КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Справа№ 910/17375/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участі представників сторін

від позивача: Калениченко П.А.- керівник;

від відповідача: Шемяткіна М.Ю. довіреність № 1997/10 від 26.07.2001 року;

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Логін"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року (повний текст підписано 23.03.2018 року).

у справі № 910/17375/16 (суддя: Мандриченко О.В.)

за позовом Об'єднання підприємств "Український музичний альянс"

до Іноземного підприємства "Логін"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Всеукраїнська організація "Всеукраїнське агентство авторських прав"

про стягнення 347491, 86 грн.

Встановив

Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Іноземного підприємства "Логін" (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Всеукраїнська організація "Всеукраїнське агентство авторських прав" (далі третя особа) про стягнення 347 491,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Іноземне підприємство "Логін" у період з 26.12.2014 року по 25.08.2016 року здійснювало імпорт на територію України обладнання та матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення, передбачені ч. 2 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", без сплати відрахувань. 22.03.2016 року позивач звернувся до відповідача із листом № 01-22/03/16, у якому повідомляв останнього про необхідність сплати таких відрахувань. Проте, відповідач інформації про ввезені на митну територію України товари не надав, суму відрахувань позивачу не сплатив.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року у даній справі в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року у справі № 910/17375/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Вищий господарський суд України направляючи справу на новий розгляд зазначав, що при вирішенні даного судового спору судами попередніх інстанцій не було досліджено питання наявності боргу у відповідача по сплаті відрахувань та його розміру за минулий період перед жодною уповноваженою організацією.

Господарський суд міста Києва повністю задовольнив позов Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" своїм рішенням від 20.03.2018 року (повний текст підписано 23.03.2018 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Іноземне підприємство "Логін" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив, що він відповідно до порядку №780/123/561 від 24.11.2003 року в разі несплати відповідних відрахувань під час ввезення товару на митну територію України наділений правом самостійно обрати уповноважену організацію для сплати сум відрахувань за попередні періоди.

Так, скаржник вказав, що він скористався таким правом , що підтверджується укладеним договором з третьою особою від 11.11.2016 року про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв. У зазначеному договорі також передбачено сплату відповідачем на користь третьої особи сум відрахувань за попередні періоди, зокрема за період, який є предметом спору. Таким чином, між відповідачем та третьою особою як уповноваженою організацією було укладено відповідний договір, у якому, зокрема врегульовані і питання сплати заборгованості з відрахувань за спірний період, тобто відповідач скористався правом на вибір уповноваженої організації.

Також, скаржник зазначає, що виходячи із норм Закону України «Про авторське право і суміжні права» остаточний розподіл відрахувань , який сплачується уповноваженими організаціями, розподіляється між авторами, виконавцями та виробниками фонограм (відеограм). Обравши управнену організацію та уклавши з нею договір, відповідач та третя особа не встановили, змінили або припинили права і обов'язки для осіб, які не є сторонами договору - кінцевих отримувачів відрахувань (авторів, виконавців, виробників фонограм) (відеоограм)). Однак, у разі виконання обов'язку по сплаті відрахувань перед будь-якою із управнених організацій, інша організація втрачає право вимоги сплати відрахування на її користь.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2018 року справу № 910/17375/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/17375/16 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М.

Київський апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Іноземного підприємства "Логін" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі № 910/17375/16 своєю ухвалою від 25.04.2018 року.

22.05.2018 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.06.2018 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що Вищий господарський суд України і Верховний Суд зазначають, що, оскільки, зобов'язання зі сплати відрахувань згідно з ч. 4-5 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» є грошовими зобов'язаннями, то його виконання полягає саме у виплаті відрахувань. Укладення ж договору без фактичної виплати відрахувань не звільняє відповідача від виконання грошового зобов'язання.

Представник третьої особи в судове засідання 05.06.2018 не з'явився, про яс та місце судового засідання був повідомлений належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 11.11.2014 року на відповідну адресу.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника третьої особи, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Іноземного підприємства "Логін" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є організацією, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 року № 2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач вказує, що у період з 26.12.2014 року по 25.08.2016 року відповідач імпортував на митну територію України запам'ятовувальні пристрої на жорстких дисках, флеш-картки, диски для лазерних систем зчитування, карти пам'яті, мобільні телефони, планшети, інші прилади, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом, і з яких мало сплатити згадані відрахування.

Разом з тим, відповідач під час ввезення на митну територію України імпортованого обладнання та матеріальних носіїв не сплатив необхідні відрахування в розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 року № 992, з огляду на що, виходячи з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, позивачем нараховано до стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 3 376 043,96 грн заборгованості із відрахувань (відсотків).

Таким чином, позивач, як організація колективного управління, звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача відрахувань за ввезення на митну територію України обладнання і матеріальних носіїв.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, поряд з позивачем організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 27.06.2003 року "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" є Всеукраїнська громадська організація "Всеукраїнське Агентство Авторських Прав" (надалі-ВГО "ВААП"), що підтверджується свідоцтвом З/у від 29.12.2014 року.

11.11.2016 року між Всеукраїнською громадською організацією "Всеукраїнське Агентство Авторських Прав" та Іноземним підприємством "ЛОГІН" (Імпортер) було укладено Договір № 1 про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв (далі - договір), відповідно до умов якого Імпортер зобов'язується виплатити Уповноваженій організації відрахування (відсотки) у розмірі та в порядку, передбаченому чинним законодавством України та цим Договором, а Уповноважена організація зобов'язується в порядку, передбаченому чинним законодавством України прийняти кошти (відрахування) від Імпортера та розподілити між організаціями колективного управління, які є на обліку у Державній службі інтелектуальної власності України, на основі договорів, укладених Уповноваженою організацією з такими організаціями колективного управління для їх подальшого розподілу між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм).

