ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. Справа № 922/1471/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Міракові Г.А.,

прокурора - не з'явився;

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону, м.Харків, (вх. №73 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 (суддя Присяжнюк О.О., час ухвалення судового рішення - не зазначено, повний текст рішення складено 22.06.2017р.)

за позовом: Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство", Харківська область, м.Вовчанськ,

до відповідача: Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного космічного агентства України, м.Київ,

про визнання незаконним користування земельними ділянками,

ВСТАНОВИЛА:

10.05.2017р. Державне підприємство "Вовчанське лісове господарство", звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар", в якій просило суд визнати незаконним користування Державним науково-виробничим підприємством об'єднання Комунар" лісовими земельними ділянками, розташованими в 105 кварталі Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське лісове господарство", площею 1.768га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20га (розташованої у виділах 11, 12, 13), та зобов'язати звільнити вказані земельні ділянки, які підприємство займає без належних на те підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Державне науково - виробниче підприємство "Об'єднання Комунар" незаконно користується лісовими земельними ділянками розташованими в 105 кварталі Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське лісове господарство", площею 1, 68га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20га (розташованої у виділах 11, 12, 13), постійним лісокористувачем яких є позивач. Крім того, позивач наголошував на тому, що ДНВП "Об'єднання Комунар" незаконно зводить на вказаних земельних ділянках капітальні та тимчасові споруди та фактично проводить зміну цільового призначення земель з лісогосподарського на рекреаційне, а також допускає порушення природоохоронного законодавства.

У відзиві на позовну заяву поданому до господарського суду Харківської області 21.06.2017р. відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 28.08.2012р. ДП "Вовчанське лісове господарство" було надано ДНВП "Об'єднання Комунар" нотаріально завірене погодження на вилучення земельної лісової ділянки загальною площею 4.6 га Старосалтівського лісництва для використання в рекреаційних цілях під оздоровчий комплекс "Срібний бір", строк дії даного дозвільного документа не визначено, а тому дійсне і на даний час.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 (суддя Присяжнюк О.О.) позовні вимоги задоволено повністю; визнано незаконним користування Державним науково-виробничим підприємством "Об'єднання Комунар" лісовими земельними ділянками, розташованими в 105 кварталі Старосалтівського лісництва Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство" площею 1.768 га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20 га (розташованої у виділах 11, 12, 13); зобов'язано Державне науково-виробниче підприємство "Об'єднання Комунар" звільнити земельні ділянки лісогосподарського призначення площею 1,768 га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20 га (розташованої у виділах 11, 12, 13); стягнуто з Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" на користь Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство" судовий збір у розмірі 1600,00грн., стягнуто з Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 1600,00грн.

Відповідні висновки суду мотивовані доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, оскільки матеріали справи свідчать про те, що Державне науково - виробниче підприємство "Об'єднання Комунар" самовільно використовує лісові земельні ділянки, які на праві постійного користування передані державою ДП "Вовчанське лісове господарство".

Військовий прокурор Харківського гарнізону з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Одночасно апелянт звернувся з заявою, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, прокурор зазначає про те, що місцевим господарським судом не було встановлено власника спірних ділянок, прокурор звертає увагу на те, що позивачем - 28.08.2012р. було видано погодження на вилучення ділянки пл.4,6га Старосалтівського лісництва для використаний в рекреаційних цілях під оздоровчий комплекс "Срібний бір", тобто надано згоду про передачу даних земель відповідачу - ДНВП "Об'єднання Комунар", яке тривалий час вживає заходів до оформлення спірних земель, розробки відповідної технічної документації відповідно до вимог Закону України "Про землеустрій" та подальшої їх державної реєстрації відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України, проте вказані обставини та докази взагалі не були встановлені та досліджені судом.

Прокурор також зазначає, що місцевим господарським судом не було досліджено тих обставин, що відповідачу - ДНВП "Об'єднання Комунар" на підставі свідоцтва на право власності від 16.06.1999р. належить право власності на адміністративну будівлю, спальний корпус, прохідну, сторожку, буфет, харчоблоку, 2-х складських приміщень, 5-ти будинків, 13-ти літніх будинків, підстанції та інше нерухоме майно, що розташоване в межах спірних земельних ділянок, отже відповідач у відповідності до вимог статей 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України набув права власності на відповідні нерухомі об'єкти.

В обґрунтування наявності підстав для звернення з відповідною апеляційною скаргою прокурор посилається на те, що на земельних ділянках, які є предметом спору у даній справі, розташовані нерухомі об'єкти, які є державною власністю, перебувають на балансі Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" та знаходяться в його господарському віданні, органом управління вказаного окремого нерухомого державного майна є Державне космічне агентство України, що підтверджується доданою до апеляційної скарги копією витягу з Єдиного державного реєстру об'єктів державної власності.

