РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018 м. Київ Справа № 910/585/18

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "КОМП МЮЗІК";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛІАНІ ПРОДАКШН";

про: стягнення 111.690,00 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Кадимська А.В.;

відповідача: Миколюк Р.А.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМП МЮЗІК" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛІАНІ ПРОДАКШН" (далі - відповідач) про стягнення 111.690,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені майнові авторські права позивача у вигляді використання музичного твору "О тебе", виконавець - ОСОБА_3, шляхом його публічного виконання без належного дозволу та без сплати авторської винагороди, майнові авторські права на які належать позивачу.

Ухвалою господарського суду від 22.01.2018 № 910/585/18 вказану позовну заяву залишено без руху на підставі п. 8, 9, 10 ч. 3 ст. 162 ч. 1 ст. 174, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 7 (сім) днів з дня вручення даної ухвали.

До господарського суду 14.02.2018 надійшла заява позивача з якої вбачається, що позивачем усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі господарського суду від 22.01.2018 № 910/585/18.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/585/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 12.03.2018.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням укладення договорів з правовласниками оспорюваної композиції, що виконувались та з виконавцями, які брали участь у концерті.

До господарського суду надійшло клопотання позивача, відповідно до якого останній долучив до матеріалів справи копію авторського договору від 31.01.2002, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як автором, про передачу виключних прав, зокрема, на твір "О тебе".

В підготовчому судовому засіданні 12.03.2018 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву до 11.04.2018.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про помилкове посилання відповідача на укладені між останнім та авторами твору "О тебе" договорів на використання такого твору, оскільки позивач, як правовласник не надавав дозволу відповідачу на використання твору "О тебе". Крім того, наявне у згаданих договорах запевнення не є достатнім доказом існування того чи іншого факту. Також, відповідно до авторського договору від 31.01.2002, ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 всі свої виключні права на використання твору "О тебе", права на на використання якого в подальшому передані позивачу за договором від 30.10.2001 № А 12.

До господарського суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів у товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ 1+1".

В підготовчих судових засіданнях 11.04.2018 та 25.04.2018 оголошено перерву до 25.04.2018 та 07.05.2018 відповідно. Крім того, в судовому засіданні 11.04.2018 судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів у товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ 1+1" з підстав, зазначених в ухвалі суду від 11.04.2018.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про те, що авторський договір від 31.01.2002 не містить переліку прав, які передаються автором. В статті 14 Закону України "Про авторське право та суміжні права" в редакції від 16.08.2001 (яка діяла до 25.06.2003) містився перелік особистих немайнових прав, які взагалі не можуть передаватись (відчужуватись) іншим особам. Крім того, відповідач, маючи право на переробку, аранжування, створив новий об'єкт інтелектуальної власності, який в подальшому і був використаний.

До господарського суду надійшло клопотання відповідача про витребування у ОСОБА_3 оригінал авторського договору від 31.01.2002 та уповноважити позивача на його отримання.

Вказане клопотання не було розглянуте судом, оскільки не містить підпису уповноваженого представника відповідача Миколюк Р.А.

Проте, в судовому засіданні 25.04.2018 суд запропонував позивачу надати для огляду оригінал авторського договору від 31.01.2002.

До господарського суду надійшла відповідь товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ 1+1", в якій вказано, що відповідно до п. 4 ст. 48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. Оскільки згідно ухвали суду був витребуваний запис ефіру від 07.05.2017, ефірна версія останнього не збережена.

В підготовчому судовому засіданні 07.05.2018 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 23.05.2018.

До господарського суду надійшло повідомлення позивача про отримання останнім оригіналу авторського договору від 31.01.2002.

В судовому засіданні 23.05.2018 оголошено перерву до 11.06.2018.

