ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 5023/3166/12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Ткач І.В,

розглянувши матеріали касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в порядку письмового провадження

на ухвалу Господарського суду Харківської області

у складі судді: Шарко Л.В.

від 14.12.2017року

за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на дії органу державної виконавчої служби у справі

та на постанову Харківського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Пуль О.А., Фоміна В. О., Шевель О. В.;

від 23.01.2018 року

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

про стягнення 103907733,70 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача про стягнення коштів у сумі 103907733,70 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання з боку відповідача покладених на нього обов'язків за договором поставки природного газу за державні кошти № 06/10-2245 БО-32 від 20 грудня 2010 року, з урахуванням чого просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 89436410,38 грн., пеню в розмірі 6766401,06 грн., індекс інфляції в розмірі 3896905,92 грн. та 3% річних в розмірі 3808016,34 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.09.2012 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, буд. 11, р/р 13, банк: ВАТ "Ощадбанк", МФО 351823, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", (04116, м.Київ, вул. Шолуденко,1, р/р 7001 в ФПАТКБ "Південкомбанк", м.Київ, МФО 320876 , ) - 89436410,38 грн. основного боргу, 3896905,92 грн. інфляційних витрат, 3808016,34 грн. 3% річних, 940529,75 грн. пені, 64380,00 грн. судового збору.

28.11.2012 на виконання рішення суду видано відповідний наказ та направлено його стягувачу для пред`явлення його до виконання.

04.12.2017 стягувач звернувся до суду зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби в якій просив суд:

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови ВП № 35848721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі № 5023/3166/12;

- визнати недійсною постанову ВП №35848721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі № 5023/3166/12.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 (суддя Шарко Л.В.) у задоволенні клопотань Державної виконавчої служби про відкладення розгляду скарги відмовлено. У задоволенні клопотання боржника про відкладення розгляду скарги відмовлено. Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби задоволено частково. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови ВП № 35848721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12 у частині зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" судового збору у сумі 64380,00 грн. Визнано недійсною постанову ВП №35848721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12 у частині зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" судового збору у сумі 64380,00 грн. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

Мотивуючи постановлену ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що 08.11.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 10 частини 1 ст.34, 35 Закону України "Про виконавче провадження". Однак, приймаючи оскаржувану постанову, державний виконавець не взяв до уваги, що законом встановлений вичерпний перелік заборгованості, виконавче провадження за якою підлягає зупиненню, водночас стягнення судового збору не підпадає під дію норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємства централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". З огляду на зазначене, визнав незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови ВП №3548721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 у частині зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" судового збору у розмірі 64380,00 грн. та визнано недійсною оскаржувану постанову в цій частині.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просив скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 у справі №5023/3166/12 у частині відмови у задоволенні скарги; визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови ВП №35848721 про зупиненні вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12; визнати недійсною постанову ВП№35848721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12; витрати зі сплати судового збору покласти на боржника.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 у справі №5023/3166/12 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. законно винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 ВП №35848721 у частині стягнення суми 89436410,38 грн. основного боргу, 940529,75 грн. пені, 3896905,92 грн. інфляційних втрат, 3808016,34 грн. 3% річних на підставі пункту 10 частини 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", а тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Частиною 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік вимог, в якій саме частині має бути зупинено вчинення виконавчих дій, при цьому судовий збір не віднесено до вказаного переліку, а тому колегія суддів вважає, що доводи апелянта (скаржника) у цій частині є правомірними, а постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 ВП №35848721 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12 у частині стягнення судового збору у розмірі 64380,00 грн., є недійсною.

9 лютого 2018 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подала касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби у справі у справі №5023/3166/12, в якій просила скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови ВП №35848721 про зупиненні вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12; визнати недійсною постанову ВП№35848721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12; витрати зі сплати судового збору покласти на боржника.

Касаційна скарга мотивована тим, що Законом України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами не передбачено часткове зупинення вчинення виконавчих дій у рамках виконання виконавчого провадження. Скаржник вважає, що заборгованість щодо стягнення судового збору не підпадає під дію норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема, ст. 18, 34, 35, 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі №5023/3166/12. Призначено до розгляду касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України на ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі №5023/3166/12 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.04.2018 року у зв'язку з відрядженням судді Вронської Г.О. для розгляду справи №5023/3166/12 визначено наступний колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Студенець В.І., Ткач І.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 21.05.2018 року у зв'язку з відпусткою судді Студенця В.І. для розгляду справи №5023/3166/12 визначено наступний колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Ткач І.В.

