування в розмірі 858 845,45 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Позивачем не обґрунтовано розміру збитків, які зазнав Страхувальник - ТОВ "Порше Лізинг Україна", не доведено вини відповідача та обставин страхового випадку.

Розраховуючи суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає до стягнення з Позивача на користь Відповідача у розмірі 12 280,00 грн., господарський суд виходив з огляду на необхідність, розумність та справедливість відповідних судових витрат для даної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до приписів ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами ст. 27 Закону України "Про страхування", де зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вказані норми надають страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Такий перехід права вимоги до страховика в науці та практиці цивільного права отримав назву суброгація.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування.

Цивільний кодекс та Закон України "Про страхування" не визначають в якості самостійного предмета фінансові або комерційні ризики. Державна податкова адміністрація в цілях оподаткування визначає страхування комерційних ризиків як страхування підприємцем ризиків його матеріальної шкоди та ризиків недоотримання очікуваних доходів від комерційної діяльності у зв'язку з порушенням зобов'язань контрагентами підприємця або зміною умов комерційної діяльності з незалежних від підприємця обставин (лист ДПА від 12.06.2003 N 5224/5/15-1316). З точки зору майнових інтересів страхування комерційних або фінансових ризиків можна віднести скоріше до майнового страхування.

Якщо страхові виплати спрямовані на покриття збитків, що виникли у зв'язку із завданням шкоди здоров'ю страхувальника, право вимоги до винної особи до страховика не переходить.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що саме лише посилання позивача не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, не є безумовною підставою для відмови у позові, оскільки Позивач у позовній заяві правильно посилався саме на ті норми, які регулюють відносини суброгації, а саме на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що Позивач не звернув достатньої уваги не необхідність доведення своїх вимог з огляду на правову природу наведених ним норм та, фактично, звернувся до суду із регресними вимогами про відшкодування йому саме його збитків, які ним були понесені при відшкодуванні страхового відшкодування.

Проте, між зазначеними поняттями - регрес та суброгація - існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України встановлений особливий правовий режим.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку.

З огляду на вказане, суттєвими питаннями, які підлягають обов'язковому вирішенню, є встановлення особи відповідальної за збитки, а також розмір збитків.

Як вже зазначалося вище, за умови вказаного договору фінансового лізингу №00012979 Лізингодавець передав Лізингоодержувачу об'єкт лізингу - транспортний засіб Toyota Camry Prestige, а Лізингоодержувач зобов'язався сплатити вартість транспортного засобу відповідно до умов договору та його додатку.

Згідно графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування, який є додатком до договору про фінансовий лізинг № 00012979) ТОВ "Люксавтогаз" зобов'язалось, щомісячно сплачувати лізингові платежі, починаючи з 03.11.2016 року по 15.10.2019 року.

Пунктом 11.1.2 Договору про фінансовий лізинг передбачено, що у разі несплати Лізингоодержувачем платежів відповідно до Графіка покриття витрат та виплат лізингових платежів (План відшкодування) ТОВ "Порше Лізин Україна" матиме право припинити дію цього Контракту відповідно до пункту 12.6.8.

Пункт 11.7 Договору встановлює, що у випадку викрадення або суттєвого пошкодження Об'єкту лізингу ТОВ "Порше Лізинг Україна" отримує від страхової компанії відшкодування відповідно до договору страхування, якщо інше не було погоджено сторонами. Якщо страхове відшкодування, сплачене страховиком на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" не повністю покриває розмір витрат, які необхідно здійснити для відновлення стану об'єкту лізингу, відповідна різниця повинна бути сплачена або компенсована Лізингоодержувачем.

У виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, Позивачем було відмовлено, через ненадання страхувальником свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке було втрачено разом із транспортним засобом.

За таких обставин у Відповідача виникло зобов'язання покрити ТОВ "Порше Лізинг Україна" розмір витрат, які необхідно здійснити для відновлення стану об'єкту лізингу (суму несплачених платежів за договором фінансового лізингу).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає, що Позивач набув право звернутися до суду за стягненням збитків, як сторона, постраждала від невиконання Відповідачем перед Третьою особою умов Договору фінансового лізингу №00012979 від 03.11.2016 року.

Виходячи з правової конструкції ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про страхування", Позивач повинен був довести дві наступні обставини:

- розмір страхового відшкодування, яке виплатив Позивач за договором майнового страхування;

- обсяг права вимоги, яке страхувальник (ТОВ "Порше Лізинг Україна"), який одержав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки (ТОВ "ЛюксАвтоГаз"), тобто довести розмір збитків, які понесла Третя особа.

