ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

22.06.2018м. ДніпроСправа№ 904/2530/18

Суддя Петрова В.І., розглянувши матеріали

за позовом Національного банку України, м. Київ

до ОСОБА_1, м. Дніпро

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою за №18-0016/31869 від 09.06.2018р., в якій просить: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №19 від 24.10.2008р., укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", у розмірі 1 286 824 118,26грн.; залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"; здійснювати розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням ОСОБА_1, як поручителем, умов договору поруки №19/П від 27.05.2016р. в частині своєчасної та повної оплати заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" перед Національним банком України за кредитним договором №19 від 24.10.2008р.

Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі на підставі нижченаведеного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відтак, з 15 грудня 2017 року у випадку виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов"язання враховується виключно суб"єктний склад основного зобов"язання.

Дана правова позиція підтверджується висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №415/2542/15-ц.

Таким чином, спір щодо договору поруки, укладеного для забезпечення виконання зобов"язання, сторонами якого є юридичні особи, відноситься до юрисдикції господарських судів.

Згідно ст.27 Господарського процесуального кодексу України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Відповідно до ч.10 ст.29 Господарського процесуального кодексу України позови до відповідача, який не має в Україні місцезнаходження чи місця проживання, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна.

Згідно п.2 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Національний банк України, посилаючись на ч.6 ст.29 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до господарського суду за місцезнаходженням майна ОСОБА_1 - квартир АДРЕСА_1.

Згідно п.1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до документів, наданих представником ОСОБА_1, останній здійснив відчуження квартир АДРЕСА_1, на підставі договорів купівлі-продажу від 11.10.2017р. та від 13.10.2017р., що підтверджується Інформацією від 18.06.2018р. №127972919 та №127974107 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта.

Згідно із зазначеною Інформацією припинення права власності ОСОБА_1 на вказані квартири було зареєстровано 11.10.2017р. та 13.10.2017р. Відомості про інше майно ОСОБА_1 у суду відсутні.

Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає:

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як вбачається з довіреностей, виданих ОСОБА_1 14.06.2017р., зареєстрованих за №2005 та за №2010, на представництво його інтересів у судах України, місцем проживання останнього є: АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1.1. Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, затверджених наказом Міністерства закордонних справ України №337 від 17.11.2011р., (далі - Правила) ці Правила регулюють порядок прийняття на консульський облік, ведення та зняття з такого обліку в закордонних дипломатичних установах України (далі - ЗДУ) громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном.

Згідно п.1.2. Правил консульський облік полягає в реєстрації в ЗДУ громадянина України, який постійно проживає або тимчасово перебуває за кордоном, шляхом внесення даних про громадянина України до облікової картки та електронного реєстру громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном (далі - електронний реєстр), що ведеться в ЗДУ за встановленою формою, проставленні в дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспортний документ), проїзний документ дитини відповідної відмітки (штампу).

ЗДУ обробляє відомості про громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, отримані для прийняття на консульський облік, з дотриманням вимог законодавства України про захист персональних даних.

За п.1.3. Правил види консульського обліку: постійний і тимчасовий.

Відповідно до п.3.1. Правил громадяни України, які планують тимчасово перебувати на законних підставах за кордоном більш ніж три місяці, включаючи штатних працівників ЗДУ та членів їх сімей, приймаються на тимчасовий консульський облік у відповідній ЗДУ на термін, зазначений у виданому компетентними органами іноземної держави дозволі, що дає право на проживання в цій іноземній державі.

Із закордонного паспорту ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 вбачається, що останній прийнятий на тимчасовий консульський облік у консульському відділі Посольства України у Швейцарській Конфедерації з 27.01.2016р. до 01.07.2020р.

Згідно ч.6 ст.176 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На запит Господарського суду Дніпропетровської області 22.06.2018р. адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області надано інформацію про те, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. Знято з реєстрації 23.03.2017 року.

Таким чином, господарським судом встановлено, що:

- майно ОСОБА_1 (квартири АДРЕСА_1) відчужене 11.10.2017р. та 13.10.2017р.;

- місцем проживання ОСОБА_1 є м. Женева, Швейцарія.

Згідно п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За наведених обставин, у господарського суду відсутні підстави для відкриття провадження у справі.

При цьому, суд роз"яснює Національному банку України про необхідність звернення з вищезазначеним позовом до суду за місцем проживання ОСОБА_1.

Суд вважає за доцільне надати роз'яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подачу позову.

Відповідно до ч.2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

Отже судовий збір у розмірі 616 700,00грн., сплачений за меморіальним ордером № від 08.06.2018р., підлягає поверненню платнику на підставі Закону України "Про судовий збір" за умови подання ним відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, п.1 ч.1 ст.175, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Національному банку України у відкритті провадження у справі.

Позовну заяву повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 22.06.2018р.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Додаток (лише на адресу заявника): позовна заява за №18-0016/31869 від 09.06.2018р. з доданими до неї документами на 130 аркушах, у т.ч. меморіальний ордер № від 08.06.2018р.

Суддя В.І. Петрова