ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2018

Справа № 910/1227/18

За позовом Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”

до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська"

про стягнення 30 167,68 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача – не з’явився;

від відповідача-1 – не з’явився;

від відповідача-2 – не з’явився;

від третьої особи – не з’явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство “Авдіївський коксохімічний завод” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” про стягнення 30 167,68 грн. збитків, які виникли, у зв’язку із незбереженням вантажу під час його перевезення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не збережено вантаж при перевезені, що призвело до фіксування вказаного порушення зі складанням комерційних актів №482803/365, № 482803/366 від 08.11.2017р., № 482803/367, № 482803/368 № 482803/369 від 11.11.2017, у зв'язку з чим позивачу заподіяно збитків у вигляді вартості втраченого майна в розмірі 30 167,68 грн.

Ухвалою суду від 07.02.2018 позов залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків позовної заяви п’ять днів з дня вручення цієї ухвали.

01.03.2018 позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви та докази надіслання вказаної заяви відповідачу.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін на 24.04.2018.

16.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача-1 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази отримання збитків позивачем, а саме документів на підтвердження оплати вантажу, а також відповідач вказав на порушення п. 3 Правил заявлення та розгляду претензій при зверненні до суду з позовом у даній справі.

24.04.2018 позивачем подана відповідь на відзив відповідача-1, згідно якої позивач заперечив проти тверджень викладених у відзиві та надав суду копії банківських виписок від 30.11.2017, 05.12.2017, 06.12.2017, 07.12.2017 на підтвердження понесення факту завданих збитків на суму 30 167,68 грн.

В судовому засідання 24.04.2018 представник позивача подав заяву про заміну відповідача, в зв’язку з тим, що первинно позовні вимоги до Відповідача-2 не є позовною вимогою, а тільки як вимога витребування довідки про вартість концентрату вугільного, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” не надає інформацію про вартість концентрату для розрахунку нестачі, згідно вимог статті 115 Статуту залізниць України. В зв’язку з чим, позивач відмовляється від позовних вимог до Відповідача-2 і відмова прийнята судом. Судом було ухвалено Ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог до Відповідача -2 (Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська").

Також представник позивача надав клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Подане клопотання позивач обґрунтовує тим, що прийняте рішення по справі №910/1227/18 безпосередньо вплине на права та обов’язки Товариства з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська”, виходячи з наступного.

У відповідності до умов договору № 17/131 від 31.03.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “ІНКОСТІЛ ГРУП” зобов’язалось поставити у власність, а ПРАТ “Авдіївський коксохімічний завод” прийняти та оплатити вугільну продукцію виробництва ТОВ “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” ПрАТ “Донецьксталь-металургійний завод”. На виконання вищезазначеного договору на адресу ПРАТ “АКХЗ” по залізничним накладним №№ 52768439, 52772472. 52821683, 52822145 надійшов концентрат вугільний, вантажовідправник – ТОВ “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” .

За товарно-транспортними документами відправником вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська”, а згідно зі ст. 909 ЦК України акт укладання договору може бути підтверджено складанням транспортної накладної, таким чином ТОВ “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” та ПРАТ “Авдіївський коксохімічний завод” пов’язані цивільними правовідносинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання в порядку ст. 81 ГПК України про витребування доказів, а саме просив витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” довідку про вартість концентрату вугільного.

На обґрунтування поданого клопотання позивач зазначив, що пункт статті 114 Статуту залізниць України визначає: “Залізниця відшкодовує фактичні збитки, виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.”.

Вартість вантажу згідно статті 115 Статуту визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії додаткової накладної.

На підставі зазначеного та згідно з вимогами Статуту залізниць України, Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" зверталося до вантажовідправника – ТОВ “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” з проханням про надання вартості концентрату вугільного, відвантаженого на адресу позивача, проте відповідь так і не була отримана.

Відповідно до п.1 ст. 81 ГПК України, учасники справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк зазначений в частині другій та третій статті 80 ГПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежить від неї.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що клопотання позивача про витребування доказів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Так, ухвалою суду від 24.04.2018 залучено до участі у справі № 910/1227/18 Товариство з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” довідку про вартість концентрату вугільного, відвантаженого по ж.д. накладним №№ 52721529, 52768439, 52772472, 52851474, 52821683, 52822145, 52907060, 52941887, 53088068. Розгляд справи відкладено на 31.05.2018.