Натомість Позивач, замість доведення двох обставин, на підставі яких до нього перейшло право вимоги до Відповідача, в тому числі розміру невиконаних Відповідачем за Договором фінансового лізингу №00012979 від 03.11.2016 року зобов'язань, послався лише на суму понесеного Позивачем перед Третьою особою страхового відшкодування в розмірі 858 845,45 гривень.

Але дана сума за своєю правовою природою є лише грошовим зобов'язанням, яке Позивач виконав перед стороною - ТОВ "Порше Лізинг Україна" за умовами Угоди №00002ф6ф від 15.06.2016 року. При цьому, цю суму страхового відшкодування Позивач та Третя особа визначили між собою за Угодою без погодження із Відповідачем та на власний розсуд.

В матеріалах справи відсутній розрахунок розміру невиконаних Відповідачем за Договором фінансового лізингу №00012979 від 03.11.2016 року зобов'язань, у зв'язку з чим Позивачем не доведено розміру збитків, завданих відповідачем - ТОВ "ЛюксАвтоГаз" Третій особі - ТОВ "Порше Лізинг Україна".

Колегія суддів констатує, що в матеріалах справи в порушення п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України взагалі відсутній обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Лист ТОВ "Порше Лізинг Україна" за № 1278 від 26.01.2018 року на адресу Позивача, у якому зазначено, що заборгованість ТОВ "ЛюксАвтоГаз" за Договором фінансового лізингу №00012979 від 03.11.2016 року станом на 20.08.2017 року становила 546 653,39 грн. за своїм змістом не є розрахунком сум, що стягуються (т. 1 а.с. 113).

Більш того, даний лист не є достатнім доказом розрахунку розміру невиконаних Відповідачем зобов'язань за Договором фінансового лізингу №00012979 від 03.11.2016 року, оскільки в ньому відсутнє будь-яке логічне (арифметичне) обґрунтування даної заборгованості.

Отже, Позивачем не доведено обсягу права вимоги, яке страхувальник ТОВ "Порше Лізинг Україна" мав до ТОВ "ЛюксАвтоГаз", оскільки сформульовано доказову базу лише частково, на підтвердження вимог, в основу яких покладено правову природу регресної вимоги власних збитків, та не обґрунтовано розміру збитків, які зазнав Страхувальник - ТОВ "Порше Лізинг Україна".

У статті 13 ГПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Диспозитивність господарського судочинства передбачає те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд повинен був самостійно застосувати правильну правову кваліфікацію даних правовідносин, та застосувати норми права, які регулюють відносини суброгації, оскільки Позивачем не доведено розміру збитків, завданих відповідачем ТОВ "ЛюксАвтоГаз" Третій особі ТОВ "Порше Лізинг Україна", а збирання доказів у господарських справах, в тому числі щодо розміру завданих збитків, не є обов'язком суду.

Більш того, на думку колегії суддів, за наявними у справі матеріалами, господарський суд не мав об'єктивної можливості перевірити твердження Позивача про прямі збитки страхувальника (ТОВ "Порше Лізинг Україна") в розмірі 546 653,39 грн., з огляду на таке.

Прямі збитки страхувальника ТОВ "Порше Лізинг Україна" - це розмір витрат, які необхідно здійснити Відповідачу для відновлення стану об'єкту лізингу, а саме - сума несплачених платежів за договором фінансового лізингу.

Арифметично суму несплачених платежів за договором фінансового лізингу можна встановити шляхом віднімання від загального розміру платежів за договором фінансового лізингу суми фактично сплачених лізингових платежів.

В той же час, матеріали справи не містять жодного документу, у якому була б зазначена у грошовій одиниці України загальна сума платежів за договором фінансового лізингу.

В матеріалах справи наявний графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), у якому зазначено обсяг фінансування у розмірі 23 109,23 долари США, однак гривневий еквівалент відсутній.

Із залучених Відповідачем до матеріалів справи доказів - платіжних доручень № 698 від 04.11.2016; № 750 від 14.12.2016; № 789 від 31.01.2017; № 823 від 13.03.2017; № 827 від 15.03.2017, вбачається, що Відповідачем на виконання договору фінансового лізингу №00012979 сплачено 387 522 грн. Даний факт сторонами не оскаржується (т. 1 а.с. 104-108).

В той же час, відповідно до Договору про фінансовий лізинг усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що встановлений українським комерційним банком ПАТ "Креді Агріколь", та застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США (т. 1 а.с. 27).