Отже, як стверджує прокурор, за наведених обставин, наявні правові підстави для участі у справі військового прокурора Харківського гарнізону з метою захисту інтересів держави в особі ДНВП "Об'єднання Комунар", у зв'язку із заподіянням шкоди її економічним інтересам, що виявилось у протиправному вилученні належного їй нерухомого майна, що використовуються в якості бази відпочинку "Срібний бір" для забезпечення оздоровлення та відпочинку працівників ДПВП "Об'єднання Комунар".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2018р. поновлено Військовому прокурору Харківського гарнізону строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військового прокурора Харківського гарнізону на рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17; встановлено сторонам у справі строк до 07.02.2018р. для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 21.02.2018р.

09.02.2018р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1411), в якому просить суд залишити рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 без змін, апеляційні вимоги ДНВП "Об'єднання "Комунар" залишити без задоволення у повному обсязі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2018р. у зв'язку з відпусткою судді Бородіної Л.І. для розгляду справи №922/1471/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Здоровко Л.М., судді Шутенко І.А.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018р. повідомлено представників сторін про оголошення в судовому засіданні перерви до 21.03.2018р.

06.03.2018р. Харківським апеляційним господарським судом було направлено справу №922/1471/17 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, відповідно до пунктів 17.5, 17.10 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із надходженням 03.03.2018р. касаційної скарги Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство" (вх.217), на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018р. у справі №922/1471/17 за позовом: Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство" до відповідача: Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" про визнання незаконним користування земельними ділянками.

20.04.2018р. справа № 922/1471/17 надійшла на адресу Харківського апеляційного господарського суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2018р. у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А. для розгляду справи №922/1471/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М.

25.04.2018р. позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів (вх.№3165), а саме: копію скасування погодження на вилучення земельної ділянки загальною площею 4,6га Старосалтівського лісництва для використання в рекреаційних цілях під оздоровчий комплекс "Сосновий бір". Позивач вказує на те, що вказаний документ є додатковим доказом у даній справі, який має суттєве значення для вирішення даного спору, обґрунтовуючи неможливість його подання до місцевого господарського суду тим, що його було видано лише 24.04.2018р.

Судова колегія розглянувши подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, відмовляє в його задоволенні, з тих підстав, що апеляційним господарським судом в силу приписів Господарського процесуального кодексу України переглядаються виключно ті обставини, які були предметом розгляду місцевого господарського суду, а документ, поданий як додатковий доказ було видано лише 24.04.2018р. (тобто, через 10 місяців після ухвалення оскаржуваного рішення).

04.05.2018р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (вх.№3343), в якій просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне космічне агентство України. Крім того, відповідач просить долучити до матеріалів справи додаткові документи, а саме:

04.05.2018р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду пояснення до апеляційної скарги (вх.№3344) та додаткові документи, а саме: копію рішення Харківської обласної Ради депутатів трудящих № 366 від 09.06.1969р.; копію списку підприємств, установ та організацій, яким згідно з актами вибору ділянок дано дозвіл на проектування (додаток № 2 до постанови Облвиконкому та Президії обласної Ради профспілок від 02.06.1972р.); копію Акту вибору земельної ділянки під будівництва бази відпочинку трудящих Харківського заводу "Комунар" в Вовчанському районі від 03.01.1973р.; копію листа №377від 27.01.1975р.; копію Акту на право користування землею; копію Архітектурно - планувального завдання на проектування прив'язки бази відпочинку; копію висновку № 82 від 15.06.1983р.; копію робочого проекту надбудови двох поверхів спального корпусу бази відпочинку 1982р.; копію рішення про перегляд техно - робочого проекту на будівництво бази відпочинку від 16.06.1983р.; копію розпорядження №749 від 18.12.1997р.; копію протоколу про відмову від взаємних претензій; копію акту приймання - передачі від 25.05.1999р.; копію Державного акту на право постійного користування землею; копію Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копію листа ФДМУ № 10-15-23772 від 13.12.2017р.; копію листа МОЗУ №2 1698 від 23.06.2008р.; копію погодження на вилучення земельної лісової ділянки загальної площею 4,6га від 28.08.2012р.; копію клопотання про видачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 4,6 га №982/1-04/026 від 22.10.2014р.; копію листа № 32-20-10-15318/0/9-14 від 25.11.2014р.; копію листа №217-П/СГА від 25.12.2014р.; копію листа № 1097/1-04 від 18.11.2014р.; копію листа від 08.09.2015р.; копію листа № 26-П/СГА від 17.02.2016р.; копію листа №32-20-10-7921/0/19-16 від 16.03.2016р.; копію листа № 0249/445 від 23.03.2016р.; копію листа № 296/1-04/026 від 20.04.2016р.; копію листа № 04.01.-15-3310 від 27.05.2016р.; копію скасування погодження на вилучення земельної лісової ділянки загальною площею 4,6 га від 24.04.2018р.; копію витягу зі Статуту Харківського заводу "Комунар" від 21.01.1971р.; копію витягу зі Статуту виробничого об'єднання "Комунар" від 07.02.1978р.; копію витягу зі Статуту виробничого об'єднання "Комунар" від 14.08.1990р.; копію витягу зі Статуту заводу "Комунар" від 24.01.1992р.; копію витягу зі Статуту виробничого об'єднання "Комунар" від 23.07.1999р.; копію Розпорядження КМУ №236-р від 25.03.1999р.; копію Наказу НКАУ № 84 від 18.06.1999р.; копію Наказу № 440 від 05.07.1999р.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаюся судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Отже, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Оскільки відповідачем в додаткових поясненнях до апеляційної скарги не наведено будь-якого обґрунтування поважності причин неподання вищевказаних документів до місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за неможливе прийняти вказані документи, як додаткові докази у даній справі.