У судове засідання призначене на 31.05.2018 сторони не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2017 між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКОСТІЛ ГРУП» (постачальник) укладено договір №17/131, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити вугільну продукцію виробництва філії "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" ПрАТ “Донецьксталь”: вугільний концентрат марки К з граничними показниками якості: зола (макс) – 9,0%, волога (макс) – 10,5%, сірка (макс) – 0,8%, якщо інше не погоджено в додаткових угодах або специфікаціях.

Відповідно до Специфікацій від 31.10.2017 до договору № 17/131, сторони договору дійшли згоди у період з 21 вересня 2017 по 20 жовтня 2017 поставити концентрат вугілля кам’яного для коксування марки К групи К1 0-100 вантажоодержувачу – ЧАО «АКХЗ» станція «Авдіївка» Донецька ж/д, код станції: 482803, код отримувача: 3236, поштовий адрес: 86065, м. Авдіївка -4, пр. Індустріальний, 1.

Згідно п. 2 специфікації від 31.10.2017р. до договору поставки № 17/131 від 31.03.2017р. постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти концентрат вугілля кам’яного для коксування марки К групи К1 ТОВ “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська”, кількість – 104 530 т, ціна з ПДВ за тону – 5 667,97 грн., загальна вартість з ПДВ – 592 473 113,16 грн.

У п. 3 специфікації від 31.10.2017р. до договору поставки № 17/131 від 31.03.2017р. зазначено, що ціна та вартість товару в гривнях вказана інформаційна, розрахована виходячи з офіційного курсу НБУ на 00-00 дати укладення Специфікації (26,829390 грн. за долар).

У п. 4 специфікації від 31.10.2017р. до договору поставки № 17/131 від 31.03.2017р. зазначено, що ціна товару в гривні встановлюється з еквіваленту доларової ціни товару по офіційному курсу НБУ гривні до долару на 00-00 дати поставки.

На виконання умов договору поставки № 17/131 від 31.03.2017р., відповідно до залізничних накладних №№ 52768439, 52772472, 52821683, 52822145, вантажовідправником – ТОВ “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська”, надіслано концентрат вугільний марки К у вагонах № 56286222– 65,80 тон, № 61298113- 68,00 тон, № 53169249- 68,30 тон, № 52170883 - 65,90 тон., №56267487 – 67,20 тон. Одержувачем вантажу виступало приватне акціонерне товариство “Авдіївський коксохімічний завод”.

Після прибуття вагонів на станцію Авдіївська органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу на підставі ст. 52 статуту залізниць України та встановлена вагова нестача у спірних вагонах: у вагоні №56286222 -1,85 тон., у вагоні №56267487 – 2,55 тон., у вагоні №53169249 – 2,3 тон, у вагоні №52170883 - 2,8 тон, у вагоні № 56267487 – 2,55 тон.

08.11.2017 на станції Авдіївка Донецької залізниці були складені: комерційний акт № 482803/365 про недостачу вантажу у вагоні № 56286222 у кількості 1850 кг, комерційний акт №482803/366 про недостачу вантажу у вагоні № 61298113 у кількості 2 550 кг, 11.11.2017 були складені: комерційний акт №482803/367 про недостачу вантажу у вагоні № 53169249 у кількості 2 300 кг, комерційний акт №482803/368 про недостачу вантажу у вагоні № 52170883 у кількості 2 800 кг, комерційний акт №482803/369 про недостачу вантажу у вагоні № 56267487 у кількості 2 550 кг.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу з урахуванням норми недостачі вантажу, становить 30 167,68 грн., а саме: за комерційним актом № 482803/365 від 08.11.2017 (вагон №56286222) – 3 018,94 грн., за комерційним актом № 482803/366 від 08.11.2017 (вагон №61298113) – 6778,38 грн., за комерційним актом № 482803/367 від 11.11.2017 (вагон №53169249) – 5233,27 грн., за комерційним актом № 482803/368 від 11.11.2017 (вагон №52170883) – 8328,21 грн., за комерційним актом № 482803/396 від 12.11.2017 (вагон №56267487) – 6808,88 грн.

Позивач зазначив, що відповідач-1, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 30 167,68 грн., заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних №№ 52768439, 52772472, 52821683, 52822145.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі – Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Таким чином, відповідачем-1 взято на себе зобов’язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних №№52768439, 52772472, 52821683, 52822145.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Як встановлено судом, ТОВ “Збагачувальна фабрика “Свято-Варваринська” здійснило відправлення по залізничним накладним №52768439, 52772472, 52821683, 52822145, зокрема, вагонів №56286222, № 61298113, № 53169249, № 52170883, №56267487 з концентратом вугільним марки К одержувачу - приватному акціонерному товариству “Авдіївський коксохімічний завод”.

