ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 р. Справа № 921/658/17-г/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бонк Т.Б.

Мирутенка О.Л.

за участю секретаря судового засідання: Черватюк С.О.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився

відповідача: Кузик О.В. - адвокат, довіреність №15 від 04.05.2018 р.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю

"Лисичанський желатиновий завод" м.Лисичанськ

на рішення Господарського суду Тернопільської області

від 20.02.2018

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю

"Лисичанський желатиновий завод" м.Лисичанськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Тернопільський м'ясокомбінат" м.Тернопіль

про стягнення грошових коштів у сумі 101 600, 64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 20.02.2018р. у цій справі (суддя Андрусик Н.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю заявлених позовних вимог, з огляду на те, що позивачем неналежним чином оформлено документи, порушено строки повідомлення постачальника про виявлення факту поставки неякісної сировини, неналежним чином перевірено продукцію на відповідність якісним показникам без оформлення відповідного акту та не подано доказів належного зберігання бракованої продукції в умовах, що запобігали б псуванню.

Позивачем подано апеляційну скаргу б/н від 04.04.2018р., в якій просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 20.02.2018р. повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час приймання продукції 22.06.2017р. позивачем було виявлено невідповідність якості сировини в кількості 4,960 тонн умовам договору поставки №22 від 24.01.2017р., декларації виробника № 490, про що складено акт бракування сировини № 35 від 22.06.2017р. Разом з тим, апелянт зазначає, що відповідачем порушено вимоги ст. ст. 673, 675, 678 ЦК України щодо якості переданої продукції, у зв'язку з чим, позивач в письмовому порядку звертався до ТзОВ "Торговий дім АПС" з вимогою про повернення сплачених коштів за товар неналежної якості, проте дана вимога залишена без задоволення.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

21.06.2018р. Львівському апеляційному господарському суду від позивача поступило клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. У зазначеному клопотанні позивач просить надати можливість представнику ТзДВ «Лисичанський желатиновий завод» прийняти участь у судовому засіданні у даній справі в режимі відеоконференції та забезпечення проведення відеоконференції просить доручити Лисичанському міському суду Луганської області.

Статтею 197 ГПК України передбачено, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п'ять днів до відповідного судового засідання.

Розглянувши подане позивачем клопотання, колегія суддів вирішила відмовити в його задоволенні, оскільки таке подано з порушенням вимог ст. 197 ГПК України, а саме за день до судового засідання. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзДВ «Лисичанський желатиновий завод», а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційний господарський суд немає можливості відкласти розгляд справи та забезпечити проведення відеоконференції.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 24.01.2017р. ТзОВ «Торговий дім АПС» (змінено найменування на ТзОВ «Тернопільський м'ясокомбінат») та ТзДВ "Лисичанський желатиновий завод" укладено договір поставки №22, відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого постачальник в порядку та на умовах, визначених договором, передає у власність покупцю, а покупець приймає і оплачує свинячу шкіру (продукцію). В свою чергу, постачальник гарантує, що продукція належить йому на праві власності, не знаходиться під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави чи будь-якого іншого обтяження або обмеження, що передбачені діючим в Україні законодавством.

Відповідно до п. 2.1-2.3, 3.1, 3.2, 4.1, 4.5, 5.2-5.4 договору найменування, кількість, асортимент, ціну продукції, котрі вказуються в накладних, що є невід'ємною частиною договору. Постачальник гарантує, що продукція, яка передається у власність покупцю відповідає санітарним, гігієнічним і іншим нормам, стандартам і правилам, які встановлені діючим законодавством України для продукції даного виду і підтверджується відповідними документами (сертифікат якості, ветеринарне свідоцтво і т.д.). Документи, які підтверджують якість продукції, постачальник зобов'язаний передати покупцю в момент передачі продукції.

Загальна сума договору визначається сумарною вартістю фактично поставленої продукції, а розрахунки між сторонами здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 100% передоплати на розрахунковий рахунок продавця.

Поставка продукції здійснюється партіями на умовах FCA (відповідно до правил "Інкотермс" в редакції 2010 року).

Постачальник здійснює поставку кожної партії продукції з долученням оригіналів документів: рахунку-фактури - 1 екз., видаткової накладної - 1 екз., товарно-транспортної накладної - 2 екз., декларації виробника (інший документ - сертифікат якості, паспорт якості, якісне посвідчення) - 1 екз., ветеринарного свідоцтва - 1 екз.

