ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2018 р.м. Харків Справа № 922/1393/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Погорелова О.В.

судді: Шарко Л.В. , Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Чернігів
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь", м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Перший окремий відділ капітального будівництва Державної прикордонної служби України, м. Київ
про повернення майна
за участю представників учасників справи:

позивача - Шокур А.Ю.

відповідача - Мартиненко О.І., Осадчий С.С., Аділов А.Є.

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Будцентр Витязь" (далі - відповідач) звернулось ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - позивач). У позові останній просить суд зобов'язати відповідача повернути позивачу за актами приймання-передачі матеріали (товар), отримані за договором відповідального зберігання №14/12 від 14.12.2015, а саме: щебінь фракції 40-70 кількістю 3060,1 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1170 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1271,8 куб.м.; геотекстиль у кількості 208 рулонів площею 32085 кв. м. та геотекстиль у кількості 310 рулонів площею 48050 кв. м., загальна сума вартості яких становить 2993936,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором відповідального зберігання №14/12 від 14.12.2015 щодо повернення майна.

Ухвалою господарського суду від 03.05.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 23.05.2017 о 10:00.

Ухвалою суду від 23.05.2017, за клопотаннями сторін, розгляд справи був відкладений до 07.06.2017 о 10:45.

Ухвалою суду від 07.06.2017 було задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Перший окремий відділ капітального будівництва Державної прикордонної служби України. Цією ж ухвалою розгляд справи був відкладений до 19.06.2017 до 11:45.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 19.06.2017 до 12.07.2017 до 11:45. Ухвалою суду від 19.06.2017 строк вирішення спору був продовжений до 12.07.2017 включно.

Ухвалою суду від 12.07.2017 був призначений колегіальний розгляд справи.

Згідно Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів для розгляду справи №922/1393/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погорелова О.В., судді - Шарко Л.В., Жельне С.Ч.

Ухвалою суду від 12.07.2017 розгляд справи був відкладений до 31.07.2017 до 11:30. Ухвалою суду від 31.07.2017 розгляд справи був відкладений до 12.09.2017 до 12:45.

Ухвалою суду від 12.09.2017, за клопотанням відповідача, провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням господарського суду Чернігівської області по справі №910/12258/17.

У зв'язку з набранням 15.12.2017 чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції та у відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України у новій редакції, ухвалою суду від 16.02.2018, за клопотанням позивача, провадження у справі було поновлено; справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження; у справі розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 05.03.2018 об 11:00.

Ухвалою суду від 05.03.2018 підготовче засідання було відкладене до 28.03.2018 об 11:00. Ухвалою суду від 28.03.2018 строк підготовчого провадження був продовжений до 16.05.2018 та підготовче засідання було відкладене до 25.04.2018 до 11:15. Ухвалою суду від 25.04.2018 підготовче засідання було відкладене до 15.05.2018 до 11:30.

Ухвалою суду від 15.05.2018 підготовче провадження у справі було закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 06.06.2018 об 11:30.

06.06.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить суд долучити до матеріалів справи копію договору №03-16/1 від 22.02.2016 (купівлі-продажу, поставка), укладеного між ДП "Чернігівській облавтодор" та ТОВ "Будцентр Витязь" та копії видаткових накладних №№ 01-0000003 від 01.04.2016, 01-0000001 від 01.04.2016 та 01-0000002 від 01.04.2016.

В обґрунтування клопотання, відповідач посилається на те, що за вказаним договором купівлі-продажу геотекстиль та щебінь, які є предметом спору і справі, що розглядається, були придбані відповідачем у позивача, внаслідок чого, у відповідності до ч. 2 ст. 604 ЦК України, зобов'язання відповідача щодо відповідального зберігання припинилось у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши подане клопотання та додані до нього документи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання та долучення до матеріалів справи наданих документів.

06.06.2018 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження понесених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17300,00 грн. Дослідивши подане клопотання та додані до нього документи, суд долучає їх до матеріалів справи.

