ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.06.2018 р. Справа№ 914/2401/16

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. при секретарі судового засідання Кірі О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги: Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра», Львівська область, м.Львів, від 14.05.2018р. вих. №112/1411 (вх. №1288/18)

про: визнання незаконною дії Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 та скасування постанови Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199

у справі №914/2401/16 за позовом: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, Львівська область, м.Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Іскра», Львівська область, м.Львів

про стягнення 136000,00 грн.

Орган оскарження (Орган ДВС): Сихівський Відділ Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівська область, м.Львів,

Представники:

Позивача (Стягувача): не з'явився;

Заявника (Відповідача, Боржника): не з'явився;

Органу ДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018р. до Господарського суду Львівської області надійшла скарга Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» від 14.05.2018р. вих. №112/1411 (вх. №1288/18) про визнання незаконною дії Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 та скасування постанови Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 у справі №914/2401/16 за позовом Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Публічного акціонерного товариства «Іскра» про стягнення 136000,00 грн., Орган оскарження (Орган ДВС) Сихівський Відділ Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.05.2018р. скаргу передано для розгляду судді Манюк П.Т.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку із настанням інших обставин, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, що може мати наслідком порушення строку розгляду, передбаченого відповідним процесуальним законом судді Манюк П.Т. скаргу передано для розгляду по суті судді Фартушку Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.05.2018р. скаргу залишено без руху, надано Заявнику десятиденний строк з дня вручення ухвали для надання належним чином засвідчені копії долучених документів до скарги.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.06.2018р. скаргу прийнято до розгляду та призначено розгляд скарги в судовому засіданні на 13.06.2018р.

Окрім того, вказаною ухвалою суд з власної ініціативи зобов'язав Сихівський Відділ Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в строк до 12.06.2018р. надати матеріали виконавчого провадження ВП №53147199 (оригінали для огляду в судовому засіданні, належним чином завірені копії для долучення до матеріалів справи).

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача (Стягувача) в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, явка визнавалась обов'язковою, вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 04.06.2018р. у даній справі не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Представник Заявника (Відповідача, Боржника) в судове засідання не з'явився.

08.06.2018р. за вх.№21032/18 від Заявника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням заступника начальника юридичного відділу Камінської С.М., яка веде дану справу, у щорічній відпустці по 15.06.2018р.

Крім того, 12.06.2018р. за вх.№21295/18 від Заявника надійшло клопотання про продовження строків розгляду справи у зв'язку з перебуванням заступника начальника юридичного відділу Камінської С.М., яка веде дану справу, у щорічній відпустці по 15.06.2018р.

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, ГПК України не передбачає можливості розгляду скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу в строки понад 10 днів, як і не передбачає можливості продовження строку розгляду скарги.

З врахуванням вищенаведеного судом відмолено в задоволенні клопотання Заявника від 12.06.2018р. за вх.№21295/18.

Крім того, з врахуванням результатів розгляду клопотання від 12.06.2018р. за вх.№21295/18 та враховуючи вищенаведене судом відмовлено в задоволенні клопотання Заявника від 08.06.2018р. за вх.№21032/18.

Розгляд клопотань відбувався з виходом суду до нарадчої кімнати.

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення клопотання За

Представник Органу ДВС в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, явка визнавалась обов'язковою, вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 04.06.2018р. у даній справі не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи та Органу ДВС щодо обґрунтування їх правової позиції по суті скарги та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи та поданої скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. у справі №914/2406/16 за позовом Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Публічного акціонерного товариства «Іскра» про стягнення 136000,00 грн. позовні вимоги ЛОТВ АМКУ задоволено, вирішено стягнути з ПАТ «Іскра» в дохід Державного бюджету України нараховані згідно з рішенням АК ЛОТВ АМКУ від 30.05.2013 року № 101 штраф у розмірі 68000, 00 грн. та пеню у розмірі 68000, 00 грн.; стягнути з ПАТ «Іскра» на користь ЛОТВ АМКУ 2040, 00 грн. судового збору.

27.11.2016р. Господарським судом Львівської області видано накази про примусове виконання пунктів 2 та 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. у справі №914/2401/16.

Постановою Головного державного виконавця Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Батюк М.В. від 21.12.2016р. відкрито виконавче провадження ВП №5314719 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.11.2016р. про примусове виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. у справі №914/2401/16 про стягнення з з ПАТ «Іскра» в дохід Державного бюджету України нарахованих згідно з рішенням АК ЛОТВ АМКУ від 30.05.2013 року № 101 штрафу у розмірі 68000, 00 грн. та пені у розмірі 68000, 00 грн.

