ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/2381/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Погребняк В.Я.

за участі секретаря судового засідання Сліпчук Н.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник - адвокат Литвин П.В. (договір про надання правової допомоги №14/4279/17 від 30.08.2017, довіреність №14-163 від 28.09.2017)

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Харківгаз"

представник - адвокат Богдан С.В. (довіреність №Д/1-48-0318 від 19.03.2018)

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду

від 24.11.2017

у складі колегії суддів: Пелипенко Н.М., (головуючий), Барбашова С.В., Істоміна О.А.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 214 477 596, 33 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 12.12.2017 поштовим відправленням, направленим на адресу Харківського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі №922/2381/16 в порядку статей 107, 109 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції до 15.12.2017.

2. 22.03.2018, за наслідком проведеного повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого протоколом від 21.03.2018, у справі №922/2381/16 Господарського суду Харківської області колегією суддів Верховного Суду у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Погребняк В.Я. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 та ухвалено здійснити її перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

3. Ухвалою Верховного Суду від 23.04.2018 повідомлено учасників справи №922/2381/16 про розгляд касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі №922/2381/16 в судовому засіданні 17.05.2018 о 15 год. 30 хв.

4. Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" подав відзив на касаційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

5. На розгляд суду касаційної інстанції винесено проблему застосування положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 129 Конституції України, статей 22, 53, 93, 106 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції та прийняте ним рішення

6. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.07.2016 порушено провадження у справі №922/2381/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" (далі - ПАТ "Харківгаз", відповідач) 214 477 596, 33 грн. заборгованості за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, укладеного між сторонами спору, в тому числі основний борг за придбаний природний газ на суму 169 639 003, 17 грн., пеню на суму 34 876 569, 93 грн., інфляційні втрати на суму 7 487 266, 39 грн. та 3% річних на суму 2 474 756, 84 грн.

7. Позовні вимоги обґрунтовано непроведенням відповідачем, як покупцем, повного розрахунку з позивачем-продавцем за поставлений в період січня 2013 року - грудня 2015 року природний газ за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 на суму 169 639 003, 17 грн., що не узгоджується з погодженим сторонами спору (пункт 6.1. договору) порядком проведення остаточних розрахунків за поставлений газ не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання-передачі; у зв'язку з простроченням відповідача щодо виконання основного зобов'язання, позивачем на підставі пунктів 7.1., 7.2. договору нараховано відповідачу штрафні санкції у вигляді пені та застосовано до відповідача відповідальність за невиконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних на суму основного боргу з оплати вартості поставленого газу.

8. 19.09.2016 рішенням Господарського суду Харківської області у складі судді Макаренко О.В. в позові відмовлено.

8.1. Судом встановлено, що спір у справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 щодо розрахунку за поставлений йому позивачем природний газ за актами приймання-передачі у спірний період, з огляду на що у відповідача станом на 07.06.2016 утворилася заборгованість з оплати вартості природного газу на суму 169 639 003, 17 грн., що відповідає ціні позову в частині стягнення основного боргу, на яку позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати, 3% річних та пеню за період прострочення виконання основного зобовязання.

8.2. Судом встановлено, що заперечуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог, відповідач зазначив про існування форс-мажорних обставин, які унеможливили належне виконання ним, як покупцем, зобов'язань з оплати вартості поставленого позивачем природного газу у січні 2013 року - грудні 2015 року та полягали у бездіяльності органів державної влади (Міненерго та НКРЕКП) щодо невиконання вимог із затвердження гранично допустимого розміру виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільчих мережах для відповідача, як газорозподільного підприємства, що враховується при формуванні відповідачу тарифу на розподіл природного газу. На підтвердження зазначених обставин відповідач надав суду сертифікат Торгово-промислової палати України №6077 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.03.2016 та доводив, що такі обставини є обставинами непереборної сили, не залежали від волі відповідача та об'єктивно унеможливили виконання ним визначеного пунктом 6.1. спірного договору зобов'язання з оплати придбаного у 2014-2015 роках в позивача природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних втрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу в розмірі 32,288 млн. куб.м. на загальну суму 228 329, 44 грн. без ПДВ. Відповідач доводить, що форс-мажорні обставини настали 01.05.2014 та тривають по даний час, що є підставою для його звільнення від відповідальності за невиконання основного зобов'язання на підставі пунктів 8.1., 8.2. укладеного між сторонами спору договору та положень статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