У відзиві на касаційну скаргу Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі №5023/3166/12 залишити без змін.

Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено господарськими судами, рішенням Господарського суду Харківської області від 25.09.2012 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Дочірньої компанії „Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 89436410,38 грн. основного боргу, 3896905,92 грн. інфляційних витрат, 3808016,34 грн. 3% річних, 940529,75 грн. пені, 64380,00 грн. судового збору.

28.11.2012 на виконання рішення суду видано відповідний наказ та направлено його стягувачу для пред`явлення його до виконання.

27.12.2012 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №35848721).

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 02.06.2016 №1402-VІІІ визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених законом випадках на приватних виконавців.

Засадами виконавчого провадження згідно зі ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" є: верховенство права, обов'язковість виконання рішень, законність, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців тощо.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому пунктом 1 частини 2 ст. 18 цього Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VІІІ, яким внесені зміни до статей 27, 34, 35, 39, 59 Закону України "Про виконавче провадження". Внесені зміни передбачають умови щодо зупинення виконавчих дій та зняття арештів з майна та коштів боржників, що включені до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб'єктів господарювання.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 16.06.2017 №152 Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Згідно з частиною четвертою статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дії до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

08.11.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 10 частини 1 ст. 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

З рішення Господарського суду Харківської області від 25.09.2012 та наказу суду від 28.11.2012, виданого на примусове виконання рішення, убачається, що боржником є Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", яке включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", та заборгованість, яка була предметом розгляду у справі №5023/3166/12, виникла до 01.07.2016.

Відповідно до наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 №5023/3166/12 з боржника на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" стягнуто 89436410,38 грн основного боргу, 940529,75 грн пені, 3896905,92 грн інфляційних втрат, 3808016,34 грн 3% річних та 64380,00 грн судового збору.

Заборгованість щодо суми основного боргу, пені, інфляційних та річних, що стягується на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12 є такою, що виникла до 01.07.2016, а, отже, підпадає під приписи частини 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, суб'єктний склад у виконавчому провадженні №35848721, а саме: стягувач - Дочірнє підприємство "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та боржник - КП "Харківські теплові мережі", відповідає приписам пункту 10 частини 1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. законно винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 ВП№35848721 у частині стягнення суми 89436410,38 грн основного боргу, 940529,75 грн пені, 3896905,92 грн інфляційних втрат, 3808016,34 грн 3% річних на підставі пункту 10 частини 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", а тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Як убачається з постанови від 08.11.2017 року ВП №33848721, державним виконавцем в цілому зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №5023/3166/12 від 28.11.2012, за яким підлягає стягненню і сума судового збору у розмірі 64380,00грн.

Однак частиною 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу зупиняється лише в частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ).

Тобто, цією статтею встановлено вичерпний перелік вимог, в якій саме частині має бути зупинено вчинення виконавчих дій, при цьому судовий збір не віднесено до вказаного переліку, а тому колегія суддів вважає, що доводи скаржника у цій частині є правомірними, а постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 ВП №35848721 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12 у частині стягнення судового збору у розмірі 64380,00 грн, є недійсною.

Згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Отже, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, з чим погодився і Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11.03.2011 № 2-рп/2011.

Таким чином, у результаті зупинення вчинення виконавчих дій у частині стягнення суми судового збору у розмірі 64380,00 грн порушуються права стягувача на отримання належних йому за рішенням суду коштів (судовий збір).

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Згідно зі статтею 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права заявника.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, як вірно зазначив суд апеляційної інстанції висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення скарги на дії органу державної виконавчої служби, визнання незаконними дій державного виконавця щодо винесення постанови ВП №35848721 про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 28.11.2012 у справі №5023/3166/12 у частині зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" судового збору у сумі 64380,00 грн. та визнання недійсною постанови ВП№35848721 у цій частині, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає доводи касаційної скарги безпідставними та належним чином спростованими судом першої та апеляційної інстанції.

За встановленими колегією суддів обставинами ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі №5023/3166/12- без змін.

2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Мамалуй

І. Ткач