ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/12968/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 (головуючий - Михальська Ю.Б., судді - Отрюх Б.В., Тищенко А.І.)

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2017

(суддя Пінчук В.І.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №910/12968/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників",

2) Приватного акціонерного товариства "Актив-Страхування"

про стягнення 16 986 544,30 євро, 25 455 525,48 дол. США та 34 727 647,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

Зміна складу колегії суддів Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2018 (колегія суддів у складі: Ткач І.В. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.) відкрито касаційне провадження у справі №910/12968/14 за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та призначено її розгляд в порядку письмового провадження.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду за №912 від 26.04.2018 у зв'язку з відрядженням судді Вронської Г.О., відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12968/14.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/12968/14 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Ткач І.В. - головуючий, судді Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2018.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст вимог скарги

1.1. У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до суду зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС) щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/12968/14.

1.2. В поданій скарзі скаржник просить суд скасувати постанову ДВС від 30.03.2017 ВП №47673054 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015.

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 23 грудня 2014 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/12968/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015, позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників" та Приватного акціонерного товариства "Актив-Страхування" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за кредитними договорами №151109К19 від 03.06.2009, №151109К27 від 17.07.2009, №151109К39 від 22.12.2009, №151109К38 від 06.11.2009, №151110К2 від 16.02.2010, №151110К3 від 03.03.2010 та №151110К11 від 21.04.2010, які укладені в рамках генеральної кредитної угоди №151109N2 від 03.03.2009 та договору поруки №151109Р7 від 31.03.2009 в розмірі 16 986 544,30 євро, що за курсом НБУ станом на 25.06.2014 складає: 274 855 825,04 грн, 25 455 525,48 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.06.2014 складає: 302 460 491,85 грн, 34 727 647,49 грн та 73 080 грн судового збору.

2.2. 29 квітня 2015 року на виконання зазначеного рішення суду видано відповідний наказ, яким стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників" та Приватного акціонерного товариства "Актив-Страхування" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" зазначені суми заборгованості.

2.3. 29 квітня 2015 року постановою ДВС відкрито виконавче провадження №47673054 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/12968/14.

2.4. Вчиняючи виконавчі дії, ДВС були винесені постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, а також постанови про арешт коштів Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників" (боржник - 1) та Приватного акціонерного товариства "Актив-Страхування" (боржник - 2).

2.5. 30 березня 2017 року ДВС винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №47673054 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

2.6. Підставою для закінчення виконавчого провадження №47673054 є постанова Господарського суду Запорізької області від 24.11.2016 у справі №908/6036/14 про банкрутство боржника - 1, а також те, що у боржника - 2 відсутнє майно та грошові кошти, на які можливо звернути стягнення.

3. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. 13 липня 2017 року ухвалою Господарського суду міста Києва скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії ДВС задоволено. Скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.03.2017 ВП №47673054 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/12968/14.

3.2. 26 жовтня 2017 року постановою Київського апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 залишено без змін.

3.3. Ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України в порушення вимог ст.ст. 12, 37 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відносно боржника - 2, який, згідно з наказом суду у цій справі є солідарним боржником і таким чином позбавлено можливості банк пред'явити виконавчий документ до примусового виконання щодо боржника - 2.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними ухвалою та постановою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні скарги позивача на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити в повному обсязі.

4.2. На переконання скаржника, суди попередніх інстанцій не дослідили вимоги до виконавчого документа, які передбачені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а відтак взагалі не взяли до уваги наявність у стягувача ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" процесуальних прав отримати окремий виконавчий документ про стягнення заборгованості щодо боржника-2.

4.3. На думку скаржника, стягувач не позбавлений можливості повторно пред'явити наказ Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/12968/14 до виконання щодо боржника-2.

4.4. Отже, скаржник вважає, що державний виконавець діяв в межах Закону України "Про виконавче провадження" та ним в межах його компетенції щодо обох боржників вчинено дії, передбачені Законом.

4.5. У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" вказує про правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права та зазначає, що твердження скаржника щодо можливості повторного пред'явлення наказу до виконання не відповідає дійсності та позбавлене правового підґрунтя.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. За приписами частини 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.1.3. З урахуванням визначених меж розгляду справи судом касаційної інстанції, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про неправильну оцінку судом апеляційної інстанції документів, що містяться у матеріалах справи, необхідність надання оцінки доказам у справі та повторного встановлення фактичних обставин справи.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Предметом цього судового розгляду є скарга стягувача на дії ДВС щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/12968/14.

5.2.2. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

5.2.3. Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, чинній на момент оформлення наказу) передбачено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

На виконання наказу господарського суду винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47673054 стосовно двох боржників - Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників" та Приватного акціонерного товариства "Актив-Страхування" про солідарне стягнення заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/12968/14.

5.2.4. Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно з статтею 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, солідарний обов'язок боржників припиняється лише у разі виконання такого обов'язку у повному обсязі та не залежно від того, яким з боржників виконано цей обов'язок.

5.2.5. 05.10.2016 набрав законної сили Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, відповідно до п.п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Суди встановили, що постановою Господарського суду Запорізької області від 24.11.2016 у справі №908/6036/14 Приватне акціонерне товариство "Завод напівпровідників" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п. 8 ч. 1 та ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в чинній редакції) виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, попередні судові інстанції обґрунтовано зазначили, що закінчення виконавчого провадження на підставі того, що одного з боржників визнано банкрутом, виключає можливість знову розпочати виконавче провадження щодо іншого боржника, що суперечить ст. 543 Цивільного кодексу України, оскільки солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі.

5.2.6. Крім того, чинним законодавством України встановлено принцип обов'язковості виконання судових рішень.

Виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тоді як у даній справі судове рішення не виконано.

Оскільки примусове виконання наказу суду від 29.04.2015 здійснювалось відносно солідарних боржників (відповідача-1 та відповідача-2), а тому закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 та ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" в зв'язку з визнанням одного з боржників банкрутом, призведе до невиконання судового рішення та порушення права позивача (стягувача) на мирне володіння своїм майном (грошові кошти, присуджені судовим рішенням), у зв'язку з чим Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо неправомірності винесення постанови від 30.03.2017 про закінчення виконавчого провадження, оскільки подальші дії ДВС мають бути здійснені щодо іншого солідарного боржника до встановлення підстав для завершення виконавчого провадження, передбачених законом.

Згідно з ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

5.2.7. З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії державного виконавця у справі №910/12968/14 щодо закінчення виконавчого провадження № 47673054.

5.2.8. Аргументи касаційної скарги щодо можливості повторного звернення до виконання наказу про примусове стягнення з відповідача-2 спростовуються приписами ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а доводи щодо недослідження судами положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" також є помилковими та здійснені внаслідок власного хибного тлумачення вказаних вище норм чинного законодавства, що не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, що оскаржуються.

Крім того, у випадку закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 та ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", постанова ДВС разом з виконавчим документом надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що унеможливлює повторне звернення стягувача до органу ДВС.

Таким чином, Верховний Суд вважає, що господарські суди правильно задовольнили скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та скасували постанову ДВС від 30.03.2017 ВП №47673054 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 у справі №910/12968/14, тому підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 відсутні.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.2. Зважаючи на викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України без задоволення, а судових рішень, що оскаржуються, - без змін.

7. Судові витрати

7.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі № 910/12968/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Ткач

Судді О. Мамалуй

Л. Стратієнко