8.3. Суд встановив, що позивач заперечував можливість застосування наслідків дії форс-мажорних обставин щодо виконання відповідачем основного зобов'язання з оплати вартості природного газу з посиланням на те, що проведення відповідачем розрахунку за придбаний природний газ є його обов'язком в силу договору та не вважається відповідальністю відповідача, від якої відповідач може бути звільнений у разі настання форс-мажорних обставин на підставі пункту 8.1. спірного договору.

9. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу спеціального законодавства, що визначає порядок розрахунків за поставлений газорозподільчому підприємству природній газ суб'єктом природної монополії, вбачається обов'язок НКРЕКП щодо встановлення тарифу на транспортування природного газу газорозподільними мережами із врахуванням затвердженого Міненерго гранично допустимого розміру нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільчих мережах покупця природного газу, а, відтак, невиконання зазначеними органами (НКРЕКП та Міненерго) обов'язку щодо встановлення таких нормативів та тарифів є обставинами, що унеможливлюють виконання покупцем (відповідачем) зобов'язань з розрахунку за поставлений природний газ із суб'єктом природної монополії (позивачем) у погоджений в договірному порядку строк.

10. Місцевий господарський суд встановив, що впродовж 2014 - 2015 років при формуванні та затвердженні гранично допустимого розміру виробничо-технологічних витрат природного газу та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не було враховано обсяги витрати газу на покриття виробничо-технологічних витрат в розмірі 32,288 млн. куб.м. на загальну суму 228 329, 44 грн. без ПДВ, що підтверджено сертифікатом Торгово-промислової палати України №6077 про форс-мажорні обставини від 29.03.2016, наданим відповідачем в заперечення доводів позивача. Зазначені обставини суд першої інстанції оцінив як обставини непереборної сили, що не могли бути відомі сторонам при укладенні договору №13-228-ВТВ від 04.01.2013 та унеможливили належне виконання відповідачем основного зобов'язання з оплати постановленого позивачем природного газу у 2014 - 2015 роках у встановлений договором строк.

11. Суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи з визначених сторонами спору в пунктах 8.1., 8.2. договору №13-228-ВТВ від 04.01.2013 наслідків настання форс-мажорних обставин, які виникли 01.05.2014 та тривають по даний час, у відповідача не настав строк виконання зобов'язання з розрахунку за поставлений природний газ на момент звернення позивача-продавця з позовними вимогами у липні 2016 року, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача суми основного боргу та нарахованих позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Провадження в суді апеляційної інстанції та обґрунтування його рішення

12. 17.11.2017 позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" через місцевий господарський суд звернувся з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду з вимогою про скасування рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2016 у справі №922/2381/16 про відмову в позові та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог, а також клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження.

12.1. Позивач заперечив існування форс-мажорних обставин як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання перед позивачем зобов'язань з оплати за договором купівлі-продажу природного газу та зазначив, що дії (бездіяльність) органів державної влади (у даній справі Міненерго та НКРЕКП) не можуть вважатися форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) в розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

12.2. В обґрунтування поважності підстав для поновлення пропущеного процесуального строку позивач зазначив, що в судовому засіданні місцевого господарського суду 19.09.2016 було оголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення, при цьому, не повідомлено учасників справи про мотиви та підстави відмови у задоволенні позовних вимог; тому для складення апеляційної скарги позивач мав потребу в ознайомленні із повним текстом рішення суду від 19.09.2016, який йому було надіслано судом лише 18.11.2016 поштовим відправленням, яке він отримав 22.11.2016, тобто зі спливом десятиденного строку на апеляційне оскарження судового рішення.