08.05.2018р. позивачем подано до апеляційного господарського суду доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№3407), в якому просить суд залишити рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 без змін, апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону без задоволення. Також, позивач просить суд розгляд справи провести без участі його представника.

10.05.2018р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на пояснення до апеляційної скарги подані Державним науково - виробничим підприємством "Об'єднання Комунар" (вх.№3458).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2018р. оголошено в судовому засіданні перерву до 07.06.2018р.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне космічне агентство України; постановлено Державному підприємству "Вовчанське лісове господарство" надіслати Державному космічному агентству України: копію позовної заяви та доданих до неї документів та надати до суду докази надсилання; зобов'язано Військового прокурора Харківського гарнізону надіслати Державному космічному агентству України: копію апеляційної скарги та доданих до них документів та надати до суду докази надсилання; встановлено Державному космічному агентству України строк до 25.05.2018р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання.

25.05.2018р. позивачем подано до апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2018р. докази на підтвердження направлення копії позовної заяви Державному космічному агентству України (вх.№3955). Також, позивач просить здійснювати подальший розгляд справи без участі його представника.

29.05.2018р. третьою особою подано до апеляційного господарського суду клопотання про продовження строків для подання пояснень у даній справі (вх.№4062). В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання, третя особа посилається на неможливість своєчасного подання відзиву на апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону на рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17, у зв'язку із тим, що документи необхідні для підготовки обґрунтованих пояснень на даний час від учасників даної справи не надійшли.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2018р. оголошено в судовому засіданні перерву до 19.06.2018р. та зобов'язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне космічне агентство України в строк до 11.06.2018р. надати письмові пояснення щодо апеляційної скарги та надати докази їх надсилання сторонам та прокурору. Крім того, у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду, яке відбулось 07.06.2018р. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача пояснив, що відмовляється від поданого 29.05.2018р. клопотання про продовження строків для подання пояснень у даній справі.

15.06.2018р. третьою особою подано до апеляційного господарського суду пояснення (вх.№4545), в яких просить суд апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

19.06.2018р. засобами електронного зв'язку відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою його представника. Вказане клопотання не засвідчено електронним цифровим підписом, про що уповноваженими особами Харківського апеляційного господарського суду складено акт від 19.06.2018р. №13-42/429.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013р. №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013р., документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних, отже судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для його розгляду.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено до дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 цієї статті визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представники сторін та прокурор про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (т. 2 а.с. 129, 144-145), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як зазначав в позовній заяві позивач, Державне науково - виробниче підприємство "Об'єднання Комунар" незаконно користується лісовими земельними ділянками розташованими в 105 кварталі Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське лісове господарство", площею 1.768га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20га (розташованої у виділах 11, 12, 13), зводить на вказаних земельних ділянках капітальні та тимчасові споруди та фактично проводить зміну цільового призначення земель з лісогосподарського на рекреаційне, а також допускає порушення природоохоронного законодавства.

Позивач стверджує, що є постійними лісокористувачем вказаних земельних ділянок, що, на його думку, підтверджується доданою до позовної заяви копією планшету лісовпорядкування 2010 року (т.1 а.с.16).

