РІШЕННЯ

25 червня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/110/18
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

за участі секретаря судового засідання Ранецька Л.А.

розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", вул. Митрополита Шептицького, буд. 20, м. Тернопіль, 46008

про стягнення коштів в загальній сумі 1 595 199, 30 грн

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2 - юрисконсульта, довіреність №14-63 від 14.04.2017

Відповідача: ОСОБА_3М уповноваженого, довіреність №5 від 10.04.2018

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Встановив:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі - позивач, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", надалі - відповідач, про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені в загальній сумі 1 595 199,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на купівлю-продаж природного газу № 13-438-ПР від 27.06.2013, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-438-ПР від 27.06.2013, Додаткові угоди до нього: №1 від 10.07.2013, №2 від 31.12.2013, №3 від 28.04.2014, №4 від 15.05.2014, №5 від 05.09.2014, №6 від 10.11.2014, №7 від 08.12.2014, №8 від 22.12.2014, №9 від 05.02.2015, №10 від 10.03.2015, №11 від 23.03.2015, №12 від 03.04.2015, №13 від 12.05.2015, №14 від 03.06.2015 та №15 від 19.06.2015, акти приймання-передачі природного газу за період з червня місяця 2013 року по червень місяць 2015 року (включно), розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за Договором №13-438-ПР від 27.06.2013, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.03.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 921/110/18; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 15:00 год. 23.04.2018; задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про його участь у призначеному на 15:00 год. 23.04.2018 судовому засіданні в режимі відеоконференції; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Київської області (вул. Комінтерну (ОСОБА_4), 16, м. Київ - 32, 01032).

Ухвалами суду від 23.04.2018 та від 15.05.2018 підготовче засідання було відкладено на 15:00 год. 15.05.2018 та на 16:15 год. 29.05.2018 з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду. Протокольною ухвалою суду від 29.05.2018 підготовче засідання було відкладено на 15:10 год. 18.06.2018. В порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України, строк підготовчого провадження було продовжено на тридцять днів, про що судом винесено відповідну ухвалу від 15.05.2018.

Ухвалою суду від 18.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 921/110/18 до судового розгляду по суті на 14:30 год. 25.06.2018. В судовому засіданні 25.06.2018 суд розпочав розгляд справи по суті, з'ясував обставин справи, дослідив надані сторонами докази.

Присутній у судовому засіданні 25.06.2018 повноважний представник відповідача зазначив, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" правильність проведених позивачем нарахувань щодо заявлених до стягнення сум пені та 3% річних під сумнів не ставиться. Поряд із цим, вважає, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не враховано викладену у постанові пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" позицію щодо порядку проведення інфляційних нарахувань, зокрема, без врахування часу сплати платежів відповідачем. З огляду на наведене просить провести перерахунок останніх. Окрім того, підтримав заявлене у відзиві на позовну заяву за вих. №568 від 15.05.2018 (вх. №11045) та запереченні на відзив за вих №679 від 07.06.2018 ( вх. №12270) клопотання про зменшення розміру пені до 10% від нарахованої. В обґрунтування зазначеного просить суд врахувати, що 1 липня 2015 року у відповідності до вимог Закону України №329 від 09.04.2015 "Про ринок природного газу" відповідачу анульовано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; з 01.07.2015 відповідач не здійснює діяльність з постачання природного газу; єдиною статтею доходу станом на сьогоднішній день є розподіл (транспортування) природного газу; згідно звітів про фінансовий стан ПАТ "Тернопільміськгаз" за період з 01.10.2015 по 01.01.2018 є збитковим підприємством; постановами державного виконавця при примусовому виконанні наказів Господарського суду Тернопільської області був накладений арешт на кошти ПАТ "Тернопільміськгаз" на рахунках у фінансових установах та майно, що і стало основною причиною неможливості вчасно розрахуватися із позивачем. Вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів понесення збитків в результаті несвоєчасного виконання ПАТ "Тернопільміськгаз" зобов'язань за вказаним вище договором. Разом з тим, зауважує, що згідно даних мережі Інтернет, чистий дохід позивача за період 2017 року становить 39,4 млрд. грн.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні 25.06.2018 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази. Заперечив проти задоволення судом клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій з підстав, викладених у відповіді на відзив за №14/4-1730 від 01.06.2018 (вх. №11938 від 05.06.2018). Зокрема, вважає, що відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своєї заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні доводи та пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне:

27 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі Продавець, з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (зміна найменування - Приватне акціонерне товариство "Тернопільміськгаз"), надалі Покупець, з іншої сторони, укладено Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-438-ПР (надалі - Договір), згідно умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ (далі газ), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу.

Відповідно до п. 3.3, п. 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ (п. 5.1. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 червня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (р. 11 Договору).

Згідно п. 9.2. Договору строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Відповідно до п. 10.2 Договору усі зміни і доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками Сторін, крім випадків, зазначених в п. 10.3.

