ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/1204/15-г/6

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Краснова Є.В.,

розглянувши без виклику учасників справи заяву Житлово-будівельного кооперативу "Файне місто 2" про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016 (головуючий - Шумський І.П., судді Бурда Н.М., Стопник С.Г.), постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 (головуючий - Бонк Т.Б., судді Бойко С.М., Якімець Г.Г.) та постанови Вищого господарського суду України від 07.12.2016 (головуючий - Корсак В.А., судді Данилова М.В., Сибіга О.М.) у справі №921/1204/15-г/6

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комунсервіс-Серет"

до Житлово-будівельного кооперативу "Файне місто 2"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Тернопільської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота середина"

про визнання недійсним договору

та за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу "Файне місто 2"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комунсервіс-Серет"

про стягнення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Комунсервіс-Серет" (далі - ТОВ "Комунсервіс-Серет", Товариство) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Файне місто 2" (далі - ЖБК "Файне місто 2", Кооператив) про визнання недійсним договору забудови земельної ділянки від 26.09.2015 (далі - договір від 26.09.2015), укладеного між сторонами.

Позовна заява обґрунтовується посиланням на невідповідність оспорюваного договору положенням статті 238 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Закону України "Про інвестиційну діяльність" в частині визначення механізму фінансування будівництва житла, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про оренду землі", оскільки: представники, уповноважені головою ЖБК "Файне місто 2" діяти від імені ТОВ "Комунсервіс-Серет", вчиняють дії не в інтересах Товариства, а в інтересах Кооперативу, що суперечить відносинам доручення з видачею довіреності; за договором оренди землі від 16.04.2015 ТОВ "Комунсервіс-Серет" не було надано право передавати земельну ділянку в користування іншим особам без згоди на те орендодавця - Тернопільської міської ради; право на забудову ділянки (бути замовником будівництва) мають лише особи, що оформили право власності чи користування землею та отримали технічні умови і обмеження, а до їх числа ЖБК "Файне місто 2" не належить.

В січні 2016 року ЖБК "Файне місто 2" подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив суд стягнути з ТОВ "Комунсервіс-Серет" 1000000 грн. штрафу за відкликання (скасування) Товариством довіреності, передбаченої оспорюваним договором.

Зустрічний позов обгрунтовується безпідставним скасуванням (анулюванням) Товариством довіреності від 26.09.2015.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016, первісний позов задоволено. Визнано недійсним укладений між сторонами договір від 26.09.2015. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані посиланням на статті 203, 215, 217, 238, 249, 384, 413 ЦК, статті 125, 126 Земельного кодексу України, частину 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статті 8, 26, 30, 33 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті 1, 2, 3, 6, 19, 22 Закону України "Про кооперацію", з урахуванням яких суди дійшли висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору від 26.09.2015. В свою чергу, недійсність положень спірного правочину в цілому виключає можливість стягнення з ТОВ "Комунсервіс-Серет" штрафу за безпідставне відкликання/скасування Товариством довіреності. Крім того, анулювання (скасування) довіреності від 26.09.2015 ТОВ "Комунсервіс-Серет" мотивувало скасуванням іншими особами виданих йому містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, а також скасуванням реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, тому анулювання (скасування) Товариством довіреності не можна вважати вчиненим безпідставно.

ЖБК "Файне місто 2" у заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 07.12.2016 з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) в редакції, чинній до 15.12.2017, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статті 4 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" у подібних правовідносинах, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 і постанову Вищого господарського суду України від 07.12.2016 в частині задоволення вимог первісного позову про визнання недійсним договору від 26.09.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову.

На обґрунтування неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права Кооператив надав копії постанов Вищого господарського суду України від 04.08.2016 у справі №924/148/16, від 19.04.2012 у справі № 5019/2297/11 та копію постанови Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі №6-101цс12, у яких, на думку заявника, суди, застосувавши до спірних правовідносин ті ж самі норми матеріального права, дійшли різних висновків щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору забудови земельної ділянки, укладеного між орендарем земельної ділянки та житлово-будівельним кооперативом.