В судовому засіданні 11.06.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Між позивачем та ОСОБА_3, як артистом укладено договір від 30.10.2001 № А 12 (далі - Договір № А 12) відповідно до предмету артист, який володіє всіма правами, передає позивачу на строк та в межах території права на об'єкти, перелічені у додатках до Договору № А 12, які включають в себе, але не обмежуються: виконання об'єктів шляхом відтворення на матеріальних носіях необмеженим тиражем, включення у збірники, розповсюдження об'єктів будь-яким способом, в тому числі у цифровій формі , а також шляхом продажу, синхронізації з відеорядом та звуком для створення аудіовізуального твору синхронізації з будь-якою дією або зображенням, переробки, адаптації, здійснення інших подібних видозмін об'єктів (в тому числі переробка в цифрову форму, караоке та ін..) для розповсюдження через Інтернет та мобільні телефони та інші форми розповсюдження об'єктів, через Інтернет та мобільні телефони; використання в рекламі, публічного сповіщення, публічного виконання, публічного показу, публічної демонстрації; дозволяти або забороняти третім особам використання об'єктів та отримувати винагороду за будь-яке використання об'єктів відповідно до даного договору (п. 2.1 Договору № А 12).

Положеннями п. 2 додатку від 31.01.2002 № 2 до Договору № А 12, зокрема, визначено, що, артист передає позивачу права на використання творів та фонограм - назва твору "О тебе", автори - Р. ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавець - ОСОБА_3.

Таким чином, позивач стверджує, що на підставі вказаного вище Договору № 12 А набув виключні майнові авторські права на твір "О тебе", автори - Р. ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону встановлено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Позивач вказує, що 07.05.2017 о 21:00 в ефірі телеканалу "1+1" транслювався концерт-бенефіс ОСОБА_5 "Небо - это я" (далі - Концерт), який проходив у приміщенні ОСОБА_7 23.03.2017. Позивачем було зафіксовано виконання музичного твору "О тебе", автори - Р. ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавець - ОСОБА_3 у виконанні ОСОБА_8 (далі - спірний твір).

Факт використання спірного твору відповідачем у Концерті позивач підтверджує:

- відеозаписом на компакт-диску, моніторингу публічного сповіщення спірного твору, яке здійснене об'єднанням підприємств "УКРАЇНСЬКИЙ МУЗИЧНИЙ АЛЬЯНС" за актом від 15.05.2017 № 101;

- листом-відповіддю державного підприємства "ПАЛАЦ СПОРТУ" від 16.05.2017 № 01-05/112, в якому зазначено, що замовником послуг під час Концерту був відповідач;

- скаргою позивача від 19.05.2017 № 3484 до відповідача.

Згідно зі статтею 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача 111.690,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Пунктом 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" визначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

В той же час, при вирішенні спору пов'язаного із захистом прав інтелектуальної власності, підлягає також з'ясуванню питання про те, який саме обсяг майнових прав передано і чи дотримано при цьому вимоги закону щодо авторського договору.

Відповідно до акту проведення моніторингу публічного сповіщення музичних творів, фонограм (відеограм) та зафіксованих у них виконань в мережі Інтернет від 15.05.2017 № 101 складеного керівником та юристом об'єднання підприємств "УКРАЇНСЬКИЙ МУЗИЧНИЙ АЛЬЯНС", автором музики спірного твору є ОСОБА_5, а автором слів - ОСОБА_6.

В судовому засіданні 11.06.2018 суд дослідив поданий позивачем відеозапис фіксації публічного сповіщення спірного твору та встановив, що 07.05.2017 в ефірі телеканалу "1+1" транслювався Концерт, який проходив у приміщенні ОСОБА_7, в якому звучить, зокрема, спірний твір у виконанні ОСОБА_8 в аранжуванні для оркестру.

Враховуючи те, що на вказаному вище відеозапису зафіксовано публічне сповіщення спірного твору у виконанні ОСОБА_8, саме в аранжуванні для оркестру, суд дійшов висновку, що на даному відеозаписі здійснено публічне сповіщення нового твору, а саме - шляхом переробки та аранжування спірного твору.

Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов'язком певного суб'єкта. У процесуальній діяльності небайдуже, хто зобов'язаний бути активним у встановленні факту, оскільки завжди має бути можливість покласти наслідки його недоведеності на когось із учасників процесу.

Розподіл і роз'яснення сторонам їх обов'язку щодо доказування - це функція суду в рамках юрисдикційної процедури, це завдання суду організувати дійсно змагальний процес. Розподілити тягар доказування у справі - це означає зробити припущення про наявність або відсутність юридичних фактів на користь однієї із сторін. Якщо противна сторона твердженнями і доказами не може переконати суд у хибності такого припущення, то припущення трансформується у твердження про наявність відшукуваного факту, яке буде відображено у мотивувальній частині судового рішення.

