РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018Справа № 910/3263/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державної установи "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОЗБУТ"

про внесення змін до договору № 49-К від 19.12.2017

за участю представників:

від позивача: Калінський С.В. (довіреність)

від відповідача: Духовна О.В. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна установа "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ" (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОЗБУТ" (відповідач) в якому просить суд:

Внести зміни до договору № 49-К від 19.12.2017, укладеного між ТОВ "ДНІПРОЗБУТ" та Державною установою "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ", виклавши п. 1.2 цього договору у наступній редакції:

"1.2.

№ з/пНайменування товару та назва документу, який підтверджує його якість Од. виміруВсьогоКінцевий строк поставкиЦіна за одиницю виміруЗагальна сума з ПДВ, грн
1Бязь підкладкова бавовняна чорного кольору (бавовна - 100%)м. пог.028.12.201741,580
Разом по специфікації, грн. 0

Внести зміни до договору № 49-К від 19.12.2017, укладеного між ТОВ "ДНІПРОЗБУТ" та Державною установою "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ", виклавши п. 3.1 у наступній редакції:

"3.1. Ціна цього договору становить 0 (нуль) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ - 0 (0) гривень 00 копійок. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, ПДВ, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару".

В обґрунтування заявленого позову позивач посилаючись на приписи ч. 2 ст. 652 ЦК України, зазначає про наявність підстав на внесення змін до договору № 49-К від 19.12.2017 у зв'язку із зменшенням бюджетного фінансування за КЕКВ 2210.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3263/18 та призначено підготовче засідання у справі на 23.04.2018.

16.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що підстави для зміни умов договору № 49-К від 19.12.2017 відсутні. Крім того, відповідач зазначив, що продавцем було виконано свій обов'язок з поставки товару покупцю на підставі вказаного правочину.

23.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що оскільки наявна вся сукупність підстав, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, то позов про внесення змін до договору №49-К від 19.12.2017 шляхом внесення змін до п. 1.2, п. 3.1. договору про зменшення обсягу закупівель й ціни до 0 (нуль) гривень 00 копійок є обґрунтованим, а доводи ТОВ "ДНІПРОЗБУТ" у відзиві про недопустимість внесення змін до договору та недопустимість застосування ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України не доведені належним чином.

В підготовчому засіданні 23.04.2018, на підставі 183, 233 ГПК України, оголошено перерву до 22.05.2018.

27.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 22.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/3263/18 до розгляду по суті на 11.06.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018, у зв'язку із перебуванням 11 червня 2018 року судді Гулевець О.В. у відрядженні, розгляд справи № 910/3263/18 по суті призначено на 14.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 14.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОЗБУТ" (продавець) та Державною установою "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ" (покупець) було укладено договір №49-К (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов'язується у 2017 році продати і відвантажити речове майно - тканину (ДК 021:2015:19210000-1 - Натуральні тканини) в асортименті, кількостях та за цінами, зазначеними у специфікації (п. 1.2 цього договору), а покупець - забезпечити приймання та оплату товару згідно з умовами цього договору.

У пункті 1.2 договору сторонами погоджено специфікацію, згідно змісту якої продавець передає покупцю тканину - бязь підкладкова бавовняна чорного кольору (бавовна - 100%) у кількості 76448,00 метрів погонних, кінцевим строком поставки 28.12.2017, за ціною 41,58 грн. з урахуванням податку на додану вартість, загальною вартістю 3 178 707,84 грн.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що обсяг закупівлі може бути зменшений залежно від фінансування витків.

Згідно із п. 3.1 договору, ціна договору становить 3 178 707,84 грн., в тому числі, податок на додану вартість - 529784,64 грн. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, податок на додану вартість, всі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Розрахунок за цим договором проводиться шляхом оплати товару покупцем до 31.12.2017 при наявності бюджетного фінансування, по факту поставки та з дати отримання товару на склад отримувача по мірі надходження бюджетних коштів на підставі належним чином оформлених накладних та рахунків-фактур продавця (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору укладеного між сторонами правочину кінцевий строк поставки товару не пізніше 28.12.2017.

Поставка товару здійснюється продавцем за заявкою покупця в упаковці, яка забезпечує збереження товару під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та зберіганні, за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 27, Державна установа "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ". Товар поставляється відповідно до специфікації (п. 1.2 договору) з дати видачі заявки покупцем. У разі відсутності заявки товар не поставляється (п. 5.3 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 (п. 10.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 20.12.2017 сторони погодили внесення змін до договору №49-К від 19.12.2017 в частині визначення реквізитів покупця.

19.12.2017 сторони погодили та підписали заявку на поставку товару за договором №49-К від 19.12.2017, а саме тканини - бязь підкладкова бавовняна чорного кольору (бавовна - 100%) у кількості 76448,00 метрів погонних на суму 3 178 707,84 грн.

21.12.2017 відповідач листом вих. 517 від 21.12.2017 повідомив позивача про готовність товару до передання покупцеві у належному місці.

Згідно із видатковою накладною №172 від 21.12.2017, товарно-транспортною накладною №19/12-2 від 19.12.2017 вбачається, що відповідач поставив позивачу обумовлений договором №49-К від 19.12.2017 товар.

