ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.06.2018 р. Справа №914/794/18

місто Львів

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Українка",
до відповідача 1:Львівської міської ради,
до відповідача 2:Головного територіального управління юстиції у Львівській області,
предмет позову: 1) визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності №37410283 від 13.05.2015, виданого реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції; 2) визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 21246732 від 13.05.2015 09:27:22, винесене державним реєстратором Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1.

Суддя ОСОБА_2
Секретар судового засідання ОСОБА_3
Представники:
позивача:не з'явився,
відповідача 1:не з'явився,
відповідача 2:ОСОБА_4 довіреність від 16.02.2018.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" до Львівської міської ради та Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності №37410283 від 13.05.2015, виданого реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 21246732 від 13.05.2015 09:27:22, винесене державним реєстратором Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1. Разом з позовною заявою позивач подав суду клопотання про витребування доказів та заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на об'єкт нерухомого майна №01 (нежитлове приміщення підвалу під індексом ХІ та першого поверху (індекси частин приміщення з 20-1 по 20-12), загальна площа (кв. м): 162,9, адреса: Львівська область, місто Львів, вулиця Лесі Українки, будинок 15); на нежитлові приміщення магазину (площею 150,8 кв. м), підвалу (площею 89,2 кв. м), які знаходяться в будинку №15 по вулиці Лесі Українки у місті Львові;

- заборони Львівській міській раді розпоряджатись об'єктом нерухомого майна №01 (нежитлове приміщення підвалу під індексом ХІ та першого поверху (індекси частин приміщення з 20-1 по 20-12), загальна площа (кв. м): 162,9, адреса: Львівська область, місто Львів, вулиця Лесі Українки, будинок 15); на нежитлові приміщення магазину (площею 150,8 кв. м), підвалу (площею 89,2 кв. м), які знаходяться в будинку №15 по вулиці Лесі Українки у місті Львові.

Ухвалою від 04.05.2018 було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою від 05.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, витребувано докази, зазначені позивачем у клопотанні про витребування доказів. Підготовче засідання призначено на 30.05.2018. Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

Попередні зауваження.

Суд звертає увагу на зміну правового регулювання процесуальних відносин у господарському судочинстві у зв'язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII. Цим законом Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4, частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Зокрема, частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи зобов'язані:

- виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

- сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи;

- з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою;

- подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

- надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасникам справи у судовому засіданні;

- виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

- виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є змагальність сторін та диспозитивність. Положеннями статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, господарські процесуальні правовідносини як форма господарського судочинства виникають, розвиваються та припиняються за волею й ініціативою сторін спору в результаті розпорядження своїми матеріальними та процесуальними правами. Визначально принцип диспозитивності виявляється у двох аспектах: суд може відкрити провадження у справі лише за заявою сторони; предмет судового провадження, його подальша модифікація визначається тільки стороною. Реалізація стороною своїх правомочностей призводить до динаміки господарського судочинства, впливає на рух справи.

У нерозривному зв'язку з принципом диспозитивності перебуває принцип змагальності сторін. Так, згідно з частинами 2 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Слід зазначити, що елементом принципу змагальності сторін, серед іншого, є участь сторін у процесі.

Незважаючи на те, що позивач як ніхто інший мав би бути активним учасником справи та цікавитись її перебігом, товариство з обмеженою відповідальністю "Українка" не виконувало покладені на нього Господарським процесуальним кодексом України зобов'язання не забезпечувало явки уповноваженого представника в судові засідання з розгляду ініційованої ним справи та не сприяло з'ясуванню всіх обставин справи. Зокрема, за клопотанням позивача судом було витребувано низку документів від різних суб'єктів, проте позивач не цікавився змістом цих документів.

Згідно з частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Такі наслідки, зокрема, передбачені частиною 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічне положення міститься в пункті 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору. Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України встановлює безумовну підставу для залишення позову без розгляду неявку позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним причини неявки (крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору). Така норма не дозволяє подвійного її тлумачення.

Крім того, суд вважає за необхідне детальніше проаналізувати процесуальну поведінку позивача.

Судове засідання 30.05.2018.

Ухвалу від 04.05.2018 про відмову в забезпеченні позову суд надіслав 05.05.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 79049, місто Львів, проспект Червоної Калини, 76/44. Як свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач отримав ухвалу 08.05.2018.

