донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.06.2018 справа №905/2033/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: Стойка О.В., Зубченко І.В., Чернота Л.Ф. Склярук С.І.
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Не з'явився; Не з'явився;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м.Краматорськ Донецької області
На рішення господарського суду Донецької області
від 14.03.2018р. (повний текст підписано27.03.2018р.)
у справі №905/2033/17 (суддя Кротінова О.В.)
за позовомОбласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ Донецької області
до Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м.Краматорськ Донецької області
прозобов'язання виконати умови договору
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до господарського суду звернулось Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ Донецької області (далі - Позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м.Краматорськ Донецької області (далі - Відповідач) про зобов'язання виконати умови договору, а саме: виконати умови пункту 6.1 договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015р. №2498 до якого Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" приєдналося заявою-приєднання від 30.12.2015р. №юр/3019 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (з урахуванням заяви №юр/2913 від 29.11.2017р. а.с.151-158 т.1).

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.03.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення господарського суду змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про: «При цьому взаємовідносини щодо обсягів поставленого природного газу у жовтні 2016р. - червні 2017р. повинні бути врегульовані Позивачем із постачальником природного газу, а не з газорозподільною організацією. Відносини з небалансу природного газу за цей період, якщо такі виникають, повинні врегульовуватися між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (як постачальником природного газу) та Позивачем (як споживачем природного газу) в рамках укладених договорів, тому Відповідач, як оператор газорозподільних систем не може додатково до послуг з розподілу природного газу вимагати від Позивача оплату природного газу за жовтень 2016р., листопад 2016р., лютий 2017р., травень 2017р., червень 2017р., що фактично був поставлений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".»

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги, скаржник вважає, що Кодексом газорозподільних систем (кодекс ГРС) передбачена не послуга балансування обсягів природного газу, а обов'язок споживача компенсувати вартість неврегульованого небалансу. Надання послуги балансування і обов'язок компенсувати вартість неврегульованого небалансу не є тотожними поняттями, бо є різними за своєю правовою природою.

Учасники справи в судове засідання 18.06.2018р. не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, у зв'язку з чим судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд справи у їх відсутності.

Відзиву на апеляційну скаргу або клопотань пов'язаних з розглядом справи, від сторін не надходило.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення між Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" (Позивач, Споживач) та Публічним акціонерним товариством "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" (Відповідач, Оператор ГРМ) шляхом підписання останнім заяви-приєднання №юр/3019 від 30.12.2015р. Договору на розподіл природного газу у відповідності до ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" (т.1, а.с.15, 18-27);

-фактичне прийняття Позивачем обсягів роподілу природного газу, що підтверджується актами розподілу (транспортування) природного газу жовтні 2016р. 11607,609 тис.куб.м., у листопаді 2016р. - 22378,894 тис.куб.м., у лютому 2017р. - 27326,825 тис.куб.м., у травні 2017р. - 36,465 тис.куб.м., у червні 2017р. - 28,061 тис.куб.м. газу;

- укладення 26.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" (Позивач, Споживач) Договорів № 4768/1617-ТЕ-6, №4770/1617-РО-6 та 27.10.2016р. Договору № 4834/1617-БО-6 постачання природного газу, за умовами яких постачальник зобов'язався поставляти споживачу природний газ різним категоріям споживачів у певних визначених обсягах.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на приєднання ним до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), на виконання яких між Позивачем та Відповідачем у період опалювального сезону 2016/2017 підписано акти розподілу (транспортування) природного газу, листи Відповідача №3/1-1421 від 19.06.2017р., №3/1-1835 від 07.08.2017р. щодо обов'язку Позивача сплатити на користь відповідача суму, як вартості несанкціановано відібраного природного газу. Однак, внаслідок відсутності у Позивача підтвердженого обсягу природного газу на розрахунковий період Відповідачем виявлено неврегульовані небаланси обсягів природного газу. Позивач розцінює це як визначення Відповідачем несанкціонованого відбору ним, як споживачем, за період жовтень 2016р., листопад 2016р., лютий 2017р., травень 2017р., червень 2017р. природного газу із газорозподільної системи, внаслідок чого вважає, що останнім не виконуються пункти 5.6 та 6.1 типового договору розподілу природного газу, що стало підставою для звернення з відповідними позовними вимогами.