У листі вих. №979 від 29.12.2017 позивачем зазначено, що товар не прийнятий замовником, проте знаходиться на складі покупця за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 27, що узгоджується з п.5.3 договору №49-К від 19.12.2017.

Також у вказаному вище листі вих. №979 від 29.12.2017 повідомлено відповідачу про зменшення фактичного обсягу видатків замовника та про необхідність зменшення обсягів закупівлі. У зв'язку із чим, до листа додано проект додаткової угоди №2 до договору №49-К від 19.12.2017 про внесення змін до п.п. 1.2, 3.1 договору, а саме зменшення ціни договору та загальної вартості товару до нуля.

У заяві вих. №3 від 16.01.2018 відповідач обґрунтував свою відмову від прийняття пропозицї про внесення змін до договору.

Позивач, посилаючись на те, що 20.12.2017 отримав від департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України інформацію у формі витягу №1796 з реєстру змін №163 від 14.12.2017 та витягу №1898 з реєстру змін №172 від 19.12.2017 про зменшення фінансування за КЕКВ 2210 на 8946,5 тис.грн. та 31800 тис.грн. відповідно, вважає що наявні обставини передбачені ч. 2 ст. 652 ЦК України, у зв'язку із чим, враховуючи відмову відповідача у підписанні додаткової угоди до договору №49-К від 19.12.2017 щодо внесення змін до п.п. 1.2, 3.1 договору, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище між сторонами було укладено договір №54-К від 19.12.2017, згідно із умовами якого відповідач зобов'язався у 2017 році продати і відвантажити речове майно - бязь підкладкова бавовняна чорного кольору (бавовна - 100%) у кількості 76448,00 метрів погонних, кінцевим строком поставки 28.12.2017, за ціною 41,58 грн. з урахуванням податку на додану вартість, загальною вартістю на суму 3 178 707,84 грн., а позивач взяв на себе зобов'язання забезпечити приймання та оплату товару згідно з умовами цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2 ст. 188 ГК України).

Згідно із ч. 3 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Як встановлено судом, позивач надіслав відповідачу проект додаткової угоди №2 до договору №49-К від 19.12.2017 про внесення змін до п.п. 1.2, 3.1 договору, а саме зменшення ціни договору та загальної вартості товару до нуля.

Частиною четвертою статті 188 ГК України передбачено, що в разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Підставою для зміни договору №49-К від 19.12.2017 позивач посилається про зменшення фінансування за КЕКВ 2210 та наявність всіх умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для зміни договору.

Згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта статті 652 ЦК України встановлює, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, можливість зміни договору пов'язана безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, а саме:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. У відповідності до даної умови, події, що викликали ускладнення у виконанні договору, і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору;

2) зміна обставин, яка зумовлена причинами, що заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються, тобто події, які викликають ускладнення, не могли стороною бути розумно прийняті до уваги;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи із змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. При цьому, прийняття на себе ризику зміни обставин не обов'язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов'язання.

З огляду на положення даної норми можливість внесення змін до договору пов'язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Наведене узгоджується із правовою позицією наведеною у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №916/545/17.

Оцінка зміни обставин як істотних повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, а саме зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Разом з тим, при зверненні з вимогами про зміну договору, на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України, на позивача у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається.

Позивачем не було належним чином доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, не доведено того факту, що внаслідок настання цих обставин, позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору. Позивачем, також не доведено суду обставин того, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін.

Доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для внесення змін до договору у зв'язку з істотною зміною обставин, позивачем не надано.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на зменшення фінансування за КЕКВ 2210 з огляду на те, що зменшення бюджетного фінансування не свідчить про істотну зміну обставин в розумінні положень ст. 652 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" вказав, що відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З урахуванням наведеного, відсутність бюджетних коштів, достатніх для виконання грошового зобов'язання за договором, не є тією обставиною, наявність якої згідно ст. 652 Цивільного кодексу України, могла б бути підставою для внесення змін до договору та не звільняє покупця від обов'язку оплатити замовлений та поставлений продавцем товар.

Окрім того, судом враховано, що внесення змін до п. 1.2., п. 3.1. договору щодо визначення ціни договору нуль гривень, призведе до порушення принципів господарської діяльності та інтересів відповідача як суб'єкта господарювання щодо отримання прибутку від реалізації товару.

Суд також зазначає, що ст. 631 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Договір №49-К від 19.12.2017 набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017.

Доказів продовження сторонами строку дії вказаного правочину матеріали справи не містять. З урахування того, що станом на момент вирішення спору у справі строк дії договору закінчився, то внесення змін до договору №49-К від 19.12.2017 не відповідає чинному законодавству.

Разом з тим, в силу приписів ст. 631 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строк дії договору не є терміном дії зобов'язання. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановлені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для внесення змін до договору №49-К від 19.12.2017 в запропонованій позивачем редакції.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позивачем позову.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Державної установи "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОЗБУТ" про внесення змін до договору № 49-К від 19.12.2017.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 22.06.2018.

Суддя О.В. Гулевець