Ухвала від 05.05.2018 про відкриття провадження у справі надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення одночасно з попередньою ухвалою за тією ж адресою. Однак відділенням поштового зв'язку її було повернуто суду без вручення. Як убачається з інформації, яку можна отримати на веб-сайті публічного акціонерного товариства "Укрпошта", ввівши ідентифікатор поштового відправлення 482), 08.05.2018 та 14.05.2018 відділенням поштового зв'язку було здійснено невдалі спроби вручення такого відправлення, однак, з невідомих суду причин позивач не отримав його.

Зважаючи на невручення ухвали про відкриття провадження позивачу вперше, суд повторно скерував таку ухвалу на адресу позивача 17.05.2018. Позивач отримав цю ухвалу 30.05.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 191). Таким чином, він був обізнаний про час та місце проведення судового засідання 30.05.2018.

Перед судовим засіданням 30.05.2018 позивачем через канцелярію суду подано заяву про відвід судді Рима Т.Я., однак в судовому засіданні позивач був відсутній. Причин неявки позивач не повідомив суду.

Судове засідання 19.06.2018.

Ухвалою суду від 30.05.2018 провадження у справі зупинено, а справу передано для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Позивач отримав цю ухвалу 06.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 202).

Ухвало суду (суддя Пазичев В.М.) від 01.06.2018 в задоволенні заяви позивача про відвід судді Рима Т. Я. відмовлено, справу повернуто раніше визначеному судді для розгляду по суті. Ухвалою від 06.06.2018 поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19.06.2018. Цю ухвалу суд скерував позивачу 07.06.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 79049, місто Львів, проспект Червоної Калини, 76/44. Як убачається з інформації, яку можна отримати на веб-сайті публічного акціонерного товариства "Укрпошта", ввівши ідентифікатор поштового відправлення 653), 08.06.2018 відділенням поштового зв'язку було здійснено невдалу спробу вручення такого відправлення. З невідомих суду причин позивач не отримав його.

Водночас, позивачем 15.06.2018 через канцелярію суду повторно подано заяву про відвід судді Рима Т.Я. Ухвалою суду від 18.06.2018 заяву позивача про відвід судді залишено без розгляду. При цьому дії позивача суд визнав зловживанням процесуальними правами. Суд звертає увагу, що заяви позивача про відвід були подані з однієї і тієї ж підстави постановлення судом ухвали від 04.05.2018 про відмову в забезпеченні позову, яка була оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Явка позивача в суд 15.06.2018 для подання повторної заяви про відвід свідчить про обізнаність позивача про відмову в задоволенні попередньої його заяви про відвід, а, відповідно, й про те, що справа підлягає подальшому розгляду. Незважаючи на це, в судове засідання 19.06.2018 позивач повторно не з'явився та не повідомив суд про причини неявки.

З цього приводу, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, суд зазначає, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Судом встановлено, що, незважаючи на неотримання певних ухвал суду, позивач був обізнаний про судові засідання 30.05.2018 та 19.06.2018.

Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу на таке.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак надане кожному право не може трактуватися безмежно. Реалізація такого права повинна відбуватися на умовах, визначених законом. Принцип законності є необхідною складовою верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Отже, кожен, хто звертається до суду, повинен дотримуватися певних правил та процедур, визначених законом. Зазначене є передумовою забезпечення прав та свобод людини.

Відповідно до пункту 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Як вже зазначалось судом, позивач був обізнаний про відкриття провадження у справі за його позовом та про подальший розгляд справи. Він мав змогу та достатньо часу для того, щоб поцікавитися долею свого позову як через канцелярію суду (в яку неодноразово з'являвся), так і через Єдиний державний реєстр судових рішень.

Зокрема, відповідно до частин 1 і 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Суд звертає увагу, що в ухвалі від 05.05.2018 про відкриття провадження у справі суд, у відповідності до пункту 11 частини 2 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, зазначав веб-адресу сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою сторони справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Таким чином, можливість участі позивача у судових засіданнях залежала лише від його волевиявлення. Судом було створено усі умови для реалізації позивачем його процесуальних прав, що свідчить про забезпечення його права на справедливий судовий розгляд. Саме тому, зважаючи на неповідомлення позивачем причин неявки в судові засідання, відсутність заяви про розгляд справи за відсутності позивача, позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі імперативної норми частини 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Зважаючи на зазначене, сплачена позивачем сума судового збору не підлягає поверненню з бюджету.

Враховуючи наведене, керуючись частиною 4 статті 202, пунктом 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в строки та в порядку, встановлених розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 22.06.2018.

Суддя Рим Т.Я.