06.06.2018 до суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи до надання висновку експертів ДП "Спеціалізована державна експертна організація - державна служби державної будівельної експертизи" за ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренка В.В. від 21.12.2017 про проведення судової будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000870. Зазначає, що висновок експерта очікується на протязі 20 днів та може підтвердити факти, що мають значення у цьому спорі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 216 ГПК України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Суд зазначає, що з поданого клопотання відповідача не вбачається, які саме факти, що мають значення для розгляду цього спору, може підтвердити або спростувати висновок експерта. Крім того, розгляд даної справи триває значний проміжок часу, строк розгляду справи спливає 15 червня 2018 року, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 06.06.2018 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Зауважив на тому, що договір зберігання підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств, є чинним, факт передачі майна на зберігання підтверджується відповідними актами прийому-передачі.

Присутні у судовому засіданні 06.06.2018 представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилався на те, що за договором купівлі-продажу від 22.02.2016 геотекстиль та щебінь, які є предметом спору, були придбані відповідачем у позивача, внаслідок чого, у відповідності до ч. 2 ст. 604 ЦК України, зобов'язання відповідача щодо відповідального зберігання припинилось, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, відповідач вказує на те, що у нього навіть немає складських приміщень та умов для зберігання щебеню та геотекстилю.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14 грудня 2015 року між Дочірнім підприємством "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (депонент, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь" (виконавець, відповідач) був укладений договір відповідального зберігання №14/12 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, депонент передає, а виконавець приймає на відповідальне зберігання майно (матеріали, речі) визначені (вказані) в актах прийому-передачі, підписаних між сторонами на виконання умов договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору депонент передає майно виконавцю згідно до актів прийому-передачі, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 1.3 договору, строк зберігання визначається сторонами з моменту отримання майна виконавцем, та до моменту його фактичного повернення депоненту, або сплати його вартості, яка визначається на підставах видаткових накладних виставлених депонентом.

Відповідно до пункту 1.4 договору сторони вирішили, що не матимуть грошових вимог (претензій), пов'язаних з послугами відповідального зберігання.

Згідно п. 2.1.3 договору, виконавець зобов'язаний повернути майно депоненту по першій вимозі в 30-ти денний термін.

Згідно п. 2.3.1 договору, виконавець має право викупити майно, сплативши депоненту його вартість.

Відповідно до п. 3.2.1 договору, депонент має право у будь-який час вимагати від виконавця повного або часткового повернення майна, яке знаходиться на зберіганні, а також сплати його вартості, в разі використання виконавцем майна для своїх господарських потреб, або його викупу.

Відповідно до п. 6.1. та п. 6.3. договору, цей договір вступає в силу і набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Ніякі зміни в договорі не можуть бути внесені без письмової згоди, завіреної печатками і підписами уповноважених представників обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання майно, що підтверджується, актами прийому-передачі (т. 1 а.с.11-15), у яких зазначено, що вони складені до договору №14/12 відповідального зберігання від 14.12.2015.

У вказаних актах зазначено, що позивач (депонент) передав, а виконавець (відповідач) прийняв на відповідальне зберігання майно, а саме: №1 від 14.12.2015 (щебінь 40-70 у кількості 3060,1 м3); №2 від 14.12.2015 (щебінь 40-70 у кількості 1170 м3); №3 від 14.12.2015 (щебінь 40-70 у кількості 1271,8 м3); №4 від 08.04.2016 (геотекстиль у кількості 208 рулонів, загальною площею 32085 кв); №5 від 27.07.2016 (геотекстиль у кількості 310 рулонів, загальною площею 48050 кв.м). Акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

19.10.2016 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою №015-11/917 про повернення в 25-ти денний термін майна переданого на відповідальне зберігання згідно укладеного договору №14/12 від 14.12.2015. Вказаний лист був отриманий відповідачем 25.10.2016 (т. 1 а.с. 16). Проте, майно так і не було повернуто позивачу.

