РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Справа № 902/484/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Хмільниксільмаш" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року в справі №902/484/16 (суддя - Нешик О.С.)

час та місце ухвалення: 16 квітня 2018 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; вступна і резолютивна частина проголошена о 11:40 год; повний текст ухвали складено 23 квітня 2018 року

за скаргою ПАТ "Хмільниксільмаш" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

у справі №902/484/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінагротех"

до Публічного акціонерного товариства "Хмільниксільмаш"

про стягнення 25 998 грн 64 коп. боргу згідно договору поставки

за участю представників сторін:

стягувача - не з'явився;

боржника - Якименко О.О.;

органу ДВС - Заводнюк І.М..

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 ГПК України не надходило. Клопотань про роз'яснення прав та обов'язків, відповідно до статті 205 ГПК України, не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінагротех" (надалі - Стягувач) звернулося в господарський суд Вінницької області з позовом до публічного акціонерного товариства "Хмільниксільмаш" (надалі - Боржник ) про стягнення 25 998 грн 64 коп..

Рішенням господарського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року (суддя Яремчук Ю.О.) в справі №902/484/16 позов задоволено повністю.

30 серпня 2016 року на виконання вищевказаного рішення було видано відповідний наказ.

Суд констатує, що Боржник звернувся в господарський суд Вінницької області зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (надалі - орган ДВС) щодо: визнання дій старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюка І.М. щодо оцінки майна, що розташоване за адресою: Вінницька область, м.Хмільник вул. Пирогова, 5 та належить Боржнику, та результати визначення оцінки цього майна згідно звіту товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно консалтинговий центр» від 09 лютого 2018 року - неправомірними; зобов'язання старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюка І.М. повторно залучити суб'єкта оціночної діяльності для оцінки зазначеного майна.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року в задоволенні скарги Боржника було відмовлено.

Мотивуючи дану ухвалу, місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що в матеріалах справи відсутні докази звернення Боржника щодо рецензування звіту про оцінку майна, а також Боржником належних доказів в підтвердження обставин, на які він посилається у своїй скарзі, зокрема доказів які б свідчили про заниження оцінювачем вартості об'єктів оцінки, не надано.

Крім того, як вказав місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, судом встановлено, що звіт від 09 лютого 2018 року про незалежну експертну оцінку вартості майна, виконаний товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно консалтинговий центр» з дотриманням вимог Національного стандарту "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою КМУ №1440 від 10 вересня 2003 року та Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції ухвалою, Боржник звернвся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, наведених в ній, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задоволити скаргу Боржника.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Боржник звертає увагу апеляційного господарського суду, що з огляду на те, що замовляючи в ТОВ "Експертно консалтинговий центр" оцінку нежитлових будівель та отримуючи звіт, державний виконавець протиправно проігнорував вимоги пункту 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженої постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1141, яким встановлено єдиний порядок проведення незалежної оцінки майна та складання звіту про оцінку. Разом з тим, як вважає Боржник, в дійсності ТОВ «Експертно консалтинговий центр» не ознайомлювався з об'єктом оцінки, не збирав вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки. Як вказує Боржник у апеляційній скарзі, при проведенні оцінки майна оцінювач не здійснював огляд та обстеження майна, не відвідував Боржника для отримання необхідної інформації, пов'язаних із визначенням вартості майна та не було вчинено інших необхідних дій пов'язаних із проведенням оцінки майна. Дане, як вважає Боржник, підтверджується відсутністю у Звіті вказівок на це, відсутністю фотографій майна та актів огляду майна, не зазначенням правовстановлюючих документів на майно та не поданням їх копій, а також не зазначенням наявності у оцінюваних об'єктах оздоблень приміщень, установлення опалення, підключення до систем водопостачання, газопостачання та підведення системи електроживлення від міських електромереж.

Разом з тим, як вказує Боржник, ТОВ «Експертно консалтинговий центр» обмежився «кабінетним розрахунком», при цьому взяв для порівняння будівлі, які знаходяться у смт.Літині, м.Барі та м. Ладижині (що знаходяться в невеликих райцентрах), при цьому будівлі, які мають значно меншу площу та значення і на підставі цих даних вивів оцінку майна. А відтак, на переконання Боржника, вартість майна, яка зазначена у Звіті ТОВ "Експертно консалтинговий центр" є значно заниженою.

Ухвалою суду від 18 травня 2018 року (а.м.о. 149) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Боржника.

Водночас, ухвалою суду від 04 червня 2018 року (а.м.о 164), з підстав, висвітлених в ній, розгляд даної справи було призначено на на 18 червня 2018 року на 16:30 год..

На виконання вимог суду, викладених у в ухвалі від від 18 травня 2018 року, від органу ДВС надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.м.о. 166-169), в якому орган ДВС, з підстав та норм законодавства, висвітлених в ньому, зокрема вказав, що дії державного виконавця органу ДВС вчинені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Суд констатує, що 12 червня 2018 року від Боржника на електронну адресу суду надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.м.о. 215), з дорученням забезпечити проведення відеоконференції господарському суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року (а.м.о. 216), вищевказане клопотання Боржника про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено.