Порядок приймання продукції по якості та кількості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 зі змінами та доповненнями .

У випадку виявлення невідповідності якості і/або кількості продукції, покупець призупиняє приймання продукції і одночасно з призупиненням приймання зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання і складанні двохстороннього акту представника постачальника. Постачальник зобов'язаний не пізніше наступного дня після отримання виклику покупця повідомити телеграмою або телефонограмою, чи буде направлений представник для участі в подальшому прийманні продукції. Представник постачальника зобов'язаний прибути впродовж двох днів з дня отримання виклику на підприємство покупця.

Неотримання відповіді на виклик, а також неявка представника постачальника у встановлений термін надає право покупцю продовжити приймання продукції в односторонньому порядку. Претензія про невідповідність продукції кількості/якості, разом з актом приймання продукції пред'являється покупцем в термін до 5 діб з моменту складання акту приймання. Постачальник зобов'язаний розглянути претензію протягом 2 днів з моменту її отримання і не пізніше наступного дня письмово повідомити про результати її розгляду.

Постачальник погоджується з тим, якщо у термін, який встановлений п. 5.3. даного договору, він не направить свою письмову відповідь про результати розгляду претензії, то така претензія вважається прийнятою і підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6.3. договору, сторони обумовили що у разі поставки неякісної продукції постачальник зобов'язаний за власний рахунок на протязі 7 днів з дати отримання претензії на вибір покупця безоплатно усунути виявлені недоліки або здійснити заміну неякісної продукції на продукцію належної якості.

Згідно п. 9.1. договору договір діє з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2018р.

З матеріалів справи вбачається, що в порядку визначеному п. 3.2. договору позивач перерахував кошти на рахунок відповідача, що підтверджується платіжними дорученнями №3379 від 16.06.2017р. на суму 340 000,00 грн. з ПДВ та №3497 від 22.06.2017р. на суму 114 000,00 грн. з ПДВ, всього 454 000,00 грн. з ПДВ.

При цьому, відповідачем, на виконання умов договору відпущено позивачу продукцію -шкіру свинну заморожену на суму 341 400,00 грн. (у т. ч. ПДВ - 56 900,00 грн.) в кількості 20 000,00 кг (декларація виробника №490 на готову м'ясну продукцію, видаткова накладна № 2982 від 20.06.2017р.).

Необхідно зазначити, що у справі відсутні докази того, що при завантаженні продукції існували претензії щодо строків відвантаження, місця завантаження, кількості, якості продукції. Продукція завантажена 20.06.2017р. на вантажний автомобіль марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1, напівпричіп НОМЕР_2, водій ОСОБА_4 та доставлена на підприємство позивача 22.06.2017р.

Проте, 22.06.2017р. під час приймання продукції (шкіри свинної замороженої) позивачем було виявлено невідповідність якості сировини умовам договору, про що складено акт бракування сировини від 22.06.2017р., який підписано комісією у складі лише працівників ТзДВ "Лисичанський желатиновий завод".

Крім цього, 26.06.2017р. позивачем складено претензію № 1, в якій, посилаючись на ч. 5 ст. 268 ГК України, п.п. 2.2., 6.3. договору, товариство вимагало провести коригування кількості продукції, поставленої за видатковою накладною № 2982 від 20.06.2017р. шляхом її зменшення до 15,04 тонн, зважаючи на бракування сировини в кількості 4,960 т.

У листі-відповіді № 21 від 18.07.2017р. відповідач повідомив, що готовий забрати продукцію неналежної якості в кількості 4 960 кг за умови, якщо така продукція належно зберігалася та знаходиться у стані, в якому вона була поставлена та завантажена на автомобільний транспорт покупця та провести заміну даної продукції на продукцію відповідної якості, або повернути сплачені кошти покупцю.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, підставою для звернення з позовом до суду слугувало те, що відповідач кошти за продукцію, поставлену 20.06.2017р. в кількості 4,960 т не повернув, а тому ТзДВ "Лисичанський желатиновий завод" посилаючись на порушення відповідачем його майнових прав та інтересів, в частині оплати продукції неналежної якості на суму 84 667,20 грн., звернувся до суду нарахувавши при цьому штраф у розмірі 16 933,44 грн., що становить 20% вартості неякісної продукції та 20 000,00 грн. послуг адвоката, які просить відшкодувати в примусовому порядку, посилаючись на умови п. 6.3 договору та приписи ст.ст. 265, 268, 269, ч. 2 ст. 231 ГК України.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до ст. 268 ГК України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначають у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Відповідно до пункту 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966р. № П-7 зі змінами та доповненнями (надалі - Інструкція П-7) приймання продукції за якістю і комплектності проводиться у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла і в акті вказується, які документи відсутні.