12.3. Позивач доводить, що у вересні 2016 року його керівництвом вчинено дії з підготовки апеляційної скарги, зокрема, сплачено судовий збір на суму 227 370 грн. за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції від 19.09.2016 у справі №922/2381/16 відповідно до платіжного доручення №4007667 від 30.09.2016, копію якого скаржником долучено до апеляційної скарги, тобто ще до отримання позивачем копії оскаржуваного рішення суду від 19.09.2016. Однак, за результатами службової перевірки 10.10.2017 керівництвом позивача встановлено, що відповідальний працівник ОСОБА_9 не вжив всіх необхідних заходів для складення та подання до суду апеляційної скарги на рішення суду від 19.09.2016 у справі №922/2381/16, у зв'язку з чим до нього застосовано заходи дисциплінарної відповідальності.

12.4. Зазначені обставини позивач вважає поважними причинами для поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду про відмову в позові про стягнення з відповідача значної суми заборгованості за розрахунками за поставлений природний газ, який було пропущено позивачем більш як на один рік з вини його відповідального працівника, про що керівництву позивача стало відомо лише 10.10.2017 та в подальшому вжито заходів для підготовки та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у максимально стислий строк.

13. 24.11.2017 ухвалою Харківського апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: Пелипенко Н.М., Барбашова С.В., Істоміна О.А. відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, повернено позивачу апеляційну скаргу з додатками на рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2016 у справі №922/2381/16.

14. Апеляційним судом встановлено, що оскаржуване судове рішення про відмову в позові прийнято 19.09.2016 за участі в судовому засіданні представника позивача Єфременка О.О., який поряд з цим здійснював представництво інтересів ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у засіданнях суду першої інстанції 02.08.2016, 06.09.2016 та 16.09.2016 під час розгляду даного спору.

15. Апеляційний суд дійшов висновку, що представник позивача Єфременко О.О. був обізнаний з результатом розгляду справи №922/2381/16 з моменту проголошення в судовому засіданні 19.09.2016 вступної та резолютивної частини рішення суду, однак, не вжив заходів щодо отримання його повного тексту в суді першої інстанції та подання апеляційної скарги в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження судового рішення, визначеного статтею 93 ГПК України.

16. Доводи скаржника про неодержання ним копії повного тексту оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції спростував з посиланням на обставини його прийняття за участі в судовому засіданні представника позивача, якому було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, що звільняє суд від обов'язку щодо надіслання позивачу копії повного тексту рішення суду в силу статті 87 ГПК України.

17. Апеляційним судом встановлено, що в клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначив про встановлення його керівництвом 10.10.2017 факту безвідповідального виконання посадових обов'язків головним юристконсультом ОСОБА_9, що полягало у невжитті ним заходів для подання апеляційної скарги на рішення суду від 19.09.2016 у справі №922/2381/16, у зв'язку з чим до нього застосовано дисциплінарні заходи.

18. Спростовуючи поважність наведених позивачем підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_9 не представляв інтереси ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в суді першої інстанції під час розгляду справи №922/2381/16, тоді як Головою правління ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на представництво інтересів позивача уповноважено ще чотирьох осіб - Теклюка Я.В., Лужанського В.Г., Єгорова В.С. та Єфременка О.О., які не були позбавлені можливості вжити заходів щодо своєчасного оскарження рішення місцевого господарського суду від 19.06.2016 у справі №922/2381/16 в апеляційному порядку.

19. Апеляційний суд встановив, що позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" отримав копію оскаржуваного судового рішення у листопаді 2016 року, тоді як його представник Случ О.В. звернувся з апеляційною скаргою у справі №922/2381/16 на судове рішення, прийняте по суті спору, лише у листопаді 2017 року, однак, скаржником не наведено обґрунтованих причин зволікання з поданням апеляційної скарги впродовж року, зважаючи на чисельний склад працівників юридичного департаменту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", які могли вжити заходів для своєчасного апеляційного оскарження рішення суду від 19.09.2016 у справі №922/2381/16.