У зв'язку з вказаними обставинами, 10.05.2017р. Державне підприємство "Вовчанське лісове господарство", звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар", в якій просило суд визнати незаконним користування Державним науково-виробничим підприємством об'єднання Комунар" лісовими земельними ділянками, розташованими в 105 кварталі Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське лісове господарство", площею 1.768га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20га (розташованої у виділах 11, 12, 13), та зобов'язати звільнити вказані земельні ділянки, які підприємство займає без належних на те підстав.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у даній справі позовні вимоги задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.78-83).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство", враховуючи наступне.

Так, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права, який встановлено статтею 8 Основного Закону України.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судова колегія зазначає, що місцевий господарський суд при розгляді по суті заявлених позовних вимог про визнання незаконним користування Державним науково-виробничим підприємством об'єднання Комунар" лісовими земельними ділянками, розташованими в 105 кварталі Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське лісове господарство", площею 1.768га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20га (розташованої у виділах 11, 12, 13), був зобов'язаний надати оцінку на предмет належності і допустимості наявних в матеріалах справи доказів та доводів сторін, проте судом першої інстанції всупереч приписам господарського процесуального законодавства вказаних дій вчинено не було.

Так, у відповідності з вимогами частини 1 статті 13 та частини 1 статті 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 Земельного кодексу України).

Правовий режим та особливості використання земель лісогосподарського призначення визначаються главою 11 Земельного кодексу України.

Згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56 та 57 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому, згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Водночас у пункті 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства над нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки, земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт "б" частини першої статті 164 Земельного кодексу України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 Лісового кодексу України).

Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 Лісового кодексу України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 Лісового кодексу України).

Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтею 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 Лісового кодексу України, тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною другою статті 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 Лісового кодексу України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За статтею 48 Лісового кодексу України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з нормами статей 181 - 184, 202 - 204 Земельного кодексу України, законів України "Про Державний земельний кадастр" та "Про землеустрій" дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 27.01.2015р. у справі 21-570ацс14, від 24.12.2014р. № 6-212цс14, від 25.01.2015р. у справі № 6-224цс14.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевим господарським судом при визначенні статусу спірних земельних ділянок, а також суб'єкта, який є постійним лісокористувачем, було прийнято як належний та допустимий доказ у розумінні статей 33, 34 господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) копію плану накладки картографічних матеріалів Б/В "Срібний бар" (Обєднання Комунар) та тимчасового користувача ПП "Лідер- Сі" на лісовпорядні планшети Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське ЛГ" (т.1 а.с.16).

Проте, на думку колегії суддів вказаний документ не є належними доказом на підтвердження тих обставин, що спірні земельні ділянки перебувають у постійному користуванні саме позивача - ДП "Вовчанське лісове господарство", з огляду на його невідповідність вимогам щодо оформлення встановлених Інструкцією про порядок створення і розмноження лісових карт та відсутність доказів погодження вказаного документу з відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства, що не відповідає приписам статті 48 Лісового кодексу України.

З огляду на вищевикладене, що матеріали справи не містять належним чином оформлених планово-картографічних матеріалів, які б підтверджували належність спірних земельних ділянок до лісового фонду, окрім того, матеріали справи не містять будь-яких документів щодо відведення та закріплення спірних земельних ділянок саме за позивачем - Державним підприємством "Вовчанське лісове господарство", судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 підлягає скасуванню.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключи випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 24 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора на подання позовної заяви (заяви) в порядку господарського судочинства, внесення апеляційної чи касаційної скарги на судові рішення господарських судів, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересу держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись до апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою, Військовий прокурор Харківського гарнізону вказував на наявність порушення інтересів держави, які полягають в тому, що на земельних ділянках, які є предметом спору у даній справі, розташовані нерухомі об'єкти, які є державною власністю, перебувають на балансі Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" та знаходяться в його господарському віданні, органом управління вказаного окремого нерухомого державного майна є Державне космічне агентство України.

Отже, як зазначав прокурор, наявні правові підстави для вступу у справу військового прокурора Харківського гарнізону з метою захисту інтересів держави в особі ДНВП "Об'єднання Комунар", у зв'язку із заподіянням шкоди її економічним інтересам, що виявилось у протиправному вилученні належного їй нерухомого майна - земельних ділянок державної власності, що використовуються в якості бази відпочинку "Срібний бір" для забезпечення оздоровлення та відпочинку працівників ДПВП "Об'єднання Комунар", внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/16.