Так між відповідачем та ОСОБА_4, як правовласником, укладено ліцензійний договір від 01.03.2017 № 01 (далі - Ліцензійний договір № 01), відповідно до предмету якого правовласник надає відповідачу у користування невиключні авторські права на використання, зокрема, спірного твору, для створення та подальшого використання Концерту, доля автору (правовласника) в музиці якого становить 100 % (п. 1.1 Ліцензійного договору № 01).

Пунктом 1.2.8 Ліцензійного договору № 01 визначено, що в рамках дійсного договору правовласник надає відповідачу права на використання, зокрема, спірного твору, а саме: право на переробку, тобто право переробки, аранжування або другим іншим чином перероблювати, зокрема, спірний твір у будь-який спосіб, в тому числі шляхом створення із використанням, зокрема, спірного твору, інших творів (в тому числі літературних творів, анімаційних фільмів, коміксів та ін.).

Розділом 4 Ліцензійного договору № 01 визначені гарантії сторін, зокрема:

- відповідач гарантує правовласнику, що є юридичною особою, створеною належним чином відповідно до законодавства України та має всі повноваження для того, щоб укласти дійсний договір (п. 4.1 Ліцензійного договору № 01;

- правовласник заявляє та гарантує відповідачу, що на законних підставах володіє всіма правами на використання, зокрема, спірного твору, що надані у відповідності із дійсним договором права вільні від зобов'язань перед третіми особами, що використання, зокрема, спірного твору, згідно даного договору не призведе до порушення прав третіх осіб та що відповідач може користуватися наданими по даному договору правами без отримання будь-яких додаткових дозволів від третіх осіб та без здійснення будь-яких додаткових сплат на користь третіх осіб у разі (п. 4.2 Ліцензійного договору № 01);

- правовласник гарантує, зо відповідач не може бути притягнутий ні до якого платежу на користь будь-якої третьої особи по відношенню до використання, зокрема, спірного твору, в межах прав, наданих дійсним договором відповідачу. Претензії або інші вимоги третіх осіб відносно використання, зокрема, спірного твору, відповідачем на умовах та у відповідності до дійсного договору, мають бути врегульовані правовласником, який несе повну відповідальність перед такими третіми особами. У разі пред'явлення відповідачу третіми особами будь-яких позовних вимог відносно використання, зокрема, спірного твору, відповідачем на умовах та у відповідності з дійсним договором, правовласник зобов'язується вступити в судовий процес на стороні відповідача. У разі задоволення судовими органами позовних вимог третіх осіб, правовласник зобов'язується відшкодувати всі судові витрати відповідача, а також сплатити відповідачу всі суми стягнення по рішенням судових органів, які набрали сили (п. 4.4 Ліцензійного договору № 01).

Так між відповідачем та ОСОБА_6, як правовласником, укладено ліцензійний договір від 01.03.2017 № 02 (далі - Ліцензійний договір № 02), відповідно до предмету якого правовласник надає відповідачу у користування невиключні авторські права на використання, зокрема, спірного твору, для створення та подальшого використання Концерту, доля автору (правовласника) в тексті якого становить 100 % (п. 1.1 Ліцензійного договору № 02).

Пунктом 1.2.8 Ліцензійного договору № 02 визначено, що в рамках дійсного договору правовласник надає відповідачу права на використання, зокрема, спірного твору, а саме: право на переробку, тобто право переробки, аранжування або другим іншим чином перероблювати, зокрема, спірний твір у будь-який спосіб, в тому числі шляхом створення із використанням, зокрема, спірного твору, інших творів (в тому числі літературних творів, анімаційних фільмів, коміксів та ін.).