20. За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не наведено поважних причин, які б об'єктивно перешкоджали йому подати апеляційну скаргу в строк, а отже, не доведено, що він не мав можливості вчасно здійснити відповідні процесуальні дії, тому підстав для відновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі не вбачається.

21. Ухвала суду апеляційної інстанції від 24.11.2017 про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги та її повернення з цих підстав обґрунтована з посиланням на положення статей 53, 93, пункту 4 частини 1 статті 97 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991, тлумачення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за рішеннями Європейського суду з прав людини.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (позивача)

22. Скаржник доводив, що оскаржувана ухвала апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права, зокрема, статей 22, 53, 93 ГПК України в редакції до 15.12.2017.

23. Скаржник доводив, що з метою запобіганню порушенню його прав як суб'єкта природної монополії, що здійснює поставки природного газу газорозподільчим підприємствам, яким є відповідач, ще до моменту ознайомлення із повним текстом рішення суду від 19.09.2016 у справі №922/2381/16 про відмову в позові про стягнення з відповідача 214 477 596, 33 грн. з оплати за поставлений позивачем природний газ з урахуванням сум інфляційних втрат, 3% річних та пені, вчинив дії, які об'єктивно свідчать про його волевиявлення на оскарження такого рішення в апеляційному порядку, а саме сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, в підтвердження чого надав суду апеляційної інстанції копію платіжного доручення №4007667 від 30.09.2016 про сплату судового збору на суму 227 370 грн. Разом з тим, неподання апеляційної скарги впродовж тривалого період часу (близько 1 року) на зазначене судове рішення було зумовлено бездіяльністю відповідального працівника позивача, про що позивачу стало відомо за результатами службової перевірки 10.10.2017.

24. Скаржник стверджував, що апеляційний суд, визнаючи неповажними причини для поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на наявність у юридичному відділі ПАТ "НАК "Нафтогаз України" достатньо працівників, які були уповноважені на представництво інтересів позивача, а тому могли вжити необхідних та своєчасних заходів для ознайомлення з повним текстом рішення місцевого господарського суду від 19.09.2016 у справі №922/2381/16 та оскаржити його в апеляційному порядку в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження, залишив поза увагою те, що доводи позивача про поважність підстав пропуску строку на подання апеляційної скарги ґрунтувалися на існуванні об'єктивних обставин, які зумовили пропуск зазначеного процесуального строку, а саме неналежного виконання працівником позивача покладеного на нього керівництвом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обов'язку з підготовки та подання апеляційної скарги на рішення суду від 19.09.2016, про що керівництву позивача не було відомо тривалий час, а про таку бездіяльність його працівника стало відомо лише 10.10.2017 в ході службової перевірки.

25. На думку скаржника, зазначені обставини заслуговують на увагу для відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, адже свідчать про те, що в межах строку на апеляційне оскарження судового рішення керівництво позивача вчинило процесуальні дії (зі сплати судового збору), які підтверджують волевиявлення позивача на подальше звернення до суду апеляційної інстанції, однак, неподання апеляційної скарги у максимально стислий строк з моменту ознайомлення позивача з повним текстом оскаржуваного рішення було зумовлено недобросовісними діями відповідального за підготовку та подання апеляційної скарги працівника позивача.

Доводи інших учасників справи

26. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу погодився з висновками апеляційного суду про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку на апеляційне оскарження, що б могли стати підставою для його поновлення, та зазначив, що ухвала апеляційного суду прийнята з дотриманням норм процесуального права.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

27. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод

Стаття 6 - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

28. Конституція України

Стаття 129 - основними засадами судочинства, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

29. Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991

Частина 1 статті 1 - підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 4-2 - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Частина 3 статті 4-3 - господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частини 1, 2 статті 22 - сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

Частини 1, 2, 3 статті 53 - за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом, яка може бути оскаржена.

Частина 1 статті 91 - сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Частина 1 статті 93 - апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Пункт 4 частини 1 статті 97 - апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

30. З огляду на повноваження суду касаційної інстанції при перегляді судових рішень в касаційному порядку відповідно до статті 300 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про порушення апеляційним судом положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 129 Конституції України, статей 22, 53, 93, 106 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991.