Постановою Головного державного виконавця Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бехарською Т.М. від 27.03.2017р. зупинено виконавче провадження ВП №5314719 з підстав того, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.03.2017р. порушено провадження у справі №914/355/17 про банкрутство ПАТ «Іскра».

27.04.2018р. старшим державним виконавцем Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бехарською Т.М. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №5314719 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.11.2016р. про примусове виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. у справі №914/2401/16 про стягнення з з ПАТ «Іскра» в дохід Державного бюджету України нарахованих згідно з рішенням АК ЛОТВ АМКУ від 30.05.2013 року № 101 штрафу у розмірі 68000, 00 грн. та пені у розмірі 68000, 00 грн.

Окрім того, 27.04.2018р. старшим державним виконавцем Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бехарською Т.М. винесено постанову про арешт коштів боржника у вказаному виконавчому провадженні.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.03.2017р. порушено провадження у справі №914/355/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Іскра».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.02.2018р. суд ухвалив зупинити провадження у справі №914/355/17 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» до повернення матеріалів справи №914/355/17 до Господарського суду Львівської області. Окрім того, вказаною ухвалою встановлено, що ухвалою суду від 30.10.2017р. змінено назву боржника - Публічне акціонерне товариство «Іскра» на Приватне акціонерне товариство «Львівський електроламповий завод «Іскра».

Подану скаргу Заявник обґрунтовує тим, що всупереч приписів ч.15 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» постановою старшого державного виконавця Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бехарської Т.М. від 27.04.2018р. накладено арешт на кошти боржника у виконавчому провадженні ВП №5314719 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.11.2016р. про примусове виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. у справі №914/2401/16 про стягнення з ПАТ «Іскра» в дохід Державного бюджету України нарахованих згідно з рішенням АК ЛОТВ АМКУ від 30.05.2013 року № 101 штрафу у розмірі 68000, 00 грн. та пені у розмірі 68000, 00 грн. під час здійснення Господарським судом Львівської області провадження у справі №914/355/17 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра».

Заявник у поданій скарзі просить суд визнати незаконною дію Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 та скасувати постанову Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ч.1 ст.326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Нормою ч.1 ст.343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.ч.2,3 ст.343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній станом на момент винесення оскаржуваної постанови редакції) (надалі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої вказаної статті визначено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п.1 та 5 ч.1 ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу третього ч.15 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

В пункті 43 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012р. №15729/07 пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що доводи скарги в частині визнання незаконною дії Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 є обґрунтованими, а вказана дія - неправомірною, оскільки вчинена всупереч вимогам ч.15 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час здійснення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Щодо доводів скарги про скасування постанови Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно приписів ч.3 ст.74 Закону, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами та доповненнями), що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відтак, викладені в пункті 3 прохальної частини скарги вимоги про скасування постанови Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 не підлягають до задоволення, так як суперечать приписам статті 74 Закону та ч.2 ст.343 ГПК України, оскільки Заявником при зверненні до суду із скаргою обрано спосіб захисту саме шляхом скасування оскаржуваної постанови, а не визнання її неправомірною тоді, як вказаними нормами передбачено, що суд, у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржуване рішення неправомірним, тобто, способом захисту порушеного права Заявника при зверненні до суду із скаргою на рішення державного виконавця є визнання цього рішення неправомірним в той час, як правом скасування рішень (постанов) державного виконавця при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень наділений начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Окрім цього, Заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами у справі факту звернення до державного виконавця скаргою із вимогами про скасування оскаржуваних постанов та ухилення державного виконавця від вчинення дій, передбачених статтею 74 Закону.

В той же час, Заявник не позбавлений права на звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця у випадку доведення такої належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Таким чином, суд, визнавши бездіяльність державного виконавця протиправною та зобов'язавши останнього її усунути відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в подальшому боржник вправі звертатися до господарського суду з конкретними вимогами про зобов'язання до вчинення певних дій за умови ухилення від таких (бездіяльність). А тому, в даному випадку суд відхиляє вимоги скаржника в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 18, 42, 234, 235, 341-344 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» від 14.05.2018р. вих. №112/1411 (вх. №1288/18) про визнання незаконною дії Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 та скасування постанови Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199 у справі №914/2401/16 задоволити частково.

2. Визнати незаконною (неправомірною) дію Сихівського Відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у вигляді винесення постанови від 27.04.2018р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №53147199.

3. В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

5. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 18.06.2018р.

Суддя Фартушок Т. Б.