За змістом п. 16 Інструкції П-7, при виявленні невідповідності продукції, що поставляється умовам п. 14 цієї Інструкції одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. При цьому одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання зазначеної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості і змішуванню з іншою однорідною продукцією, а також зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції та складанні двостороннього акту представника іногороднього виробника (відправника).

У повідомленні про виклик, який повинен бути направлений (переданий) виробнику продукції по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин, вказується: а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отриманий; б) основні недоліки, які виявлені в продукції; в) час, на який призначено приймання продукції по якості; г) кількість продукції неналежної якості (п.п.17, 18 Інструкції).

За змістом п.п. "в" п. 20 Інструкції, перевірка якості продукції здійснюється в односторонньому порядку підприємством-одержувачем лише у випадку, коли на це є згода виробника (відправника).

З врахуванням викладеного, перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що згідно листів ПрАТ "ВФ Україна" № SD-17-16901 від 29.12.2017р., № SD-18-00471 від 12.01.2018р. за період з 20.06.2017р. по 20.07.2017р. підтверджено тривалість телефонних розмов представниками позивача з представниками відповідача, а саме заступником директора з виробництва м'яса ОСОБА_5 на моб. номер НОМЕР_4 та виконувачем обов'язки директора ОСОБА_6 на номер НОМЕР_3. Разом з тим, як з'ясовано місцевим господарським судом, згідно пояснень представників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (протокол судового засідання від 25.01.2018р., т. 1 а.с. 153-159), під час телефонної розмови представником позивача їм було повідомлено про виявлення продукції неналежної якості за поставкою від 20.06.2017р. та щодо можливості подальших поставок з метою співробітництва. Жодних вимог про необхідність прибути на підприємство позивача для засвідчення факту поставки неякісного товару посадовим особам відповідача пред'явлено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, в обгрунтування своїх вимог, позивачем не подано доказів, які спростовують пояснення свідків.

Одночасно, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на те, що відповідач здійснив йому продаж неякісної продукції, зокрема, шкіри свинячої в кількості 4,960 т від загальної маси, що підтверджується серед іншого: актом приймання сировини №35 від 22.06.2017р.; актом бракування сировини від 22.06.2017р.; протоколом випробувань від 22.06.2017р.; свідоцтвом №РЬ110/2015 від 30.12.2015р. про атестацію виробничої лабораторії та додатком до даного свідоцтва, копії кольорових фотознімків сировини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ГК України, у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Як вже зазначалося вище у претензії № 1 від 26.06.2017р. позивач, посилаючись на п. 6.3. договору та документи, що засвідчують поставку частково неякісної сировини, норми статей 265, 268, 269 ГК України, просив провести коригування кількості продукції, поставленої за видатковою накладною № 2982 від 20.06.2017р. в сторону її зменшення до 15.04 тонни, що не узгоджується з п. 6.3. договору, ч.5 ст. 268 ГК України, ст. 678 ЦК України. При цьому, у зазначеній претензії позивач не вимагав повернення сплачених за неякісну продукцію коштів, як і не вимагав провести заміну продукції неналежної якості.

Поряд з цим, спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що факти викладені в акті бракування сировини від 22.06.2017р. підтверджуються даними лабораторних досліджень, проведеними виробничою лабораторією ТДВ "Лисичанський желатиновий завод", згідно з якими масова частка жиру у сировині, вагою 4,240 т складала 74% та містились піддони з жиром у мішках, що склали вагу 0,720 т, на підтвердження чого надано протокол випробовувань від 22.06.2017р., колегія суддів зазначає натупне.

Відповідно до п.п. "б" п. 20 Інструкції №П-7 у разі неявки представника виробника (відправника) на виклик покупця в установлений строк і у випадках, коли виклик представника іногороднього виробника (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції по якості продукції. За відсутності інспекції у місці знаходження покупця, при відмові її виділити представника або неявці його на виклик перевірка проводиться, зокрема за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником або заступником керівника із числа осіб, затверджених рішенням заводського чи місцевого комітету профспілки цього підприємства.