А.2. Щодо застосування норм процесуального права апеляційним судом та мотиви прийняття доводів касаційної скарги

31. Відповідно до статті 129 Конституції України, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією із засад судочинства, яка застосовується виходячи з принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи. Складовою частиною принципу верховенства права є застосування принципу правової визначеності res judicata, який в контексті права на оскарження судового рішення визначає, що "у кожній справі національні суди мають перевіряти чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності)" (рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", пункт 41). Відтак, незалежно від того, що статтею 53 ГПК України в редакції до 15.12.2017 не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, суд здійснюючи правосуддя, наділений повноваженнями, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надати оцінку наведеним стороною обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, оцінити чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності, та враховуючи баланс суспільного та приватного інтересу, дійти висновку про можливість відновлення строку на апеляційне оскарження.

32. Як вбачається з апеляційної скарги позивача, предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу з оплати вартості поставленого позивачем природного газу, а також інфляційних втрат, 3% річних та пені на загальну суму 214 477 596, 33 грн.

Позивач не погодився із здійсненою судом першої інстанції оцінкою доказів у справі та його висновками про ненастання строку виконання відповідачем зобов'язання щодо проведення розрахунків за придбаний в позивача природний газ у зв'язку з існуванням форс-мажорних обставин, які виникли у травні 2014 року і не припинили свою дію на момент розгляду спору господарським судом та які полягали в бездіяльності Міненерго та НКРЄ щодо затвердження тарифів при розрахунках за поставлений газ.

Відтак, позивач доводив, що прийняте 19.09.2016 місцевим господарським судом рішення про відмову в позові порушує його приватний інтерес, як суб'єкта господарювання, який здійснюючи поставку природного газу відповідачу у спірний період, розраховував на своєчасне одержання плати за поставлений товар та належне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань. Разом з тим, порушується публічний інтерес, який полягає в тому що суспільство потребує належних та вчасних розрахунків суб'єктів господарювання за спожиті енергоносії, оскільки це гарантує економічну безпеку держави.

33. Позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є суб'єктом природної монополії на здійснення поставок газу в Україні через газорозподільчі системи газорозподільним підприємствам, до яких належить відповідач, а, відтак, непроведення з ним розрахунків за поставлений природний газ може завдати шкоди суспільному інтересу, що виражається у належному функціонуванні на території України позивача, як суб'єкта господарювання, якого Урядом України засновано як підприємство для забезпечення потреб держави Україна у поставках та розподілі природного газу.

34. У справі "Пелевін проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17.01.1970, пункт 25). Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства", від 28.05.1985, пункт 57, Серія А, №93, та Рішення ЄСПЛ від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").

35. Реалізуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 19.09.2016 зі спливом строку на подання апеляційної скарги більш як на один рік, позивач обґрунтовував наявність об'єктивних причин, які зумовили його пропуск, та є, на його думку, поважними для поновлення процесуального строку та прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Позивач зазначив, що тривале неподання апеляційної скарги на рішення суду від 19.09.2016 у справі №922/2381/16 було зумовлено неналежним виконанням відповідальним працівником позивача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" дорученого йому керівництвом позивача завдання щодо підготовки та подання апеляційної скарги у максимально стислий строк з моменту ознайомлення позивача з копією повного тексту оскаржуваного рішення 22.11.2016. Разом з тим, працівник позивача ОСОБА_9 проявив бездіяльність та не звернувся до суду з апеляційною скаргою на судове рішення про відмову в позові на значну суму (більш як 214 млн. грн.), про що керівництву позивача стало відомо 10.10.2017 за результатами службової перевірки.

36. Відмовляючи позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повертаючи його апеляційну скаргу без розгляду, апеляційний суд виходив з того, що у штаті позивача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було достатньо працівників, уповноважених на представництво інтересів позивача в судах, а, відтак, позивач міг вжити належних заходів для своєчасного оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 19.09.2016 у даній справі.