Згідно довідки ДП "Чернігівський облавтодор" від 15.02.2017 загальна вартість майна, переданого на зберігання складає 2993936,02 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 ГК, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

На підставі зібраних у матеріалах справи доказів, виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, ґрунтуються на договорі зберігання №14/12 від 14.12.2015 та підпадають під правове регулювання параграфа 1 "Загальні положення про зберігання" глави 66 ЦК України "Зберігання".

Відповідно до норм ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Нормами ст. 937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу, і письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ст. 938 ЦК України).

За приписами ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Статтею 948 ЦК України встановлений обов'язок поклажодавця забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Згідно ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Так, матеріалами справи підтверджено, що майно, а саме: щебінь фракції 40-70 кількістю 3060,1 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1170 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1271,8 куб.м.; геотекстиль у кількості 208 рулонів площею 32085 кв. м. та геотекстиль у кількості 310 рулонів площею 48050 кв. м. було передане ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та прийняте ТОВ "Будцентр Витязь" на зберігання.

Тобто за умовами договору зберігання №14/12 від 14.12.2015 відповідач взяв на себе обов'язок зберігати майно, а після закінчення строку зберігання повернути його поклажодавцю.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 7 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося вище, п. 2.1.3 договору передбачений обов'язок виконавця повернути майно депоненту по першій вимозі у 30-ти денний термін.

Станом на момент розгляду справи, відповідачем суду не надано жодного доказу якій б свідчив про виконання відповідачем умов договору щодо повернення майна за договором зберігання.

Викладене дає підстави суду дійти висновку, що відповідач не виконав своє зобов'язання за договором зберігання №14/12 від 14.12.2015 щодо повернення позивачу майна, а саме: щебінь фракції 40-70 кількістю 3060,1 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1170 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1271,8 куб.м.; геотекстиль у кількості 208 рулонів площею 32085 кв. м. та геотекстиль у кількості 310 рулонів площею 48050 кв. м. загальною вартістю 2993936,02 грн., чим порушив право позивача на одержання зі зберігання вказаного майна, тому позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати від відповідача виконання зобов'язання.

Слід зазначити, що позов у справі заявлено у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків з договору зберігання, обов'язок доведення зворотного, тобто наявності доказів, які підтверджують повернення майна зі зберігання лежить на відповідачеві.

Отже, з огляду на презумпцію вини особи, яка порушила право, тягар спростування винної поведінки лежить саме на цій особі.

Таким чином, саме відповідач, який заперечує факт наявності майна на зберіганні повинен доводити належними та допустимими доказами повернення майна позивачу.

Однак відповідач не надав суду доказів повернення позивачеві майна, прийнятого на зберігання відповідно до договору та актів приймання-передачі на зберігання.

При цьому, суд не приймає в якості доказів надані відповідачем копії договору №03-16/1 від 22.02.2016 (купівлі-продажу, поставка), укладеного між ДП "Чернігівській облавтодор" та ТОВ "Будцентр Витязь" та копії видаткових накладних №№ 01-0000003 від 01.04.2016, 01-0000001 від 01.04.2016 та 01-0000002 від 01.04.2016, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з приписам пункту 5.27 Державної Уніфікованої системи документації ДСТУ 4163-2003 відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки юридичної особи.

Втім, як вбачається з наданих копій, відмітка про їх засвідчення, не містить назви посади, ініціалів та прізвища особи, яка їх засвідчила та дати засвідчення копії, що є порушенням вищевказаних положень закону, та унеможливлює їх прийняття в якості належних та допустимих доказів.

Договір зберігання №14/12 від 14.12.2015 та акти приймання-передачі підписані сторонами без будь-яких зауважень та скріплені печатками, у зв'язку з чим у ТОВ "Будцентр Витязь" відсутні підстави не виконувати взяті на себе зобов'язання з повернення майна, переданого на відповідальне зберігання.