Обов'язок та порядок сплати відрахувань регламентовано ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 року №780/123/561 "Про затвердження Порядку здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - Порядок), а також постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 №992 "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - Постанова №922).

Згідно ч. 2 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - закон) виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім:

- професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах;

- обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Згідно ч. 5 ст. 42 Закону розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Зібрані кошти, що зазначені у частинах другій і четвертій цієї статті, розподіляються між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм). Якщо угодами між організаціями колективного управління не передбачено інше, то ці кошти розподіляються у таких пропорціях: авторам - 50 відсотків, виконавцям - 25 відсотків і виробникам фонограм (відеограм) - 25 відсотків (ч. 7 ст. 42 Закону).

Розміри відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, визначено в додатку до Постанови № 922.

Відповідно до п. 7 Порядку під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зобов'язання, яке у даному випадку виникає безпосередньо із закону, полягає у перерахуванні імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання та територію України у встановленому Постановою № 992 розмірі.

Сторонами господарського зобов'язання, яке виникло в силу законодавчих приписів, є:

- зобов'язана сторона (боржник) - імпортер обладнання, за допомогою якого можна здійснити відтворення. В даному випадку боржником є Відповідач;

- управнена сторона (кредитор) - організація колективного управління, яка уповноважена Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збирання та розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань.

Змістом зобов'язання, про яке йдеться, є взаємні права і обов'язки, що виникають між боржником і кредитором безпосередньо із статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" :

- обов'язок боржника полягає у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992;

- кредитор, у свою чергу, має право вимагати від боржника виконання зобов'язання, яке має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Поряд із зобов'язанням, що виникло безпосередньо із ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", умови, порядок і строки виконання якого чітко врегульовані законодавством, існує й зобов'язання, що виникло з договору № 1 про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв від 11.11.2016 року.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що два зазначені зобов'язання стосуються одного предмета (відрахувань), але є різними за підставами виникнення, часом виникнення, юридичною силою та умовами виконання.

Так, зобов'язання з виплати відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства і полягає саме в перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортерами відповідно до встановленого розміру. Тобто, зобов'язання полягає не в укладенні договору з уповноваженою організацією про сплату відрахувань і не в погодженні порядку їх сплати, а в безпосередньому здійсненні таких відрахувань на умовах і в строки, що встановлені законодавством.

Зобов'язання зі сплати відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, є грошовим.

З урахуванням пункту 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою (а не дата укладення договору про порядок, строк та розмір відрахувань).

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, факт укладення договору з одним із кредиторів не дає підстав вважати виконаним грошове зобов'язання, яке виникло в силу законодавчих приписів; таке зобов'язання можна вважати виконаним тільки у разі перерахування всієї суми заборгованості на користь одного з кредиторів.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відносини, які виникли у цій справі щодо виплати відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися імпортерами обладнання і матеріальних носіїв врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 року у справі 910/17375/16 Державною фіскальною службою України було надано суду в електронній формі відомості про факти митного оформлення Іноземним підприємством "Логін" товарів, визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003 року "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (надалі - Постанова № 992).

Дослідивши надану Державною фіскальною службою України інформацію судом встановлено перелік товарів, з якого відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 та ч. 2 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" відповідач мав сплатити відрахування (відсотки) уповноваженій організації, розмір яких, за період з 26.12.2014 року по 25.08.2016 року складає 3376 043,96 грн.

У матеріалах справи наявна копія акту взаєморозрахунків за період з 11.10.2016 року по 10.10.2017 року, укладена між Іноземним підприємством "Логін" та ВГО "ВААП" (третя особа) за додатком № 4 до договору про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв № 1 від 11.11.2016 року, з якого вбачається, що відповідач оплатив третій особі відрахування (відсотки) згідно з ч. 4-5 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" на суму 500 000,00 грн.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що матеріали справи не містять, а сторонами не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження повної сплати відповідачем відрахування (відсотки) згідно з ч. 4-5 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" за спірний період одній із уповноважених організацій.

Частиною п'ятою статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", пункт 7 наказу № 780/123/561 передбачають, що імпортери перераховують ці кошти (відрахування) уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України.

Що твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що він відповідно до порядку №780/123/561 від 24.11.2003 року в разі несплати відповідних відрахувань під час ввезення товару на митну територію України наділений правом самостійно обрати уповноважену організацію для сплати сум відрахувань за попередні періоди, зокрема за спірний період, що і було зроблено, колегія суддів приймає його як належне, проте, як вже було роз'яснено вище, факт укладення договору з одним із кредиторів не є підставою вважати виконаним грошове зобов'язання, яке виникло в силу законодавчих приписів, а тому таке зобов'язання можна вважати виконаним тільки у разі перерахування всієї суми заборгованості на користь одного з кредиторів.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем порушені права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки, станом на день винесення оскаржуваного рішення, відповідачем залишається не сплаченою сума відрахувань (відсотків) в розмірі 2 876 043, 96 грн за ввезення на митну територію України обладнання і матеріальних носіїв із застосуванням яких можна здійснити відтворення передбачені ч. 2 ст. 42 Закону України "Про авторське право і права" ( з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Логін"- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі №910/17375/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17375/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 14.06.2018 року.