У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

14 червня 2018 року м. Чернігів справа № 927/430/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (16600, АДРЕСА_1) про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (16612, м. Ніжин, вул. Прилуцька, 131) заборгованості з виплати заробітної плати за період з липня по жовтень 2017р. в сумі 13 231 грн. 56 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11 червня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» 13 231,56 грн. заборгованості з виплати заробітної плати за період з липня по жовтень 2017р.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на порушення боржником вимог чинного законодавства України щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 20, ч. 9 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про стягнення заробітної плати. При цьому, такі справи розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство.

У відповідності з ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В той же час, Законом України від 22.12.2011р. № 4212-VІ внесено зміни до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Відомості Верховної Ради України, 1999р., № 42 43, ст. 378 із наступними змінами) шляхом викладення його в новій редакції.

Відповідно до п. 1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, він набирає чинності через рік з дня його опублікування.

Вперше, Закон України від 22.12.2011р. № 4212-VІ був опублікований в газеті «Голос України» за 18.01.2012р. № 8 9, яка у відповідності з п. 1 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно правових актів та набрання ними чинності», є офіційним друкованим виданням, в якій здійснюється офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України.

Таким чином, Закон України від 22.12.2011р. № 4212-VІ набрав чинності з 19.01.2013р.

Згідно п. 11 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VІ), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.11.2012р. порушено провадження у справі № 5028/4/18б/2012 за заявою керівника боржника Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» про банкрутство з метою проведення керівником процедури санації, на підставі ст. 53 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 18.01.2013р.) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.12.2012р. відкрито процедуру санації боржника.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.04.2018р. продовжено процедуру санації на три місяці до 17 червня 2018 року включно.

Оскільки провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» було порушено 16.11.2012р., то дана справа розглядається за правилами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 18.01.2013р.).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ст. ст. 37, 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у складі Верховного Суду діє, зокрема, ОСОБА_2 Верховного Суду, яка є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду.

ОСОБА_2 Верховного Суду, зокрема, у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

У постанові від 14.02.2018р. по справі № 456/20/16-ц ОСОБА_2 Верховного Суду зробила наступний висновок про правильне застосування норм права: «Вирішуючи питання про визначення предметної юрисдикції справи за позовом до боржника, щодо якого господарським судом була порушена справа про банкрутство, повинні враховуватися положення пункту 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року № 4212-VI з подальшими змінами.

Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення предметної юрисдикції справ про стягнення з боржника заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, і їх слід розглядати у порядку цивільного судочинства, якщо станом на 19 січня 2013 року не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

До цих справ не застосовуються положення частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року № 4212-VI (який набрав чинності 19 січня 2013 року) і пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), що передбачають юрисдикцію господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішувати всі майнові спори з вимогами до боржника».

Оскільки провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» було порушено 16.11.2012р. і станом на 19.01.2013р. не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, розгляд заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» заборгованості з виплати заробітної плати слід розглядати у порядку цивільного судочинства.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

У відповідності з п. 1 ч. 1 та ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За правилами ст. ст. 19, 23, 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

За таких обставин, розгляд заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» заборгованості з виплати заробітної плати віднесено до юрисдикції Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Керуючись ст. ст. 12, 20, 30, 152, 175, 234, 236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» заборгованості з виплати заробітної плати за період з липня по жовтень 2017р. в сумі 13 231,56 грн.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Суддя А.С. Сидоренко