Розділом 4 Ліцензійного договору № 02 визначені гарантії сторін, зокрема:

- відповідач гарантує правовласнику, що є юридичною особою, створеною належним чином відповідно до законодавства України та має всі повноваження для того, щоб укласти дійсний договір (п. 4.1 Ліцензійного договору № 02;

- правовласник заявляє та гарантує відповідачу, що на законних підставах володіє всіма правами на використання, зокрема, спірного твору, що надані у відповідності із дійсним договором права вільні від зобов'язань перед третіми особами, що використання, зокрема, спірного твору, згідно даного договору не призведе до порушення прав третіх осіб та що відповідач може користуватися наданими по даному договору правами без отримання будь-яких додаткових дозволів від третіх осіб та без здійснення будь-яких додаткових сплат на користь третіх осіб у разі (п. 4.2 Ліцензійного договору № 02);

- правовласник гарантує, зо відповідач не може бути притягнутий ні до якого платежу на користь будь-якої третьої особи по відношенню до використання, зокрема, спірного твору, в межах прав, наданих дійсним договором відповідачу. Претензії або інші вимоги третіх осіб відносно використання, зокрема, спірного твору, відповідачем на умовах та у відповідності до дійсного договору, мають бути врегульовані правовласником, який несе повну відповідальність перед такими третіми особами. У разі пред'явлення відповідачу третіми особами будь-яких позовних вимог відносно використання, зокрема, спірного твору, відповідачем на умовах та у відповідності з дійсним договором, правовласник зобов'язується вступити в судовий процес на стороні відповідача. У разі задоволення судовими органами позовних вимог третіх осіб, правовласник зобов'язується відшкодувати всі судові витрати відповідача, а також сплатити відповідачу всі суми стягнення по рішенням судових органів, які набрали сили (п. 4.4 Ліцензійного договору № 02).

Таким чином, спірний музичний твір було змінено шляхом його переробки і використано новий твір з використанням авторських прав на переробку та аранжування, отриманих від авторів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі вказаних вище Ліцензійних договорів № 01 та 02.

В судовому засіданні 23.05.2018 суд дослідив оригінал авторського договору від 31.01.2002, укладений між ОСОБА_3, як компанією, та ОСОБА_4, як автором (далі - Авторський договір) та встановлено, що вказаний договір відповідає копії, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до предмету авторського договору, автор, як творець мелодій пісень "Зима" та "О тебе" ноти яких додаються до дійсного договору (твір), володіє всіма авторськими правами на даний твір, дійсним передає (уступає) компанії всі свої майнові (виключні) права на твір в будь-якій формі та будь-якій спосіб (виключні майнові права), за що сплачує автору винагороду, як буде вказано нижче.

Пунктом 1 Авторського договору визначено, що автор відступає компанії виключні права в повному обсязі, передбачені ст. 14 Закону.

Однак, Авторський договір не містить переліку прав, які передаються автором.

В свою чергу, майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані. Вказане визначення міститься в Законі на даний час, таке ж визначення містилося в редакції Закону, яка діяла до 25.06.2003.

Таким чином, суд не приймає Авторський договір як належний та допустимий доказ володіння виключними авторськими правами на спірний твір ОСОБА_3, оскільки:

- Законом чітко встановлено обов'язок зазначати перелік прав, що передаються, інакше останні вважаються такими, що не передані;

- посилання на будь-які документи, правила, додатки - є законними і вважається, що особа з ними погодилась, якщо ознайомившись з ними про це зроблено запис з підписом особи;

- в ст. 14 Закону в редакції від 16.08.2001 (яка діяла до 25.06.2003) містився перелік особистих немайнових прав, які не можуть передаватися (відчужуватись) іншим особам.

Крім того, право на переробку, аранжування в Авторському договорі не зазначено, відтак, ОСОБА_4 не передавши право на переробку, аранжування за Авторським договором, правомірно передав таке право відповідачу відповідно до Ліцензійного договору № 01.

В свою чергу, відповідач маючи право на переробку, аранжування створив новий твір (новий об'єкт інтелектуальної власності), що підтверджується договором про створення на замовлення та використання об'єктів права інтелектуальної власності від 05.03.2017 № 31/23-03-17, укладеним між відповідачем, як замовником, та ОСОБА_4, як виконавцем, відповідно до предмету якого, в порядку та на умовах, визначених договором, замовник замовляє, а виконавець приймає на себе зобов'язання створити або переробити (аранжувати адаптувати), зокрема, спірний твір, та здійснити запис його фонограми (п. 2.1).

Підсумовуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що зібрані, оформлені та подані до суду позивачем докази в своїй сукупності не є достатніми для встановлення наявності факту порушення відповідачем порядку використання спірного твору та не доводять наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за порушення порядку використання спірного твору, враховуючи вжиття відповідачем всіх можливих заходів, направлених на правомірність такого використання.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21 червня 2018 року

Cуддя С.В. Балац