Пунктами 25-26 Інструкції визначено, що відбір проб проводиться в точній відповідності з вимогами Основних та Особливих умов поставки, інших обов'язкових правил або договору. Відібрані зразки опечатуються або пломбуються і забезпечуються етикетками, котрі підписуються особами, що брали участь у відборі.

Про відбір проб складається акт, в якому вказується час, місце складання акту, найменування одержувача продукції, ПІБ і посади осіб, що приймали участь у відборі проб, номер і дата рахунку-фактури, транспортної накладної, номер та дата накладної, якщо продукція відпущена із складу постачальника, кількість місць і вага продукції, а також кількість і номер місця, з якого відбирались проби, чи забезпечені відібрані зразки етикетками із засвідченням необхідних даних, чи опломбовані зразки проб і чиєю печаткою, інші відомості.

Дані вимоги Інструкції позивачем порушено, оскільки акту відбору проб позивачем взагалі не було складено і такий матеріали справи не містять.

Системний аналіз положень Інструкції П-7 дає підстави для висновку про те, що саме на покупця покладено обов'язок здійснити приймання товару та складання відповідного акту. Представник постачальника залучається до складання акту у виключних, передбачених умовами договору чи Інструкцією, випадках (п.16-19 Інструкції).

Аналізуючи надані позивачем документальні докази, суд приходить до висновку про неможливість достовірно встановити чи відомості, котрі містяться в протоколі випробувань стосуються продукції, отриманої у відповідача за накладною № 2982 від 20.06.2017р., оскільки у такому, в графі постачальник -ТзОВ "Торговий дім АПС" зазначено інший транспортний засіб, ніж той, яким здійснено перевезення продукції, а саме а/м 17-21, а за даними сторін, відомостями, вказаними у товарно-транспортній накладній №Р2982 від 20.06.2017р., продукція завантажувалася на вантажний автомобіль марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1, напівпричіп НОМЕР_2.

Разом з тим, як вбачається з письмових пояснень начальника виробничої лабораторії, долучених позивачем 06.02.2018р., відбір проб продукції здійснювався відповідно до вимог п. 3.4 РСТ УРСР 2009-91 "Білкові відходи шкір тварин". Технічні умови., тобто з 5 місць було відібрано середню пробу 5% в кількості не менше 4 кг з розміщенням їх у вологонепроникну тару.

В порушення вимог п. 20 Інструкції, позивачем не було викликано для перевірки якості поставленої продукції представників відповідної галузевої інспекції по якості продукції, оскільки не надано доказів відсутності Інспекції у місці знаходження товариства, не отримано відмови Інспекції від виклику, однак одразу залучено представника громадськості ОСОБА_7 (голова профкому згідно виписки з протоколу №2 профспілкових зборів ТДВ) для складання акту бракування сировини від 22.06.2017 р.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції береться до уваги те, що відповідно до довідки від 02.02.2018р. виданої ТзДВ «Лисичанський желатиновий завод», сировина неналежної якості в кількості 4,960 т зберігалася у відділені сировини желатинового цеху підприємства у період з 22.06.2017р. по 07.07.2017р. через відсутність на товаристві морозильних камер, які передбачені технологією виробництва, що свідчить про недотримання позивачем вимог п. 16 Інструкції П-7, а саме: вимог зберігання продукції неналежної якості в умовах, що запобігають погіршенню її якості і змішання з іншою однорідною продукцією.

З наявних у справі фотофіксацій продукції вбачається, що сировина знаходиться на відкритих асфальтних майданчиках.

З огляду на викладене, такі дії позивача унеможливили здійснення повернення неякісної продукції та провести заміну на продукцію належної якості, тобто позбавили відповідача можливості виконати п. 6.3. договору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надані позивачем акт приймання сировини №35 від 22.06.2017р., акт бракування сировини від 22.06.2017р. та лабораторні дослідження поставленої продукції (шкіри свинячої) не дають достатньо підстав для встановлення факту порушення відповідачем зобов'язань щодо поставки продукції неналежної якості.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оспорюване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ? без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав відшкодування витрат позивачу за сплату судового збору внаслідок подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.02.2018 у справі №921/658/17-г/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в порядку та строки, визначені ст.ст. 288, 289, 291 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.06.2018 р.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

О.Л. Мирутенко