Так, з метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу, порядку проведення розрахунків між сторонами, строку дії Договору між сторонами у справі було укладено Додаткові угоди, а саме: №1 від 10.07.2013, №2 від 31.12.2013, №3 від 28.04.2014, №4 від 15.05.2014, №5 від 05.09.2014, №6 від 10.11.2014, №7 від 08.12.2014, №8 від 22.12.2014, №9 від 05.02.2015, №10 від 10.03.2015, №11 від 23.03.2015, №12 від 03.04.2015, №13 від 12.05.2015, №14 від 03.06.2015 та №15 від 19.06.2015. Зокрема, Додатковою угодою №15 від 19.06.2015 до Договору купівлі-продажу природного газу №13-348-ПР від 27.06.2013 сторони виклали ст. 11 "Строк дії Договору у новій редакції, зокрема: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 червня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення".

В силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України) в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на купівлю-продаж природного газу № 13-438-ПР від 27.06.2013.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПрАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання вказаного вище правочину.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач за період з червня місяця 2013 року по червень місяць 2015 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 33 377,233 тис. куб. м на загальну суму 184 750 163 грн 91 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Зокрема:

- газ, спожитий у червні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2013 на суму 1 960 085,29 грн;

- газ, спожитий у липні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.07.2013 на суму 3 367 299,14 грн;

- газ, спожитий у серпні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.08.2013 на суму 3 027 618,42 грн;

- газ, спожитий у вересні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.09.2013 на суму 3 302 862,12 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2013 на суму 7 623 795,12 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2013 на суму 9 682 044,01 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2013 на суму 10 388 327,53 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2014 на суму 7 844 255,70 грн.;

- газ, спожитий у лютому місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2014 на суму 8 010 172,37 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2014 на суму 5 871 855,16 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2014 на суму 4 385 059,42 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2014 на суму 4 168 217,62 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2014 на суму 4 502 637,14 грн;

- газ, спожитий у липні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.07.2014 на суму 4 671 714,77 грн;

- газ, спожитий у серпні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.08.2014 на суму 4 664 515,39 грн;

- газ, спожитий у вересні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.09.2014 на суму 4 285 322,18 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2014 на суму 7 215 734,75 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2014 на суму 12 335 588,28 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2014 на суму 16 510 269,72 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2015 на суму 15 682 263,72 грн;

- газ, спожитий у лютому місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2015 на суму 12 104 877,96 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2015 на суму 11 275 954,68 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2015 на суму 8 256 522,24 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2015 на суму 6 966 564,62 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2015 на суму 6 646 606,56 грн.

Присутній в судовому засіданні 25.06.2018 повноважний представник відповідача підтвердив факт отримання ПАТ "Тернопільміськгаз" протягом червня місяця 2013 року - червня місяця 2016 року (включно) визначених позивачем обсягів природного газу.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Відповідно до п. п. 6.2, 6.4-6.5 Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця виключно в день надходження коштів від споживачів Покупця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. Сторони погоджуються, що Покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. У всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обовязковими. Сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості Покупця перед Продавцем за минулі періоди за Договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за Договором сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується Продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

Додатковою угодою №3 від 28.04.2014 до Договору сторони змінили, зокрема, редакцію п. 6.1 р. 6 Договору та передбачили, що: "оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць".

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого у червні місяці 2016 року (включно) природного газу виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами Договору терміну розрахунків. Станом на день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість ПрАТ "Тернопільміськгаз" за отриманий у зазначений період згідно Договору №13-438-ПР від 27.06.2013 природний газ становила 3 196 823,43 грн.

Предметом судового розгляду у даній справі є стягнення з відповідача пені в загальній сумі 343 276,62 грн, нарахованої за період з 03.11.2015 по 19.01.2016; 3% річних в загальній сумі 221 670,24 грн, нарахованих за період з 03.11.2015 по 12.02.2018 та інфляційних втрат в загальній сумі 1 030 252,44 грн, нарахованих за період жовтень 2015 року січень 2018 року (включно), за неналежне виконання зобовязань по оплаті вартості отриманого у червні місяці 2016 року природного газу.

Слід зазначити, що наведені позивачем дані (дати та суми) щодо проведення відповідачем розрахунків за отриманий згідно Договору № 13-438-ПР від 27.06.2013 природний газ, несвоєчасне проведення вказаних оплат підтвердив у судовому засіданні 25.06.2018 і повноважний представник відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом також встановлено, що факт укладення між сторонами у даній справі Договору на купівлю-продаж природного газу №13-438-ПР від 17.06.2013, неналежного виконання відповідачем зобовязань за згаданим вище правочином вже був предметом судового розгляду.

Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.02.2016 у справі №921/1148/15-г/3 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" про cтягнення заборгованості в сумі 4 768 954,98 грн, з яких: 3 837 170,31 грн - основний борг; 796 153,58 грн - пеня та 78 764,91 грн 3% річних, 56 866,18 грн - збитків внаслідок інфляції задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ: 3 837 170 грн 31 коп. - основного боргу, нараховані за період з 20.07.2013 по 02.11.2015 пеню в сумі 398 076,79 грн та 3% річних в сумі 74 475,55 грн, а також нараховані за періодз серпня місяця 2015 року по вересень місяць 2015 року збитки внаслідок інфляції в сумі 56 866,18 грн.