37. Апеляційний суд застосував формальний підхід при оцінці поважності наведених позивачем підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та необхідності прийняття рішень суду з дотриманням балансу суспільного та приватного інтересу. В даному випадку приватний інтерес відповідача полягає в тому, щоб уникнути можливого стягнення значної грошової суми за спожитий природний газ упродовж двох років. В той час, як суспільний інтерес полягає в тому, щоб усі споживачі належно розраховувалися за енергоносії, оскільки в цьому полягає економічна стабільність та безпека держави України та в тому, щоб висновки про існування упродовж двох років форс-мажорних обставин, які перешкоджали проведенню розрахунків за спожитий газ, були перевірені апеляційним судом з переглядом справи по суті.

Суд вважає що така мета є легітимною в демократичному суспільстві та не буде втручанням у принцип res judicata, оскільки сам факт існування судового рішення, яке не перевірено в апеляційному порядку та яке звільнило суб'єкта господарювання від відповідальності за розрахунки за спожитий упродовж двох років природній газ на значну суму, з посиланням на існування форс-мажорних обставин, саме по собі ставить під сумнів прийняття його з дотриманням законності та справедливості і апеляційний перегляд в даній справі тільки сприятиме реалізації принципу res judicata в правозастосовчій системі України.

38. У справі "Скорик проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є доступ до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму суть цього права буде порушено. Норми, що регулюють строки на апеляційне оскарження, безумовно мають на меті забезпечення здійснення належного правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Однак, норми, про які йде мова, або їх застосування, не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби юридичного захисту. Суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, воно стосується не тільки проблеми трактування правової норми в звичайному сенсі, але й і проблеми недоцільного формулювання процесуальної вимоги, яке може перешкоджати розгляду позову по суті, таким чином спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (Рішення ЄСПЛ від 08.01.2008).

39. Отже, відмова суду апеляційної інстанції в поновленні позивачу строку на подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, прийнятого по суті спору, та повернення у зв'язку із цим його апеляційної скарги, мало наслідком обмеження позивача у праві на апеляційне оскарження та перешкодило розгляду справи по суті апеляційним судом, а, відтак, не забезпечило ефективного судового захисту прав позивача, який в межах строку на апеляційне оскарження рішення суду вжив заходів для сплати судового збору за апеляційний перегляд оскаржуваного рішення, однак, тривалий час не звертався з апеляційною скаргою внаслідок бездіяльності його працівника щодо підготовки та подання апеляційної скарги.

40. З огляду на таке, Суд вважає необґрунтованими та прийнятими з порушенням балансу суспільного та приватного інтересу, що порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, висновки апеляційного суду про повернення апеляційної скарги позивача на рішення місцевого господарського суду від 19.09.2016 у справі №922/2381/16.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

41. Частиною 6 статті 310 ГПК України в редакції з 15.12.2017 передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

42. За результатами касаційного перегляду справи, Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України", скасування ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі №922/2381/16 з направленням справи до суду апеляційної інстанції для здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2016.

43. Також, Суд звертає увагу апеляційного суду при апеляційному перегляді справи на практику застосування статті 617 ЦК України, статті 218 Господарського кодексу України відповідно до Постанови Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі №911/1173/16 та висновками Верховного Суду у Постанові від 14.02.2018 у справі №926/2343/16 про те, що висновки Торгово-промислової палати про те, що дії або бездіяльність третіх осіб можуть привести до унеможливлення виконання своїх зобов'язань з оплати придбаного та спожитого газу є такими, що не відповідають ознакам визначення непереборної сили, як надзвичайних та невідворотних обставин.

В. Судові витрати

44. У зв'язку із задоволенням касаційної скарги та скасуванням ухвали апеляційного суду з направленням справи для здійснення апеляційного провадження, Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а отже, розподіл судових витрат касаційним судом не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 310, 315 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі №922/2381/16 скасувати.

Справу №922/2381/16 направити до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2016.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Жуков

В.Я. Погребняк