УХВАЛА

18 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/17763/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Міщенко І.С., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018

за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -1. Національний банк України, 2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 3.Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)", 4. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-ЗАВОД БУРОВОГО ОБЛАДНАННЯ",

про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину та скасування записів,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національного банку України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС", 2. Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А.,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: 1.Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)", 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-ЗАВОД БУРОВОГО ОБЛАДНАННЯ", 3. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання недійсним договору,

За участю представників:

ПАТ Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А. - не з'явився,

ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" - Білічак Х.В. - адвокат, ордер, договір,

Національного банку України - Петроченко С.О. -представник , посвідчення, довіреність,

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - Сидоренко Ю.Л. -адвокат , посвідчення, довіреність,

ТОВ "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)" - Гафтонюк Є.В. -адвокат , довіреність,

"ДІСКАВЕРІ-ЗАВОД БУРОВОГО ОБЛАДНАННЯ" - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)" звернулося з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі № 910/17763/17 до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2018 року у справі № 910/17763/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Міщенко І.С.

02.05.2018 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за даною касаційною скаргою та призначення її до розгляду на 18.06.2018.

Крім того, 16.04.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Національний банк України звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі № 910/17763/17 до Касаційного господарського суду.

Протоколом передачі касаційної скарги раніше визначеному складу суду від 04.06.2018 року у справі № 910/17763/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Міщенко І.С.

06.06.2018 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Національного банку України та призначення її до розгляду на 18.06.2018.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)" просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити рішення місцевого суду в силі.

Скаржник ( третя особа 3) мотивує свою касаційну скаргу тим, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального права.

Третя особа 3 вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про застосування до даних правовідносин спеціального Закону України "Про заставу", а саме ст. 49-52 Розділу 5.

При цьому скаржник вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував приписи ч.2 ст. 586 ЦК України та ч.2 ст. 17 Закону України "Про заставу".

Вважає, що без надання згоди Національного банку України, як заставодержателя за кредитним договором , ПАТ "Златобанк" не мало право на укладання договору відступлення права вимоги.

Також, Національний банк України в своїй касаційній скарзі вважає, що судові рішення по даній справі винесені з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 203, 215, 579, 586 ЦК України та ст.ст. 7, 17, 50, 51 Закону України "Про заставу".

Зазначає, що Національний банк України не надавав письмової згоди як на відчуження майнових прав за кредитним договором, так і на укладення договору відступлення права вимоги.

При цьому вважає, що до даних правовідносин слід застосувати приписи ч.2 ст.586 ЦК України та ч.2 ст. 17 Закону України "Про заставу".

В касаційній скарзі, з посиланням на практику Верховного Суду України та Верховного Суду, просить постанову апеляційного суду скасувати в повному обсязі, а рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ "Златобанк", ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в частині задоволення позову Національного банку України рішення залишити без змін.

З вищезазначеного вбачається, що як третя особа 3, так і Національний банк України вважають, що спірний договір відступлення укладено з порушенням вимог ст. 17 Закону України "Про заставу" та ст. 586 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину та скасування записів.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що Договір відступлення права вимоги від 04.02.2015р. підлягає визнанню недійсним на підставі ч.ч. 1,2 ст. 203, ст. 215, ст. 579 ЦК України та ст.ст. 7,17 Закону України "Про заставу", оскільки укладений без письмової згоди Національного банку України (заставодержателя) з порушенням пунктів 3.4.2, 3.4.5 Договору застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014р., укладеного між позивачем та Національним банком України.

Також Національний банк України, як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору 10.11.2017р. звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" та Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А. про визнання недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015р.

Обґрунтовуючи вимоги свого позову, Національний Банк України зазначав, що Договір відступлення права вимоги від 04.02.2015р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, підлягає визнанню недійсним з моменту укладення на підставі ч.ч. 1,2 ст. 203, ст.ст. 215, 579, 586 ЦК України та ст.ст. 7,17 Закону України "Про заставу", оскільки Національний банк України (заставодержатель за Договором застави майнових прав № 12/ЗМП від 05.03.2014р.) не надавав згоди на відчуження майнових прав за Кредитним договором №196/12-KL від 28.08.2012р., що є порушенням пунктів 3.4.2, 3.4.5 Договору застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014р., укладеного між позивачем та Національним банком України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017р. у справі №910/17763/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Національного банку України до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" на користь Національного банку України судовий збір у розмірі 800,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" на користь Національного банку України судовий збір у розмірі 800,00 грн.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги Національного банку України, виходив з того, що спірний договір відступлення права вимоги укладено з порушенням вимог ст. 17 Закону України "Про заставу", ст. 586 ЦК України. При цьому місцевий суд встановив, що за умовами укладеного між НБУ та ПАТ "Златобанк" Договору застави майнових прав №12/ЗМП, (пункти 3.4.2, 3.4.5) будь-яке відчуження належних заставодавцю майнових прав потребувало згоди заставодержателя, якої в даному випадку не було, тому за відсутністю такої згоди договір відчуження майнових прав є недійсним в силу ч.ч. 1,2 ст. 203, ст.ст. 215, 579, 586 ЦК України та ст.ст. 7,17 Закону України "Про заставу".

При цьому, суд першої інстанції відмовив в аналогічному позові ПАТ "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А. з посиланням на правові позиції, викладені в постановах ВСУ від 21.10.2015 у справі № 922/4316/14, від 21.10.2015 у справі № 922/5223/14, від 04.11.2015 у справі № 922/3131/14, згідно яких обрана банком позовна вимога може бути заявлена лише заставодержателем, яким в даному випадку є НБУ.

Не погоджуючись з даною позицією Національний Банк України в своїй касаційній скарзі, з посиланням на практику Верховного Суду України та Верховного Суду, просить, в т.ч., рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ "Златобанк", ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Разом з тим, під час розгляду матеріалів справи встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 14.06.2018 справу №910/23799/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" В.І. Славінського до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", треті особи , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору недійсним передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав не погодження Судом з вищевказаними висновками Верховного Суду України, що вимога про визнання правочину недійсним із застосуванням статей 203 та 215 ЦК України з підстав недотримання вимог частини 2 статті 586 ЦК України та частини 2 статті 17 Закону України "Про заставу" може бути заявлена лише заставодержателем."

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, Суд з власної ініціативи дійшов висновку про наявність підстав зупинити провадження за касаційними скаргами, поданими у справі № 910/17763/17 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у іншій справі № 910/23799/16 .

Керуючись статтями 228, 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №910/17763/17 зупинити до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі №910/23799/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді І. Міщенко

Г. Мачульський