ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.06.2018 Справа № 920/375/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/375/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга ефективних брендів», смт. Низи, Сумський район, Сумська область

про стягнення 22 332 грн. 11 коп. на підставі договору № ПР-16-6/1800038 від 12.01.2018 про надання послуг з централізованого опалення,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 18-49/10 від 29.12.2017)

від відповідача: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію за період з січня 2018 по квітень 2018 у розмірі 22 332 грн. 11 коп., з яких: 17 450 грн. 37 коп. - основний борг, 136 грн. 35 коп. - інфляційні збитки, 59 грн. 03коп. - 3% річних, 4 686 грн. 36 коп. - пеня. А також просить судові витрати покласти на відповідача.

29.05.2018 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2018 зазначив, що підтримує свої позовні вимоги та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в дане судове засідання 19.06.2018 не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення від 06.06.2018, яке знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позову враховуючи наступне.

12.01.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживачем) був укладений договір № ПР-16-6/1800038 про закупівлю теплової енергії, за умовами якого виконавець зобовязався надати споживачеві вчасно та відповідної якості теплову енергію для потреб послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води (послуги), а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав у власність відповідачу у період з січня 2018 по квітень 2018 теплову енергію загальною вартістю 17 450 грн. 37 коп.. що підтверджується актами прийому передачі теплової енергії від 31.01.2018 (а.с.22), від 28.02.2018 (а.с.21), від 31.03.2018 (а.с.20), від 30.04.2018 (а.с.18 ).

Пунктом 8 Договору встановлено, що розрахунки за послуги проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Зміна форми розрахунків допускається за згодою сторін..

Відповідно до п. 9 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць (розрахунковий місяць).

Пунктом 10 Договору сторони погодили, що споживач до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачує виконавцю вартість фактично спожитих послуг згідно розрахунків (актів прийому-передачі теплової енергії), визначену відповідно до показників приладу (приладів) обліку теплової енергії, характеристика якого (яких) визначена в Додатку № 2 до Договору.

Згідно п. 11 Договору рахунки за надані виконавцем споживачу у розрахунковому місяці послуги споживач отримує від виконавця після складання сторонами з 25 по 26 число розрахункового місяця, акту прийому-передачі теплової енергії, датованого останнім днем розрахункового місяця, форма якого Додаток №3 є невідємною частиною Договору.

У п. 8 додатку №2 до Договору зазначається, що для підтвердження кількості фактично спожитих послуг, щомісячно з 4 по 6 число мясця, наступного за розрахунковим, сторони складають та підписують визначений у п. 11 Договору акт прийому-передачі послуг. Споживач на протязі 2-х днів з дня отримання від виконавця акту прийому-передачі послуг, зобовязаний направити виконавцю підписаний зі свого боку акт прийому-передачі послуг або вмотивовану відмову від його підписання.

Пунктом 9 Додатку №2 до Договору встановлено що, якщо споживач на протязі строку вказаного в п. 8 даного Додатку не підпише зі свого боку вищевказаний акт та не надасть вмотивовану відмову щодо причини його не підписання, вважається, що акт прийому-передачі послуг є підписаним без заперечень, а послуги вважаються наданими в обсязі, вказаному в акті.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо сплати за спожиту теплову енергію за період з січня 2018 по квітень 2018 належним чином не виконав. Тому станом на 11.05.2018 сума заборгованості відповідача перед позивачем за період з січня 2018 по квітень 2018 складає 17 450 грн. 37 коп.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію станом на 11.05.2018 у сумі 17 450 грн. 37 коп. основного боргу є правомірною та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 136 грн. 35 коп. інфляційних збитків, 59грн. 03 коп. 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про їх правомірність.

Згідно з п. 3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодекс України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У відповідності до вимог ч. 3 статті 1 Закону України № 686-ХІV від 20.05.1999р. «Про відповідність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій» за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги субєкти підприємницької діяльності сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

Відповідно до п. 15 Договору № ПР-16-6/1800038 від 12.01.2018 за несвоєчасне внесення плати споживач сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочки виконання.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 4 686 грн.36 коп. пені.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, розміри пені за кожен день, суд дійшов висновку, що вимоги по стягненню пені у зазначеній сумі є правомірними.

У відповідності до вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи вищевикладене, підтвердження матеріалами справи заборгованості відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. ст. 185 232, 233, 236 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга ефективних брендів» (42355, Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Театральна, 7, ідентифікаційний код 34882405) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ідентифікаційний код 05747991) заборгованість за спожиту теплову енергію згідно договору № ПР-16-6/1800038 від 12.01.2018 у сумі 22 332 грн. 11 коп., в тому числі: 17 450 грн. 37 коп. основного боргу, 136 грн. 35 коп. інфляційних збитків, 59 грн. 03 коп. 3% річних, 4 686 грн. 36 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 20.06.2018.

Суддя С.В. Заєць