Законом України "Про доступ до судових рішень" N 3262-IV від 22 грудня 2005 року, з наступними змінами та доповненнями, визначено порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства

В силу приписів ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Ст. 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України інформації, рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.02.2016 у справі №921/1148/15-г/3 набрало законної сили 28.03.2016.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 5 ст. 75 ГПК України).

Таким чином, при вирішенні даного спору суд виходить з того, що рішенням суду у господарській справі №921/114/15-г/3 встановлено факт неналежного виконання Покупцем (відповідачем у даній справі) зобов'язань за Договором на купівлю-продаж природного газу №13-438- ПР від 17.06.2013 та, відповідно, наявності за вказаним правочином заборгованості за отриманий, зокрема у червні місяці 2015 року, природний газ.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого у червні місяці 2015 року природного газу, позивачем, з врахуванням передбачених умовами Договору термінів здійснення розрахунків, проведених відповідачем оплат, заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 221 670 грн 24 коп., нарахованих за період з 03.11.2015 по 12.02.2018, та інфляційні втрати в загальній сумі 1 030 252 грн 44 коп., нараховані за період жовтень місяць 2015 року січень місяць 2018 року (включно).

Суд розглянув наданий позивачем розрахунок 3% річних та за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2015, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та проведених відповідачем оплат, в межах визначеного позивачем періоду, провів перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних.

Згідно проведеного судом перерахунку вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 221 670 грн 24 коп. є правомірними та такими, що підлягають до задоволення в заявленій до стягнення сумі (проведений судом перерахунок в матеріалах справи).

Також, судом розглянуто наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та встановлено, що останній проведено із дотриманням викладених у листі Верховного Суду України №62-97р. 03.04.1997 "Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", зокрема, з урахуванням того, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць, який визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому проводиться сплата.

Відтак, доводи відповідача про неврахування позивачем при розрахунку інфляційних втрат приписів чинного законодавства є безпідставними.

Поряд із цим, суд за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначених позивачем періодів, проведених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат.

Згідно проведеного судом перерахунку правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в загальній сумі 990 166 грн 34 коп. Інфляція в сумі 40 086 грн 10 коп. нарахована позивачем безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

В силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

П 7.2 р. 7 Договору, в редакції Додаткової угоди №8 від 22.12.2014, сторони передбачили, що у разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених пунктом 6.1 Договору, з Покупця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі наведених норм чинного законодавства та умов Договору, зважаючи на допущене відповідачем порушення щодо строків оплати вартості отриманого у червні місяці 2015 року природного газу, позивачем за період з 03.11.2015 по 19.01.2016 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 343 276 грн 62 коп.

Суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначеного позивачем періоду, з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведеного вище акту приймання-передачі природного газу за червень місяць 2015 року, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та здійснених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми пені, згідно якого нарахування останньої в загальній сумі 343 276 грн 62 коп. є правомірним (проведений судом перерахунок - в матеріалах справи).

Поряд з цим, як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заяву №568 від 15.05.2018, підтриманому його повноважним представником у судовому засіданні 25.06.2018, просив суд на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зменшити розмір пені до 10% від заявленої.

Ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Проте ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку обставин, які мають істотне значення господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та/або штрафу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Слід зазначити, що поняття "значно" та "надмірно", при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також визначено, що: "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо".

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:

- відповідно до умов Договору №13-438-ПР від 27.06.2013 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, а не для власних потреб;

- протягом 2015-2018 років на рахунки відповідача згідно постанов державних виконавців в межах відкритих виконавчих проваджень накладались арешти, що позбавляло підприємство можливості самостійно розпоряджатись коштами, які надходили на його рахунки та, відповідно, стало однією із підстав несвоєчасних розрахунків з позивачем;

- з 01.07.2015 товариство не здійснює діяльність з постачання природного газу;

- предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність;

- вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань за неналежне виконання зобовязань за Договором №13-438-ПР від 27.06.2013 вже були предметом судового розгляду у справі №921/1148/15-г/3 (період не охоплений даними позовними вимогами);

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Крім того, суд враховує, що згідно долучених ПАТ "Тернопільміськгаз" до матеріалів справи звітів про фінансовий стан за 2017 рік останнє є збитковим підприємством.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України).

Беручи до уваги наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 % від правомірно нарахованих 343 276 грн 62 коп., та стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 171 638 грн 31 коп. пені за неналежне виконання умов Договору.

Судом враховано, що аналогічну правову позицію викладено і у постанові Верховного Суду № 911/3165/16 від 25.01.2018.

Ст. 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. ст. 123, 129 ч. 1 п. 2 ГПК України витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України суми пені), в сумі 23 326 грн 70 коп. покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 73-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", вул. Митрополита Шептицького, 20, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 21155959, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720:

- 171 638 грн 31 коп. - пені;

- 221 670 грн 24 коп. 3% річних;

- 990 166 грн 34 коп. інфляційних втрат;

- 23 326 грн 70 коп. - в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 241 ГПК України). У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

5. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Тернопільміськгаз", вул. Митрополита Шептицького, 20, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 21155959.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обовязки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 26.06.2018

Суддя І.М. Гирила