Ухвалою Верховного Суду від 01.03.2018 допущено справу №921/1204/15-г/6 до провадження Касаційного господарського суду та відкрито провадження за заявою ЖБК "Файне місто 2" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 07.12.2016 у цій справі.

05.05.2018 Касаційний господарський суд ухвалив здійснити перегляд постанови Вищого господарського суду України від 07.12.2016 у письмовому провадженні.

ТОВ "Комунсервіс-Серет" у відзиві на заяву просить відмовити у її задоволенні з підстав непідтвердження підстав для перегляду справи, а судові рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що наведені відповідачем рішення судів касаційної інстанції не є ухваленими в подібних правовідносинах, оскільки встановлюють відмінні фактичні обставини, а правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-101цс12 не вичерпує підстав оспорювання правочину у справі №921/1204/15-г/6 та стосується застосування інших норм матеріального права у правовідносинах, які в порівнянні з правовідносинами у справі, що розглядається, є різними як за суб'єктним складом, так і за предметом правового регулювання.

Розглянувши вказану заяву, відзив на неї та додані матеріали, обговоривши її доводи, дослідивши оскаржувану постанову з підстав, що заявлені, Суд вважає, що заяву ЖБК "Файне місто 2" слід задовольнити частково з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 16.04.2015 на підставі договору оренди землі, Тернопільська міська рада, як орендодавець, передала ТОВ "Комунсервіс-Серет", як орендарю, у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,6300га по вул. Микулинецькій, 116 у м. Тернополі для обслуговування каналізаційного відстійника і його реконструкції, а також для будівництва групи житлових об'єктів. Договір зареєстровано 22.04.2015, а право оренди землі за ТОВ "Комунсервіс-Серет" - 26.05.2015.

26.09.2015 між ТОВ "Комунсервіс-Серет" та ЖБК "Файне місто 2" укладено договір про забудову земельної ділянки, який від ТОВ "Комунсервіс-Серет" підписав ОСОБА_4, а від ЖБК "Файне місто 2" - ОСОБА_5

Відповідно до Статуту ЖБК "Файне місто 2" Кооператив засновано трьома жителями м. Хмельницького, є неприбутковою організацією, створеною для задоволення житлових, економічних та соціальних потреб членів та асоційованих членів, та не має на меті отримання прибутку.

Судами встановлено, що станом на 26.09.2015 кооператив налічував 3 члени та два асоційованих члени.

Предметом договору від 26.09.2015 є здійснення посекційного будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці площею 3,6300га по вул. Микулинецькій, 116 у м. Тернополі, кадастровий номер :11:003:0039.

Взаємні права і обов'язки сторони обумовили в розділі 4 договору від 26.09.2015. Зокрема, ТОВ "Комунсервіс-Серет" зобов'язувалось надати кооперативу право на використання будівельного майданчика на умовах і в цілях, встановлених цим договором, а також містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки; дозвіл (декларація) про початок виконання будівельних робіт; витяг з Державного земельного кадастру; довідку Тернопільської ОДПІ про відсутність заборгованості по орендній платі за землю та інші документи. Передача документації здійснюється сторонами шляхом підписання відповідного Акта приймання-передачі. В обов'язки ТОВ "Комунсервіс-Серет" входило: затвердження проектної документації на будівництво об'єкта, яка буде виготовлена за замовленням кооперативу; погодження проектної документації, що стосується будівництва; отримання погодження здійснення будівництва у всіх компетентних органах, установах та організаціях відповідно до вимог чинного законодавства України; отримати всю необхідну документацію та дозволи на будівництво об'єкта; сприяти в оформленні права власності за членами (асоційованими членами) кооперативу (пункти 4.1.7,4.1.8 договору від 26.09.2015).

ЖБК "Файне місто 2" брало на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі здійснити фінансування будівництва, в тому числі за рахунок коштів членів кооперативу, а також оплату (придбання): проектно-кошторисної документації, висновку її експертизи, іншої необхідної для будівництва об'єкту документації, всіх необхідних будівельних матеріалів та конструкцій, інших видів необхідних ресурсів, в т.ч. електро-, водо-, газопостачання тощо (пункти 4.2.3, 4.2.8 договору від 26.09.2015).