Відповідач, у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав, що:

- Позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав та не вказано, які саме дії мають бути вчинені Відповідачем з огляду на обставини, покладені в обґрунтування позовних вимог;

- виставлення рахунків на оплату за надані послуги з розподілу природного газу, які Позивачем не оскаржувались, свідчить про виконання умов Договору розподілу з боку Відповідача;

- при складанні рахунків у період дії спірних правовідносин Відповідач діяв згідно постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а тому претензії, які направлені Позивачу вважав обґрунтованими, оскільки останнім спожито у лютому, травні, червні 2017р. обсяги природного газу, з яких залишились неоформленими належним чином з постачальником природного газу частина фактично спожитого обсягу, внаслідок чого в означені місяці у Позивача склався неврегульований небаланс.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з мотивів не доведеності позовних вимог, оскільки обсяги споживання природного газу Позивачем не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу. Будь-які спірні моменти щодо обсягів постачання газу, несвоєчасного оформлення актів приймання-передачі газу, небалансів газу, тощо, є наслідком неналежного виконання сторонами договорів з постачання природного газу своїх договірних зобов'язань, а також вимог нормативно-правових актів.

Також, при прийнятті рішення судом першої інстанції зроблено висновок про те, що взаємовідносини щодо обсягів поставленого природного газу у жовтні 2016р. - червні 2017р. повинні бути врегульовані Позивачем із постачальником природного газу, а не з газорозподільною організацією. Відносини з небалансу природного газу за цей період, якщо такі виникають, повинні врегульовуватися між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (як постачальником природного газу) та Позивачем (як споживачем природного газу) в рамках укладених договорів, тому Відповідач, як оператор газорозподільних систем, не може додатково до послуг з розподілу природного газу вимагати від позивача оплату природного газу за жовтень 2016р., листопад 2016р., лютий 2017р., травень 2017р., червень 2017р., що фактично був поставлений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Наведений висновок суду, апелянт просить виключити з мотивувальної частини рішення шляхом його зміни. В іншій частині висновки суду не оскаржуються.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни мотивувальної частини рішення господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, Відповідач просить виключити з мотивувальної частини рішення абзац наступного змісту: «При цьому взаємовідносини щодо обсягів поставленого природного газу у жовтні 2016р. - червні 2017р. повинні бути врегульовані Позивачем із постачальником природного газу, а не з газорозподільною організацією. Відносини з небалансу природного газу за цей період, якщо такі виникають, повинні врегульовуватися між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (як постачальником природного газу) та Позивачем (як споживачем природного газу) в рамках укладених договорів, тому Відповідач, як оператор газорозподільних систем не може додатково до послуг з розподілу природного газу вимагати від Позивача оплату природного газу за жовтень 2016р., листопад 2016р., лютий 2017р., травень 2017р., червень 2017р., що фактично був поставлений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"», оскільки вважає, що такі висновки суду першої інстанції про відсутність вимоги з оплати природного газу, суперечить вимогам Кодексу ГТС, зокрема приписам п. 4 гл. 5 розділу VI Кодексу.

Вказані твердження Відповідача є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 39 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" суб'єктами ринку природного газу є оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 17 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону).

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу" ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб'єктів природних монополій, та за принципами відповідальності суб'єктів ринку природного газу за порушення правил діяльності на ринку природного газу та умов договорів.

Оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах (ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу").

Права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу (ст. 38 вищевказаного Закону).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 N 2494, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за N 1379/27824, затверджено Кодекс газорозподільних систем (надалі - Кодекс ГТС), який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб'єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем (п. 2 гл. 1 розділу І).

Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об'єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини: між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи; між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під'єднання несанкціонованого газопроводу (п. 3 гл. 1 розділу І Кодексу).