При надходженні вагонів на станцію Авдіївка Донецької залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах №56286222, № 61298113, № 53169249, № 52170883, №56267487 не відповідає масі, вказаній у накладних.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений наступними комерційними актами:

- відповідно до комерційного акту № 482803/365 від 08.11.2017, загальна маса вантажу у вагоні №56286222, яка значиться у перевізних документах (накладна №52768439), становить нетто 65 800 кг., тара 21200 кг. При переважуванні виявилося: брутто 85 150 кг, нетто 63 950кг, тара 21 200 кг, що менше ваги накладної на 1850кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, розрівняна, маркована попередніми бороздами, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 1,2 люком мається поглиблення розміром 300см*280см*30- 50см., маркування порушено. При повторному переважуванні недостача підтвердилась.

- відповідно до комерційного акту № 482803/366 від 08.11.2017, загальна маса вантажу у вагоні №61298113, яка значиться у перевізних документах (накладна №52772472), становить нетто 68 000 кг., тара 22 800 кг. При переважуванні виявилося: брутто 88 250 кг, нетто 65 450 кг, тара 22 800 кг, що менше ваги накладної на 2 550 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, розрівняна, маркована попередніми бороздами, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 2-3 люкоми з правої сторони по напрямку потягу поглиблення 1,5 м *1,0м*0,5м, в місті поглиблення, маркування порушено. При повторному переважуванні недостача підтвердилась.

- відповідно до комерційного акту № 482803/367 від 11.11.2017, загальна маса вантажу у вагоні №53169249, яка значиться у перевізних документах (накладна №52821683), становить нетто 68 300 кг., тара 21 700кг. При переважуванні виявилося: брутто 87 700 кг, нетто 66 000 кг, тара 21 700 кг, що менше ваги накладної на 2 300 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, розрівняна, маркована попередніми бороздами, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 7 люком поглиблення 1,0 м *0,8м*0,5м, в місті поглиблення, маркування порушено. При повторному переважуванні недостача підтвердилась.

Відповідно до комерційного акту № 482803/368 від 11.11.2017, загальна маса вантажу у вагоні №52170883, яка значиться у перевізних документах (накладна №52822145), становить нетто 65900 кг., тара 22 400кг. При переважуванні виявилося: брутто 85 500 кг, нетто 63 100 кг, тара 22 400 кг, що менше ваги накладної на 2800кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, розрівняна, маркована попередніми бороздами, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 7 люком поглиблення 1,0м*0,8м*0,5м, в місті поглиблення, маркування порушено. При повторному переважуванні недостача підтвердилась.

- в комерційного акту № 482803/369 від 11.11.2017, загальна маса вантажу у вагоні №56267487, яка значиться у перевізних документах (накладна №52822145), становить нетто 67200 кг., тара 20 700 кг. При переважуванні виявилося: брутто 85350кг, нетто 64650кг, тара 20700 кг, що менше ваги накладної на 2550кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів, розрівняна, маркована попередніми бороздами, плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні над 7 люками поглиблення 1,0м*0,8м*0,5м, в місті поглиблення, маркування порушено. При повторному переважуванні недостача підтвердилась.

При цьому, відповідачем-1 усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутності його вини у незабезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Позивачем правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. “г” ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку вартості вагової нестачі вантажу і встановив, що останній проведений з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто (2%) та кількості фактичної недостачі, у зв’язку з чим сума втраченого вантажу у вагонах №№ 56286222, 61298113, 53169249, 52170883, 56267487 складає 30 167,68 грн.

Залізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність належних та допустимих доказів розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме доказів оплати рахунку, виходячи з наступного.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В 2.7. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею”, зазначено, що згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи банківські виписки від 30.11.2017, 05.12.2017, 06.12.2017, 07.12.2017, які свідчать про те, що рахунки №32949 від 06.11.2017 №33400 від 09.11.2017 були оплачені, що фактично спростовує твердження відповідача про зворотне.

Таким чином, факт порушення відповідачем (Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця”) правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача вартості недостачі маси вантажу у розмірі 30 167,68 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (відповідача) на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) на користь Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1; ) суму збитків у розмірі 30 167,68 коп. (тридцять тисяч сто шістдесят вісім гривень 68 коп.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.06.2018

Суддя                                                                                                     І.І. Борисенко