За вказаних обставин, заперечення відповідача, викладені у відповідних письмових поясненнях, спростовуються матеріалами справи та наданими сторонами доказами. Твердження відповідача про те, що у нього немає складських приміщень та умов для зберігання щебеню та геотекстилю, судом до уваги також не приймається, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу які б свідчили про відсутність у нього складських приміщень та умов для зберігання щебеню та геотекстилю, а також неможливість взяти складські приміщення в оренду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо повернення майна, а саме: щебінь фракції 40-70 кількістю 3060,1 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1170 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1271,8 куб.м.; геотекстиль у кількості 208 рулонів площею 32085 кв. м. та геотекстиль у кількості 310 рулонів площею 48050 кв. м. загальною вартістю 2993936,02 грн., яке було передано на зберігання на підставі договору зберігання №14/12 від 14.12.2015, оскільки вони є обґрунтованими, підтвердженими доданими доказами та не спростованими відповідачем.

Згідно ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, 01 травня 2017 року між ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (замовник) та адвокатом Шокур А.Ю. (виконавець) був укладений договір №01/05/17-1 про надання правової допомоги адвоката у господарських справах. Відповідно до умов договору, виконавець зобов'язується в межах своєї компетенції надавати замовнику за його завданням правову допомогу з підготовки та/або супроводу господарських спорів у справах, які перебувають або перебуватимуть в провадженні будь-яких господарських судів України, їх апеляційних та касаційних інстанціях, стороною в яких виступатиме ДП "Чернігівський облавтодор", а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі послуги. На підтвердження факту надання виконавцем послуг на замовлення ДП "Чернігівський облавтодор", відповідно до умов цього договору, замовнику надається акт наданих послуг. Оплата за послуги, вказані в актах надання послуг, здійснюється замовником впродовж п'яти банківських днів з дати складання акту наданих послуг, з врахуванням умов встановлених в розділі 3 договору.

Як вбачається з матеріалів справи між адвокатом Шокур А.Ю. та ДП "Чернігівський облавтодор" підписані акти надання послуг, на виконання договору №01/05/17-1 від 01.05.2017 по справі №922/1393/17 на загальну суму 17300,00 грн. та ДП "Чернігівський облавтодор" здійснено оплату наданих послуг.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_1 від 15.12.2016 на ім'я Щокур А.Ю.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем надано договір про надання правової допомоги, за яким позивачем здійснено оплати за правничу допомогу адвоката у розмірі 17300,00 грн. та підтверджено правовий статус адвоката, який брав участь у судових засіданнях по даній справі, суд дійшов висновку про доведеність витрат на оплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 17300,00 грн. та покладення їх на відповідача.

Судовий збір, відповідно приписів ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 936-938, 948, 953 ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь" повернути Дочірньому підприємству "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за актами приймання-передачі матеріали (товар), отримані за договором відповідального зберігання №14/12 від 14.12.2015, а саме: щебінь фракції 40-70 кількістю 3060,1 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1170 куб.м.; щебінь фракції 40-70 кількістю 1271,8 куб.м.; геотекститль у кількості 208 рулонів площею 32085 кв. м. та геотекстиль в кількості 310 рулонів площею 48050 кв. м., загальна сума вартості яких становить 2 993 936,02 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь" (61200, м. Харків, пр. Московський, 247-Б, ) на користь Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (14005, м. Чернігів, вул. Київська, 17, ) - 44909,04 грн. судового збору та 17300,00 грн. витрат по сплаті на професійну правничу допомогу адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (згідно п. 17.5 Перехідних положень ГПК України).

Позивач - Дочірнє підприємство "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (14005, м. Чернігів, вул. Київська, 17, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь" (61200, м. Харків, пр. Московський, 247-Б, ).

Повне рішення складено 15 червня 2018 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Погорелова Л.В. Шарко С.Ч. Жельне