В той же час, відповідно до пунктів 4.1.4, 4.2.2 договору від 26.09.2015 ТОВ "Комунсервіс-Серет" передавало, а ЖБК "Файне місто 2" приймало на себе функції "Замовника будівництва" об'єкта в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Для цього, ТОВ "Комунсервіс-Серет" видавало на ім'я представника Кооперативу довіреність згідно додатку № 2.

Довіреністю від 26.09.2016, що є додатком до договору про забудову земельної ділянки, ТОВ "Комунсервіс-Серет" уповноважувало ЖБК "Файне місто 2" від імені товариства: підписувати та подавати до територіальних органів архітектури, земельних ресурсів та держземагенства необхідні для будівництва документи та отримувати технічні умови і дозволи; затверджувати від імені товариства проект будівництва об'єкту; підписувати та подавати до держархбудінспекції декларацію про готовність об'єкту будівництва до експлуатації; підписання та подання від імені товариства заяв про присвоєння адреси об'єкту будівництва тощо.

На вчинення дій, передбачених довіреністю, ТОВ "Комунсервіс-Серет" уповноважувало голову ЖБК "Файне місто 2" або осіб, яким голова Кооперативу передоручить права, отримані за довіреністю.

Згідно з додатками №№1, 3, які є невід'ємними частинами договору від 26.09.2015, Кооператив отримує майнові права на всі об'єкти нерухомості у багатоквартирних житлових будинках з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, з правом реєстрації прав власності на них членами (асоційованими членами) кооперативу, за що повинен був сплатити товариству у визначені строки грошові кошти. При цьому, сторони за договором передбачили, що кошти будуть сплачуватися Кооперативом (його членами) безпосередньо Товариству, деталізуючи ці відносини у додатку №3.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання оспорюваного договору за актом приймання-передачі від 26.09.2015 ТОВ "Комунсервіс-Серет" передало ЖБК "Файне місто 2" містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №523 від 28.05.2015, витяг з державного земельного кадастру, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.

15.10.2015 Управлінням Держархбудінспекції у Тернопільській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва багатоквартирних житлових будинків на земельній ділянці по вул. Микулинецькій, 116 у м. Тернополі. В якості замовника будівництва у вказаній декларації зазначено ТОВ "Комунсервіс-Серет", яким і підписано декларацію від імені замовника.

01.10.2015 між ТОВ "Комунсервіс-Серет" і ЖБК "Файне місто 2", як замовниками, та ТОВ "Укрінжинірбуд", як підрядником, укладено договір генерального підряду на будівництво згаданих вище об'єктів.

Угодою від 16.10.2015 вказаний договір підряду було розірвано. При цьому, від імені ТОВ "Комунсервіс-Серет" угоду підписав уповноважений ЖБК "Файне місто 2" представник на підставі довіреності від 01.10.2015 №12.

Також 16.10.2015 ЖБК "Файне місто 2" і ТОВ "Комунсервіс-Серет" (в особі уповноваженого Кооперативом представника) уклали договір генерального будівництва з ТОВ "Золота середина".

Рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1060 від 10.11.2015 та №134 від 16.12.2015 скасовано раніше видані ТОВ "Комунсервіс-Серет" містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №523 від 28.05.2015.

Наказом Управління Держархбудінспекції у Тернопільській області від 19.11.2015 №14-Д скасовано реєстрацію поданої ТОВ "Комунсервіс-Серет" декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва багатоквартирних житлових будинків на земельній ділянці по вул. Микулинецькій, 116 у м. Тернополі.

Посилаючись на скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, а також декларації про початок виконання будівельних робіт, ТОВ "Комунсервіс-Серет" направило до ЖБК "Файне місто 2" письмове повідомлення від 17.12.2015 № 17/12/15 про анулювання (скасування) довіреності від 26.09.2015, виданої ЖБК "Файне місто 2" на виконання договору від 26.09.2015, яке (повідомлення) отримано представником Кооперативу 21.12.2015.