Відповідно до п. 3 гл. 2 розділу І Кодексу основними функціями оператора ГРМ є, зокрема: забезпечення балансування між об'ємами і обсягами передачі природного газу до ГРМ (від ГРС, ГДП, ВБГ, інших ГРМ) та об'ємами і обсягами передачі природного газу з ГРМ (споживачам, для транзиту в інші ГРМ); формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об'єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу по об'єктах суб'єктів ринку природного газу, які знаходяться на ліцензованій території Оператора ГРМ та/або які замовили розподіл природного газу ГРМ у відповідному періоді.

Згідно п. 1 гл. 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об'єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов'язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об'єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" за договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (п. п. 3, 4 гл. 3 Розділу VI Кодексу).

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 7 гл. 3 розділу VI Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2015р. Відповідач вчинив дії щодо укладення із ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" договору розподілу природного газу, що підтверджується заявою-приєднанням заяви-приєднання №юр/3019 від 30.12.2015р.

Відповідно до п. 1 гл. 5 Розділу VI Кодексу споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: наявності у споживача (його постачальника) підтверджених обсягів природного газу (лімітів) на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Споживач зобов'язаний самостійно контролювати власне газоспоживання та для недопущення перевищення добової норми (узгодженого графіка) та/або підтвердженого обсягу природного газу має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні санкції та заходи з боку Оператора ГРМ (його постачальника), передбачені умовами договору, у тому числі примусове обмеження (припинення) подачі газу в установленому законодавством порядку (п. 3 гл. 5 Розділу VI Кодексу).

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" визначені обов'язки споживача, зокрема, укласти договір про постачання природного газу, не допускати несанкціонованого відбору природного газу, припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов'язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Як зазначено вище, матеріали справи містять Договори про постачання природного газу, укладені з ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до п. 4 гл. 5 Розділу VI Кодексу якщо за підсумками місяця фактичний об'єм (обсяг) споживання природного газу за споживачем (побутовими споживачами), буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, його (їх) постачальник має врегулювати об'єми небалансу (дефіцит) природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС.

У разі якщо після запровадження заходів, передбачених Кодексом ГТС, залишиться неврегульований небаланс (фактичний об'єм/обсяг споживання природного газу по об'єкту споживача буде перевищувати об'єм/обсяг, фактично поставлений його постачальником/ постачальниками за даними Оператора ГТС протягом зазначеного періоду), який буде віднесений на небаланс Оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати Оператору ГРМ його вартість (об'єм/обсяг), що розраховується за відповідною формулою.

Дослідивши наведені вище норми, колегія суддів погоджується, що Кодексом газорозподільних систем (кодекс ГРС) передбачено обов'язок споживача компенсувати вартість неврегульованого небалансу, однак, обов'язок споживача (Позивача) компенсувати Оператору ГРМ (Відповідачу) настає за умови, якщо неврегульований небаланс (фактичний об'єм/обсяг споживання природного газу по об'єкту споживача буде перевищувати об'єм/обсяг, фактично поставлений його постачальником/ постачальниками за даними Оператора ГТС протягом зазначеного періоду) буде віднесений на небаланс Оператора ГРМ.

Наразі, в матеріалах справи відсутні докази того, що Оператором ГТС віднесено вартість неврегульованого небалансу на небаланс Оператора ГРМ (Відповідача).

При цьому, враховуючи умови укладеного між сторонами Договору на розподіл природного газу, Позивачем здійснюється тільки оплата вартості послуги з розподілу природного газу, а відтак господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що Відповідач, як оператор газорозподільних систем не може додатково до послуг з розподілу природного газу вимагати від Позивача оплату природного газу за жовтень 2016р., листопад 2016р., лютий 2017р., травень 2017р., червень 2017р., що фактично був поставлений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України, оскільки така оплата відбувається на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як постачальника за Договорами про постачання природного газу.

Таким чином, зроблений судом першої інстанції висновок жодним чином не суперечить нормам чинного законодавства та не підлягає виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2018 у справі № 905/2033/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м.Краматорськ Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2018 у справі № 905/2033/17- залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - покласти на Публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м.Краматорськ Донецької області.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2018р.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: І.В.Зубченко

Л.Ф.Чернота