Під час апеляційного перегляду даної справи колегією суддів було встановлено, що відповідно до Положення "Про Державне космічне агентство України" (яке знаходиться в вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/281-2015-%D0%BF) (надалі - Положення), Державне космічне агентство України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. ДКА України входить до системи органів виконавчої влади, є головним органом у системі, центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері космічної діяльності (пункт 1 Положення).

Державне космічне агентство України організовує планово-фінансову роботу в апараті ДКА України, на підприємствах та в установах, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку (підпункт 3 пункту 5 Положення).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про космічну діяльність", Державне космічне агентство України, як центральний орган виконавчої влади у сфері космічної діяльності здійснює керівництво у сфері управління та координації діяльності підприємств, установ та організацій космічної та суміжних галузей.

До сфери управління Державного космічного агентства України організаційно входить Державне науково-виробниче підприємство "Об'єднання Комунар" (відповідач у даній справі), яке виконує окремі роботи, що є складовими частинами загального оборонного замовлення.

Крім того, апеляційним господарським судом було встановлено, що на земельних ділянках, які є предметом спору у даній справі, розташовані нерухомі об'єкти, які є державною власністю, перебувають на балансі Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" та перебувають в його господарському віданні, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.06.1999р. №71 на адміністративну будівлю, спільний корпус, прохідну, сторожку, буфет, харчоблок, 3-х складських приміщення, 5-ти будинків, 13-ти літніх будинків, будинку адміністративного, підстанції «Смоленськ» (т.1 а.с.122). Вказане свідоцтво про право власності є чинним, та його дію не скасовано.

Органом управління вказаного окремого нерухомого державного майна відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна є Державне космічне агентство України, що підтверджується доданою копією вказаного витягу до листа Фонду державного майна України від 13.12.2017р. №10-15-23772 (т.2 а.с.126-129).

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаюся судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Судова колегія зазначає, що вказані вище документи не були предметом розгляду місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення, а були подані прокурором до апеляційного господарського суду разом із заявою про усунення недоліків, які стали підставою, для залишення без руху його апеляційної скарги, в обґрунтування наявності підстав для звернення з відповідною апеляційною скаргою та на підтвердження наявності обставин, які порушують інтереси держави.

Отже, вказана довідка ФДМУ та свідоцтво на право власності від 16.09.1999р. №71 є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про те, що на спірних земельних ділянках розташовані нерухомі об'єкти, які є державною власністю, знаходяться на балансі відповідача та перебувають в його господарському віданні. Отже, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення разом із припиненням користування земельними ділянками, було також фактично припинено право на вільне володіння та користування нерухомими об'єктами, що розташовані на вказаних ділянках, за відсутності будь-яких на це правових підстав. У зв'язку із чим, на думку судової колегії вказані документи мають суттєве значення для вирішення даної справи, та приймаються апеляційним господарським судом як додаткові докази у даній справі.

Колегія суддів також враховує правову позицію викладену у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол; Конвенція) якою встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статтею 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.

Перший протокол ратифіковано Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Як було зазначено вище, оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду було задоволено позовні вимоги Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство" та зобов'язано Державне науково-виробниче підприємство "Об'єднання Комунар" звільнити земельні ділянки лісогосподарського призначення площею 1.768 га (розташованої у виділах 5 та 14) та площею 2,20 га (розташованої у виділах 11, 12, 13). Проте, під час апеляційного перегляду даної справи судовою колегією було встановлено, що на спірних земельних ділянках розташовані нерухомі об'єкти, які є державною власністю, перебувають на балансі Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" та перебувають в його господарському віданні, та відповідно відповідач користується вказаним майном на законних підставах.

Таким чином, на спірних земельних ділянках, статус та суб'єкта, який є постійним лісокористувачем, місцевим господарським судом визначено не було, та право постійного користування якими має намір відновити позивач, знаходяться об'єкти державної власності, які перебувають на балансі відповідача, та якими він користується на відповідних правових підставах, та чиї права та інтереси може бути порушено внаслідок повернення земельних ділянок, що суперечить приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що прокурор правомірно звернувся з відповідною апеляційною скаргою з метою захисту інтересів держави.

Оскільки місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга військового прокурора Харківського гарнізону підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст.275, п.3 ч.1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу військового прокурора Харківського гарнізону задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1471/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство" (62054, м. Вовчанськ, вул. Жовтнева, 19, ) на користь Генеральної прокуратури України (01011, м .Київ, вул. Різницька, 13/15, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3520,00грн.

Повний текст постанови складено 21 червня 2018р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.