Також судами було встановлено, що 15.12.2015 ЖБК "Файне місто 2" як замовник зареєстрував в Управлінні Держархбудінспекції у Тернопільській області декларацію про початок виконання будівельних робіт. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 у справі №819/9/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016, відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Комунсервіс-Серет" про визнання протиправною та скасування реєстрації цієї декларації.

В той же час, відповідно до повідомлення Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, зазначену декларацію скасовано наказом від 13.04.2016.

Судові рішення попередніх інстанцій у цій справі мотивовані наявністю підстав для визнання недійсним договору від 26.09.2015, оскільки: 1) на час вчинення спірного правочину у ЖБК "Файне місто 2" були відсутні майнові права на земельну ділянку площею 3,6300га, кадастровий номер :11:003:0039, розташовану по вул. Микулинецькій, 116 у м. Тернополі; 2) чинним законодавством не передбачено передачу функцій замовника в порядку, передбаченому сторонами у договорі від 26.09.2015, тоді як за змістом статей 8, 26, 33 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право замовника на забудову земельних ділянок може бути реалізовано виключно їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку; 3) з оспорюваного договору не вбачається, що забудова земельної ділянки мала здійснюватися на користь та від імені Товариства (орендаря земельної ділянки), адже в кінцевому результаті саме ЖБК "Файне місто 2" мав отримати майнові права на всі об'єкти нерухомості у багатоквартирних житлових будинках з правом реєстрації прав власності на них за членами Кооперативу; 4) житлово-будівельний кооператив не є управителем коштів і на нього не поширюється Закон України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", внаслідок чого Кооператив не має права споруджувати житлові об'єкти та набувати право на них шляхом створення відповідних фондів на підставі членських внесків; 5) сторонами фактично ототожнено будівельний майданчик та орендовану позивачем земельну ділянку.

Колегія суддів зауважує, що надана заявником для порівняння копія постанови Вищого господарського суду України від 19.04.2012 у справі №5019/2297/11 не може вважатися прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих же норм матеріального права (частини 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статті 4 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю") у подібних правовідносинах, оскільки судовими рішеннями у справі №5019/2297/11 було задоволено позов обслуговуючого кооперативу "Авто-17" про визнання права власності на криті стоянки автомобілів та творчі майстерні, збудовані за рахунок інвестиційних коштів громадян (пайовиків) на підставі договорів про пайову участь у будівництві, укладених із ЗАТ "Рівнеінвестпроект" як забудовником та орендарем земельної ділянки. Отже, у справі №5019/2297/11 вирішено спір про право власності на нерухоме майно, який виник з правовідносин, врегульованих передусім цивільним законодавством (статті 190, 316, 328, 331, 334 ЦК), а не Законом України "Про інвестиційну діяльність", відтак, предмет і підстави позову, фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, у справах №5019/2297/11 та №921/1204/15-г/6 є різними, що виключає неоднакове застосування Вищим господарським судом України зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах.

В свою чергу, постанова Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі №6-101цс12 також не може бути прийнята в якості доказу невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (частини 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статті 4 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"), оскільки предметами первісного позову у зазначеній цивільній справі є визнання за фізичною особою права власності на половину комплексу будівель і спору зоопарку, збудованого за рахунок коштів сторін на підставі договорів про спільну дольову участь у будівництві, а предметом зустрічного позову - визнання недійсними цих договорів з підстав їх невідповідності приписам статей 18, 19 України "Про інвестиційну діяльність". Як наслідок предмет, підстави позову, суб'єктний склад спору, фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, як і їх матеріально-правове регулювання у справі №6-101цс12 та у справі №921/1204/15-г/6 є різними, що виключає невідповідність постанови Вищого господарського суду України висновку щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Разом з тим, у наданій для порівняння постанові від 04.08.2016 у справі №924/148/16 Вищий господарський суд України, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові ТОВ "Золота середина" про визнання недійсним договору забудови земельної ділянки від 03.07.2014, укладеного між орендарем земельної ділянки та житлово-будівельним кооперативом, дійшов висновку про недоведеність позивачем невідповідності умов договору частині 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статті 4 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" з тих мотивів, що з аналізу вказаних норм випливає, що інші способи фінансування будівництва житлових об'єктів можуть бути визначені іншими законами і до таких законів відноситься Закон України "Про кооперацію", за змістом статей 1, 2, 3, 6, 19 якого житлово-будівельний кооператив можна віднести до одного з альтернативних способів фінансування житлового будівництва. Водночас, судами попередніх інстанцій при розгляді справи №924/148/16 встановлено, що кооператив не залучає кошти в управління з метою фінансування будівництва житла, тобто не є управителем в розумінні статті 4 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", а твердження позивача про те, що відповідач неправомірно зайняв будівельний майданчик, не будучи замовником чи підрядником будівництва, спростовується умовами договору, згідно з якими відповідачу передається саме будівельний майданчик, а замовником будівництва виступає позивач.

Таким чином, йдеться про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права (частина 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", стаття 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та стаття 4 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю") у справах №924/148/16 та №921/1204/15-г/6, предмет та підстави позовів у яких є однаковими, а спірні правовідносини - подібними.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права та забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм права, про які йдеться у заяві, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

У справі №921/1204/15-г/6, яка розглядається Судом, предметом первісного позову є вимога ТОВ "Комунсервіс-Серет" про визнання недійсним договору забудови земельної ділянки від 26.09.2015, укладеного між Товариством, як орендарем земельної ділянки за договором оренди землі від 16.04.2015 та замовником будівництва, і ЖБК "Файне місто 2" - неприбуткової організації, яка взяла на себе зобов'язання профінансувати будівництво, в тому числі за рахунок коштів членів Кооперативу. При цьому, в обґрунтування позовних вимог Товариство посилається, зокрема, на укладення оспорюваного договору з порушенням частини 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" та статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Як встановлено судами, предметом оспорюваного договору є здійснення будівництва об'єкту за рахунок коштів членів Кооперативу з метою отримання у власність об'єкта житлового будівництва членами Кооперативу та Товариством у обсягах, визначених договором.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції від 06.11.2014, чинній на час вчинення спірного правочину) інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються виключно законами.

Таким чином, вказана норма хоча і є імперативною, але допускає можливість визначення іншими законами інших способів фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва.

Так, відповідно до статей 1, 2, 3, 6, 19, 22 Закону України "Про кооперацію" кооперація - це система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів; кооперативна організація кооператив або кооперативне об'єднання; кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих йому в оренду або придбаних ним у власність. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність із земель державної або комунальної власності відповідно до закону. Кооперативи придбавають земельні ділянки відповідно до Земельного кодексу України.

Отже, в розумінні застереження, передбаченого частиною 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", житлово-будівельний кооператив можна віднести до одного з альтернативних способів фінансування будівництва, врегульованих іншим законом, а саме Законом України "Про кооперацію".

Згідно з частиною 3 статті 4 та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" забудовником може бути особа, яка згідно із законодавством має право на виконання функцій замовника будівництва для спорудження об'єктів будівництва та уклала договір з управителем. Відносини щодо залучення коштів в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління ними регулюються цим Законом та іншими законодавчими актами України в частині, що не суперечать цьому Закону.

Колегія суддів вважає, що передчасно дійшовши висновку про невідповідність пункту 4.1.2 оспорюваного договору положенням Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", суди попередніх інстанцій не врахували того, що Кооператив, будучи неприбутковою організацією, не залучає кошти в управління з метою фінансування будівництва житла, так як не є управителем в розумінні статті 4 цього Закону, тому цей Закон на спірні договірні правовідносини за участю Кооперативу не поширюється.

Крім того, вирішуючи питання застосування судами попередніх інстанцій статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", слід зазначити таке.

Відповідно до частини 4 статті 26 та пункту 2 частини 3 статті 33 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Функції замовника комплексної забудови території може виконувати власник (користувач) відповідної земельної ділянки в межах такої земельної ділянки, переданої (наданої) йому в установленому законом порядку.

Суди обґрунтували недійсність спірного правочину також тим, що чинним законодавством не передбачено передачу функцій замовника в порядку, передбаченому договором від 26.09.2015, тобто функції та обов'язки замовника будівництва є нерозривно пов'язаними з його статусом користувача або власника земельної ділянки, а сторонами фактично ототожнено будівельний майданчик та орендовану позивачем земельну ділянку.

Натомість суди попередніх інстанцій не врахували зазначених положень законодавства та умов договору від 26.09.2015, з яких вбачається, що замовником будівництва та законним користувачем земельної ділянки виступає саме Товариство, тоді як Кооператив має виконувати функції замовника від імені та в інтересах ТОВ "Комунсервіс-Серет" саме як повірений на підставі довіреності від 26.09.2015, виданої Товариством та анульованої ним же у грудні 2015 року. Адже, у матеріалах справи відсутні докази про передання Кооперативу земельної ділянки у користування з метою забудови. Відтак, твердження позивача про те, що ЖБК "Файне місто 2" неправомірно зайняв будівельний майданчик, не будучи замовником чи підрядником будівництва, спростовується умовами договору від 26.09.2015, згідно з якими передається саме будівельний майданчик, а замовником будівництва виступає позивач.

Наведене підтверджується також достеменно встановленими судами обставинами про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №523 від 28.05.2015 видавалися ТОВ "Комунсервіс-Серет" як замовнику будівництва, так само як і при реєстраціє декларації 15.10.2015 про початок виконання будівельних робіт з будівництва багатоквартирних житлових будинків на земельній ділянці по вул. Микулинецькій, 116 у м. Тернополі в якості замовника будівництва зазначено ТОВ "Комунсервіс-Серет", яким і підписано декларацію від імені замовника.

Таким чином, передчасним є висновок судів про те, що сторонами фактично ототожнено будівельний майданчик та орендовану позивачем земельну ділянку.

Отже, з урахуванням положень статей 1, 2, 3, 6, 19, 22 Закону України "Про кооперацію" та встановлених обставин справи, колегія суддів враховує, що у справі, яка переглядається, та у справі №924/148/16 господарські суди дійшли зовсім протилежних висновків щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору забудови земельної ділянки, укладеного між позивачем (орендарем земельної ділянки) та житлово-будівельним кооперативом, неоднаково застосувавши до подібних правовідносин норми частини 3 статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статті 4 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю".

За таких обставин, суди допустили неоднакове застосування норм матеріального права, подальші висновки судів про наявність правових підстав для задоволення вимог первісного позову є передчасними, тому ухвалені судові рішення у справі підлягають скасуванню в цій частині.

Статтями 32-34, 43, 84, 101 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, встановлено обов'язковість встановлення судами при вирішенні спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суди виходили при розгляді справи.

Відповідно до частини 1 статті 11123 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, Верховний Суд України розглядає справи за правилами, визначеними розділом XII1 цього Кодексу, тобто за правилами перегляду судових рішень у касаційному порядку, тоді як згідно імперативних вимог частини 2 статті 1117 цього Кодексу суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини справи, без установлення яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи перешкоджає ухваленню нового рішення, тому справа №921/1204/15-г/6 в частині первісного позову підлягає передачі на розгляд Господарського суду Тернопільської області.

Разом з тим, Суд враховує, що в частині відмови у задоволенні зустрічного позову заявником не наведено жодних вимог та доводів на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права в подібних правовідносинах, що виключає підстави для скасування судових рішень в цій частині.

Керуючись пунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017, статтями 11123- 11128 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Житлово-будівельного кооперативу "Файне місто 2" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 07.12.2016 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 і постанову Вищого господарського суду України від 07.12.2016 у справі №921/1204/15-г/6 скасувати в частині задоволення первісного позову.

3. Справу №921/1204/15-г/6 в цій частині направити на розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

4. В решті судові рішення у справі №921/1204/15-г/6 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

Є.В. Краснов