Через ненадання Відповідачем даних про обмінний курс гривні до долару США, встановлений українським комерційним банком ПАТ "Креді Агріколь" на дати здійснення вищезазначених платіжних доручень (04.11.2016; 14.12.2016; 31.01.2017; 13.03.2017; 15.03.2017), та відсутність у господарського суду відповідно до ст. 14 ГПК України обов'язку самостійно збирати докази, господарський суд об'єктивно був позбавлений можливості встановити розмір сплачених лізингових платежів у доларах США та, відповідно, арифметично розрахувати суму несплачених платежів за договором фінансового лізингу.

Більш того, відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів лізингові платежі складалися із 3-х частин:

- відшкодування частини вартості об'єкту лізингу;

- проценти;

- комісія.

Позивачем не надано доказів того, яким чином ТОВ "Порше Лізинг Україна" здійснювало зарахування лізингових платежів.

З огляду на викладене, доводи заявника апеляційної скарги про те, що сума боргу за договором станом на день ухвалення рішення складає 546 653 грн. 39 коп. є безпідставними, та не підтвердженими матеріалами справи.

Предметом Генеральної угоди № 00002ф6ф добровільного страхування фінансового ризику є майнові інтереси Страхувальника пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортними засобами та іншим майном вказаним в діючих Договорах добровільного страхування наземних транспортних засобів, які укладені між страхувальником та Страховиком (п.1.2 Угоди).

Страховим випадком є ризик понесення Страхувальником матеріальних збитків у зв'язку із невиконанням /відмовою виконання/неможливістю виконання Клієнтом своїх обов`язків за договором лізингу у зв'язку з настанням подій, серед яких передбачений випадок - викрадення ТЗ або спроба скоїти означені дії внаслідок крадіжки ключа транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію, кодової картки, оригінального заводського ключа (п.п.2.2.1. Угоди).

Тобто в даному випадку треба встановити чи сталося викрадення ТЗ внаслідок конкретної події - крадіжки ключа транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію, кодової картки, оригінального заводського ключа. За змістом пояснень наданих Позивачем (а.с.46, 47, т.1) викрадення сталося 16.12.2016; свідоцтво про реєстрацію автомобіля державний номер АА 7202 РЕ було викрадено разом з автомобілем - Тоуоtа Саmгу.

З огляду на таке, неможливо встановити чи сталося викрадення ТЗ внаслідок крадіжки свідоцтва, чи крадіжка свідоцтва сталася у зв'язку зі викраденням ТЗ.

Таким чином, належними та допустимими доказами не доведено обставин страхового випадку передбаченого п.п. 2.2.1 Угоди.

Зважаючи на те, що Позивачем не обґрунтовано розміру збитків, які зазнав Страхувальник - ТОВ "Порше Лізинг Україна", не доведено обставин страхового випадку, господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про скасування додаткового рішення господарського суду про стягнення 12 280 грн витрат на професійну правничу допомогу також є безпідставними, оскільки свою вимогу Позивач мотивує неправильним тлумаченням норм ГПК України, щодо можливого покладення на сторону у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та третьою особою.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Тобто, обов'язку надати докази сплати послуг за надання правничої допомоги адвокатом відповідно до Господарського процесуального кодексу України не вимагається. Достатніми доказами є договір, рахунок, акт виконаних робіт, тобто документи, які були надані Відповідачем, та, відповідно, на підставі яких суд ухвалив додаткове рішення по справі, яким стягнув з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люксавтогаз" 12 280 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Посилання Позивача на відсутність в матеріалах справи видаткового касового ордеру, як підставу для скасування додаткового рішення є недопустимим, оскільки кодекс не вимагає надання саме такого документу на підтвердження сплати.

В той же час, Відповідачем для підтвердження сплати витрат по договору про надання правової допомоги разом із відзивом на апеляційну скаргу надано видатковий касовий ордер від 02.04.2018 року на суму 26 400 грн.

Посилання Позивача щодо завищення часу участі представника Відповідача у судових засіданнях, є безпідставним, оскільки господарський суд при розрахунку витрат адвоката за участь у судових засіданнях у розмірі 2 880 грн. підрахував кількість годин, проведених адвокатом в судових засіданнях, що підтверджується відповідними протоколами судових засідань (загальна кількість становить 4 год. 23 хв.).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду та додаткового рішення - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2018 року у справі № 904/27/18 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2018 року у справі № 904/27/18 - залишити без змін.

Судові витрати по справі Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" м.Київ за подання апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.06.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін