ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" червня 2018 р.м. Одеса справа № 916/174/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.

розглянувши справу № 916/174/18

за позовом: публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" /01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 35, , e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" /65009, м. Одеса, вул. М. Говорова, 18, , e-mail: /

про стягнення заборгованості у розмірі 8 800 000,00 грн.

та за зустрічним позовом

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" /65009, м. Одеса, вул. М. Говорова, 18, , e-mail: /

до відповідача: публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" /01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 35, , e-mail: /

про визнання частково недійсними договорів

за участю представників:

від позивача за первісним позовом /відповідача за зустрічним позовом/: Мірвода А.М., довіреність в матеріалах справи;

від відповідача за первісним позовом /позивача за зустрічним позовом/: не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ЄВРОБАНК" /позивач, ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», кредитодавець/ звернулося господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 187/18 від 01.02.2018 року) до товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" /відповідач, ТОВ «РТС Україна», позичальник/, в якій просить стягнути заборгованість за договором кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (із змінами та доповненнями) у складі:

- штрафу у розмірі 120 00,00 дол. США, що в еквіваленті складає 3 368 066,76 грн.;

- пені за несвоєчасне погашення процентів, тіла кредиту та комісії (з 02.07.2017 року по 31.12.2017 року) у сумі 3 828 982,20 грн.;

- комісії в сумі 54 790,21 грн.;

- суму прострочених процентів у розмірі 55 159,03 дол. США, що в еквіваленті складає 1 548 160,83 грн.

Ухвалою суду від 21.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/174/18; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 21.03.2018 року.

21.03.2018 року підготовче судове засідання у справі № 916/174/18 не відбулося у зв'язку із знаходженням судді на лікарняному по 23.03.2018 року включно. Після виходу судді з лікарняного призначено підготовче судове засідання по справі в межах строків підготовчого провадження, визначених положеннями ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, на 23.04.2018 року.

16.04.2018 року через канцелярію до суду надійшла заява Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" І.М. Ларченко про забезпечення позову /вх. № 2-1995/18/, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні товариству з обмеженою відповідальністю "РТС Україна", в розмірі, що відповідає розміру позовних вимог, а саме 8 800 000,00 грн., що є на рахунках товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" у фінансових установах та банках України.

Ухвалою суду від 17.04.2018 року відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" І.М. Ларченко про забезпечення позову /вх. № 2-1995/18 від 16.04.2018 року/ у справі № 916/174/18. 05.04.2018 року через канцелярію до суду надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" про призначення судової економічної експертизи /вх. № 2-1905/18 від 05.04.2018 року/ у справі № 916/174/18 з метою перевірки обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" про призначення експертизи /вх. № 2-1905/18 від 05.04.2018 року/ у справі № 916/174/18.

05.04.2018 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" /вх. № 693/18/ до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК", в якій просить визнати частково недійсними: договір кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року, а саме п. 1.1; договір кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 28.05.2014 року, а саме п. 1.2, 7.1, 11.1, 11.2.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року прийнято зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" та об'єднано в одне провадження із первісним позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК".

23.04.2018 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/174/18 до 21 травня 2018 року; відкладено підготовче засідання на 18.05.2018 року.

Ухвалою суду від 18.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/174/18 до судового розгляду по суті; судовий розгляд по суті призначено на 15.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ КБ "ЄВРОБАНК" посилається на те, що 19.07.2011 року між сторонами укладено договір кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ, за умовами якого кредитодавець зобов'язався відкрити відновлювальну кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з лімітом кредитування 750 000 дол. США строком до 18.07.2012 року зі сплатою 12 % процентів річних. В подальшому між сторонами неодноразово укладалися договори про внесення змін до договору кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року.

28.05.2014 року ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та ТОВ "РТС Україна" уклали договір про внесення змін № 14 до договору кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року та дійшли згоди про викладення його умов у новій редакції /у редакції від 28.05.2014 року/.

Позивач зазначає, що відповідач порушив зобов'язання за договором кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року і не виконав зобов'язання, що призвело до прострочення заборгованості за кредитом, заборгованості за нарахованими процентами, заборгованості за простроченими процентами, прострочення сплати комісії, прострочення сплати пені за несвоєчасне погашення процентів, тіла та комісії по кредиту, прострочення сплату штрафу у розмірі 10 % за порушення умов п. 11.2 договору. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду із позовом на підставі ст. ст. 526, 549, 610 ГПК України.

05.04.2018 року ТОВ "РТС Україна" надало до суду відзив на позов /вх. № 7621/18/, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" у повному обсязі /том 2 а.с. 112-126/.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ "РТС Україна" посилається на те, що договір кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року не містить положень та умов перерахунку долара США до гривні, у зв'язку із чим відповідач вважає частково недійсним положення п. 1.1 договору.

ТОВ "РТС Україна" зазначає, що оплата ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" пені в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу. Так як ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" не отримало у встановленому законодавством порядку індивідуальну ліценцію, ТОВ "РТС Україна" вважає недійсним п. 11.1 договору кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що положення п. 7.1 та п. 11.2 договору кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року є несправедливими, дискримінаційними та протизаконними.

Вказані обставини зумовили звернення ТОВ "РТС Україна" із зустрічним позовом на підставі ст.ст. 3, 6, 11, 12, 16, 192, 202, 203, 215, 509, 524, 604, 626, 627, 638, 639, 653, 654, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 18, 20, 25, 27, 29, 30-32, 34, 35, 180, 189, 345 ГК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

У судовому засіданні представник ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" - Мірвода А.М. підтримав первісний позов та просив його задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 19.07.2011 року між ПАТ КБ "Євробанк" /кредитодавець/ та ТОВ "РТС Україна" /позичальник/ укладено договір кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ /а.с. 45-48/.

Відповідними умовами договору сторони погодити умови щодо предмету договору, порядку надання кредиту та сплати процентів і комісій, права та обов'язки, відповідальність сторін, звільнення від відповідальності, врегулювання спорів та заключні положення.

Відповідно до п. 1.1 договору, ПАТ КБ "Євробанк" зобов'язався відкрити відновлювальну кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з лімітом кредитування 750 000 дол. США строком до 18.07.2012 року зі сплатою 12 % процентів річних.

Положеннями п. 1.1.1 кредитного договору визначено, що надання кредитних коштів

буде здійснюватися окремими частинами - траншами в межах кредиту лімітування.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на поповнення обігових коштів для ведення господарської діяльності.

Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що видача транші кредиту на цілі, визначені п. 1.2 кредитного договору, проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 01, з позичкового рахунку № 06 в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» в межах ліміту кредитування, що діє на дату надання траншу.

Умовами п.2.3 кредитного договору визначено, що моментом надання траншу кредиту вважається день перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника, а умовами н. 2.4 визначено, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування коштів в повній сумі заборгованості на позичковий рахунок позичальника.

Водночас п. 2.6 кредитного договору передбачено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 (десятого) числа місяця, наступного за періодом нарахування, а також в останній день строку користування кредитною лінією, зазначеного в п. 1.1 Договору, на рахунок №03 в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», МФО 380355.

Протягом дії договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року у врегулювання кредитних відносин вносилися зміни, а саме:

- 01.08.2011 року укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 49/;

- 17.08.2011 року укладено договір про внесення змін № 2 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 50/;

- 30.09.2011 року укладено договір про внесення змін № 3 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 51/;

- 05.10.2011 року укладено договір про внесення змін № 4 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 52/;

- 12.10.2011 року укладено договір про внесення змін № 5 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 53/;

- 21.10.2011 року укладено договір про внесення змін № 6 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 54/;

- 26.10.2011 року укладено договір про внесення змін № 7 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 55-56/;

- 30.03.2012 року укладено договір про внесення змін № 8 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 57-58/;

- 18.07.2012 року укладено договір про внесення змін № 9 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 59/;

- 23.07.2012 року укладено договір про внесення змін № 10 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 60/;

- 31.07.2012 року укладено договір про внесення змін № 11 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 61/;

- 10.09.2013 року укладено договір про внесення змін № 12 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 62/;

- 26.02.2014 року укладено договір про внесення змін № 13 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року /том 1 а.с. 63/.

28.05.2014 року ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та ТОВ "РТС Україна" уклали договір про внесення змін № 14 до договору кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року та дійшли згоди про викладення його умов у новій редакції /у редакції від 28.05.2014 року/ /том 1 а.с. 64-72/.

Відповідно до п. 1.2 договору в редакції від 28.05.2014 року, ліміт кредитної лінії (граничний розмір кредиту) становить 1 200 000,00 дол. США.

Згідно з п. 1.3 договору в редакції від 28.05.2014 року, процентна ставка за договором є фіксованою та становить 20 % річних.

Протягом дії договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ у редакції від 28.05.2014 року у врегулювання кредитних відносин вносилися зміни, а саме:

- 28.05.2014 року укладено додаткову угоду № 1 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 73/;

- 26.08.2014 року укладено договір про внесення змін № 1 до додаткової угоди № 1 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с.74/;

- 09.11.2015 року укладено договір про внесення змін № 2 до додаткової угоди № 1 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 75/;

- 26.05.2016 року укладено договір про внесення змін № 3 до додаткової угоди № 1 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 76/;

- 30.05.2016 року укладено договір про внесення змін № 4 до додаткової угоди № 1 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с.77/;

- 29.07.2014 року укладено додаткову угоду № 2 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 78/;

- 27.08.2014 року укладено договір про внесення змін № 1 до додаткової угоди № 2 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 79/;

- 10.02.2015 року укладено договір про внесення змін № 2 до додаткової угоди № 2 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 80/;

- 30.07.2014 року укладено додаткову угоду № 3 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 81/;

- 27.08.2014 року укладено договір про внесення змін № 1 до додаткової угоди № 3 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 82/;

- 10.02.2015 року укладено договір про внесення змін № 2 до додаткової угоди № 3 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 83/;

- 21.08.2014 року укладено додаткову угоду № 4 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 84/;

- 27.08.2014 року укладено договір про внесення змін № 1 до додаткової угоди № 4 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 85/;

- 10.02.2015 року укладено договір про внесення змін № 2 до додаткової угоди № 4 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 86/;

- 29.05.2015 року укладено додаткову угоду № 5 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 87/;

- 09.11.2015 року укладено договір про внесення змін № 1 до додаткової угоди № 5 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 88/;

- 26.05.2016 року укладено договір про внесення змін № 2 до додаткової угоди № 5 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 89/;

- 30.05.2016 року укладено договір про внесення змін № 3 до додаткової угоди № 5 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 90/;

- 29.05.2015 року укладено додаткову угоду № 6 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 91/;

- 30.07.2015 року укладено додаткову угоду № 7 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 92/;

- 09.11.2015 року укладено договір про внесення змін № 1 до додаткової угоди № 7 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 93/;

- 26.05.2016 року укладено договір про внесення змін № 2 до додаткової угоди № 7 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 94/;

- 30.05.2016 року укладено договір про внесення змін № 3 до додаткової угоди № 7 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 95/;

- 26.08.2014 року укладено договір про внесення змін № 15 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 96/;

- 08.10.2014 року укладено договір про внесення змін № 16 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 97;

- 02.12.2014 року укладено договір про внесення змін № 17 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 98/;

- 30.12.2014 року укладено договір про внесення змін № 18 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 99/;

- 10.02.2015 року укладено договір про внесення змін № 19 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 100/;

- 27.02.2015 року укладено договір про внесення змін № 20 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 101/;

- 31.03.2015 року укладено договір про внесення змін № 21 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 102/;

- 29.04.2015 року укладено договір про внесення змін № 22 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 103/;

- 26.06.2015 року укладено договір про внесення змін № 23 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 104/;

- 27.07.2015 року укладено договір про внесення змін № 24 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 105/;

- 09.11.2015 року укладено договір про внесення змін № 25 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 106/;

- 30.12.2015 року укладено договір про внесення змін № 26 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 107/;

- 29.02.2016 року укладено договір про внесення змін № 27 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 108/;

- 26.05.2015 року укладено договір про внесення змін № 28 до договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) /том 1 а.с. 109/.

У своїх зустрічних позовних вимогах ТОВ «РТС Україна» просить визнати недійсним положення п. 1.1 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року та п. 1.2, п. 7.1, п. 11.1 та п. 11.2 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків, а також наявність його порушеного права.

Як зазначено вище, положеннями п. 1.1 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року регламентовано, що 1.1. Кредитор зобов'язується відкрити відновлювальну відзивну кредитну лінію надалі за текстом - "Кредитну лінію" та/або "Кредит" шляхом надання Позичальнику грошових коштів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з лімітом кредитування 750 000,00 дол. США (сімсот п'ятдесят тисяч доларів СІЛА 00 центів), строком до 18 липня 2012 року, сплатою 12,0% (дванадцять цілих нуль десятих) процентів річних.

Крім того, п. 1.2 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) визначено, що ліміт кредитної лінії (граничний розмір кредиту) становить 1 200 000,00 дол. США.

В обґрунтування зустрічних вимог щодо недійсності п. 1.1 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року та п. 1.2 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) ТОВ «РТС Україна» посилається на те, що договір не містить положень та умов перерахунку долара США до гривні, а саме зобов'язання визначено саме в іноземній валюті, а не в еквіваленті до гривні.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 Цивільного кодексу України).

Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 4 липня 2011 року в справі № 3-62гс11, від 26 грудня 2011 року в справі № 3-141гс11 та від 07.10.2014 у справі № 910/763/13, а також у постановах Вищого господарського суду України від 03 серпня 2016 року у справі № 924/1968/15 та від 09 березня 2016 року у справі № 910/9976/15.

Таким чином, сторони правомірно встановили ліміт кредитної лінії саме в іноземній валюті, а тому умови п. 1.1 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року ТОВ «РТС Україна» та п. 1.2 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) не порушують вимог чинного законодавства.

Стосовно п. 11.1 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11.1 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року), за прострочення повернення кредиту чи його частини та/або сплати процентів та/або комісій позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день прострочення. Для розрахунку пені застосовується облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня.

В обґрунтування зустрічних вимог щодо недійсності п. 11.1 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) ТОВ «РТС Україна» посилається на відсутність у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" індивідуальної ліценції.

Суд критично оцінює позицію ТОВ «РТС Україна» з приводу того, що операції, щодо отримання і надання кредиту у іноземній валюті потребують індивідуальної ліцензії, виходячи з наступного.

Відповідно до п.11. Постанови Пленуми Верховного Суду України від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

«У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.»

Таким чином, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку, що надання ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та отримання ТОВ «РТС Україна» кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Стосовно п. 7.1 та п. 11.2 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року), суд зазначає наступне.

В обґрунтування зустрічних вимог щодо недійсності п. 7.1 та п. 11.2 договору кредитної лінії за № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (у редакції від 28.05.2014 року) ТОВ «РТС Україна» посилається на те, що вказані пункти договору є несправедливими, дискримінаційними та протизаконними.

Обґрунтовуючи таке твердження ТОВ «РТС Україна» посилається на ст. 31 Господарського кодексу України відповідно до якої дискримінацією суб'єктів господарювання органами влади у цьому Кодексі визнається:

- заборона створення нових підприємств чи інших організаційних форм господарювання в будь-якій сфері господарської діяльності, а також встановлення обмежень на здійснення окремих видів господарської діяльності або виробництво певних видів товарів з метою обмеження конкуренції;

- примушування суб'єктів господарювання до пріоритетного укладання договорів, першочергової реалізації товарів певним споживачам або до вступу в господарські організації та інші об'єднання;

- прийняття рішень про централізований розподіл товарів, який призводить до монопольного становища на ринку;

- встановлення заборони на реалізацію товарів з одного регіону України в інший;

- надання окремим підприємцям податкових та інших пільг, які ставлять їх у привілейоване становище щодо інших суб'єктів господарювання, що призводить до монополізації ринку певного товару;

- обмеження прав суб'єктів господарювання щодо придбання та реалізації товарів;

- встановлення заборон чи обмежень стосовно окремих суб'єктів господарювання або груп підприємців.

Дискримінація суб'єктів господарювання не допускається. Законом можуть бути встановлені винятки з положень цієї статті з метою забезпечення національної безпеки, оборони, загальносуспільних інтересів.

Крім того, ТОВ «РТС Україна» зазначає, що умови договору не містять жодної відповідальності у разі невиконання ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" умов договору, тоді як на ТОВ «РТС Україна» покладено жорсткі умови відповідальності.

Суд відзначає, що в ст. 31 Господарського кодексу України мова йде про дискримінацію суб'єктів господарювання саме органами влади, тоді як ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" у даній справі не є органом влади, а відтак ця норма права не може бути застосована до спору у даній справі.

Більш того, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження сторонами всіх умов, які містяться в такому договорі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що ТОВ «РТС Україна» не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що договір в частині пунктів 1.1, 1.2, 7.1, 11.1, 11.2 суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочином.

Проаналізувавши встановлені обставини, судом не встановлено обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість визнання п.п. 1.1, 1.2, 7.1, 11.1, 11.2 договору недійсними, а відтак в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «РТС Україна» про визнання таких пунктів договору недійсними з визначених у позовні заяві правових підстав слід відмовити.

У зв'язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України ТОВ «РТС Україна» не відшкодовується.

Стосовно позовних вимог ПАТ КБ "ЄВРОБАНК", суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦКУ якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 536, 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, а кредитор має право на їх отримання.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Судом встановлено наявність невиконання ТОВ «РТС Україна» своїх зобов'язань, існування заборгованості за договором кредиту кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (із змінами та доповненнями).

Суд перевіривши розрахунок позовних вимог ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" /том 1 а.с. 44/ вважає, що він здійснений належним чином, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі визначеному за розрахунком позивача, а саме у розмірі 8 800 000,00 грн., з яких:

- штраф у розмірі 120 00,00 дол. США, що в еквіваленті складає 3 368 066,76 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів, тіла кредиту та комісії (з 02.07.2017 року по 31.12.2017 року) у сумі 3 828 982,20 грн.;

- комісія в сумі 54 790,21 грн.;

- сума прострочених процентів у розмірі 55 159,03 дол. США, що в еквіваленті складає 1 548 160,83 грн.

При цьому суд враховує, що ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» подано позов не на всю суму боргу позичальника за договором кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (із змінами та доповненнями), яка складає станом на 01.01.2018 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 37 778 846,93 грн., а лише на частину боргу відповідача у зв'язку з відсутністю коштів для сплати судового збору.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» підлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані.

Стосовно вимог позивача про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред'явленні позову сплатив судовий збір у загальному розмірі 132 148,00 грн., що вбачається із платіжного доручення № від 12.12.2017 року на суму 120 000,00 грн. (том 1 а.с. 42), та платіжного доручення № 4 від 27.12.2017 року на суму 12 148,00 грн. (том 1 а.с 43).

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» у повному обсязі, судовий збір у розмірі 132 148,00 грн. підлягає стягненню з відповідача ТОВ «РТС Україна».

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 129, 233, 237-241, 252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" /65009, м. Одеса, вул. М. Говорова, 18, , e-mail: / на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" /01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 35, , e-mail: / заборгованість за договором кредитної лінії № ЮЛ-131/2011-КЛ від 19.07.2011 року (із змінами та доповненнями) у розмірі 8 800 000,00 грн. /вісім мільйонів вісімсот тисяч гривень 00 копійок/, з яких:

- штраф у розмірі 120 00,00 дол. США, що в еквіваленті складає 3 368 066,76 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів, тіла кредиту та комісії (з 02.07.2017 року по 31.12.2017 року) у сумі 3 828 982,20 грн.;

- комісія в сумі 54 790,21 грн.;

- сума прострочених процентів у розмірі 55 159,03 дол. США, що в еквіваленті складає 1 548 160,83 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" /65009, м. Одеса, вул. М. Говорова, 18, , e-mail: / на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" /01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 35, , e-mail: / судовий збір у розмірі 132 148,00 грн. /сто тридцять дві тисячі сто сорок вісім гривень 00 копійок/.

4. Відмовити у задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю "РТС Україна" до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" про визнання частково недійсними договорів /вх. № 693/18 від 05.04.2018 року/.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.06.2018 року.

Суддя Н.Д. Петренко