В судовому засіданні від 18 червня 2018 року в режимі відеоконференції, представник Боржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та з підстав, наведених в ній, просить суд її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити скаргу Боржника.

В судовому засіданні від 18 червня 2018 року в режимі відеоконференції, представник орагну ДВС заперечив щодо доводів, викладених в апеляціній скарзі Боржника, та з підстав, наведених у відзиві, просить суд відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін.

В судове засідання від 18 червня 2018 року представник Стягувача не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений у встановленому законом порядку. З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі уповноваженого представника, за наявними в матеріалах оскарження ухвали доказами.

Заслухавши уповноважених представників Боржника та органу ДВС, дослідивши матеріали оскарження ухвали в справі та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку що апеляційну скаргу Боржника слід задоволити частково, ухвалу суду першої інстнції скасувати в частині відмови в задоволенні скарги Боржника на дії старшого державного виконавця органу ДВС та прийняти в цій частині нове рішення, яким провадження у справі закрити.

При цьому Рівненський апеляціний господарський суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали та встановлено судом, рішенням господарського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року позов Стягувача до Боржника про стягнення 24 538 грн 98 коп. заборгованості, 1 080 грн 68 коп. інфляційних втрат, 378 грн 98 коп. річних та 1 378 грн понесених витрат зі сплати судового збору було задоволено повністю.

30 серпня 2016 року на виконання вищевказаного рішення було видано відповідний наказ, який надіслано на адресу Стягувача.

Як встановлено судом, на примусовому виконанні у органу ДВС перебуває зведене виконавче провадження №36434004 про стягнення заборгованості з Боржника на користь юридичних осіб та держави. До складу зведеного виконавчого провадження входить зокрема ВП №52115523 з виконання, виданого на виконання рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/484/16, наказу №902/484/16 від 30 серпня 2016 року.

В ході виконання зведеного виконавчого провадження, державними виконавцями Хмільницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області, на виконання доручення ГТУЮ у Вінницькій області №5 від 05 грудня 2017 року при примусовому виконанні ВП №36434004 складено акт опису й арешту майна від 12 грудня 2017 року та згідно постанови від 12 грудня 2017 року описано та арештовано нерухоме майно Боржника, яке розташоване за адресою: Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пирогова, 5.

Також згідно постанови старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюк І.М. від 20 грудня 2017 року, на виконання статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", призначено зберігачем арештованого нерухомого майна Боржника.

В свою чергу, постановою від 25 січня 2018 року старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюк І.М. призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно консалтинговий центр».

Пунктом 2 вищезазначеної постанови, постановлено суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання товариству з обмеженою відповідальністю «Експертно консалтинговий центр» провести експертну оцінку описаного постановою від 12 грудня 2017 року майна Боржника, про що виготовити відповідний висновок (звіт).

Водночас, суб'єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю "Експертно консалтинговий центр" складено звіт станом на 09 лютого 2018 року про незалежну експертну оцінку вартості майна, відповідно до якого вартість об'єкту оцінки - майна, що належить Боржнику, станом на 09 лютого 2018 року, без урахування ПДВ, становить 3 052 825 грн.

В свою чергу, 16 лютого 2018 року на адресу сторін виконавчого провадження направлено повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна Боржника.

Як вже вказувалося вище в даній судовій постанові, Боржник, звернувся в місцевий господарський суд зі скаргою на дії державного виконавця органу ДВС при примусовому викоананні зведеного виконавчого провадження, а саме: щодо визнання дій старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюка І.М. про оцінку майна (що розташоване за адресою: Вінницька область, м.Хмільник вул. Пирогова, 5), що належить Боржнику, та результатів визначення оцінки цього майна згідно звіту товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно консалтинговий центр» від 09 лютого 2018 року - неправомірними; зобов'язання старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюка І.М. повторно залучити суб'єкта оціночної діяльності для оцінки зазначеного майна.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до приписів статті 326 ГПК України: судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно частини 1 статті 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд констатує, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" (у редакції станом на час вчинення відповідних дій).

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції станом на час вчинення відповідних дій) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції станом на час вчинення відповідних дій) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до змісту частин першої-третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції станом на час вчинення відповідних дій): державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що полягають у здійсненні заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В силу дії статті 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Разом з тим, приписами частини 1 статті 340 ГПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналіз вищевказаних норм, призводить суд апеляційної інстанції до висновку, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами господарського судочинства.

Водночас, як вже вказувалося вище, судом встановлено, що на примусовому виконанні у органу ДВС перебуває зведене виконавче провадження №36434004 про стягнення заборгованості з Боржника на користь юридичних осіб та держави. До складу зведеного виконавчого провадження входить зокрема ВП №52115523 з виконання, виданого на виконання рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/484/16, наказу №902/484/16 від 30 серпня 2016 року (облікова картка на зведене виконавче провадження на а.м.о. 82-96, де наказ по даній справі зазначено під номером 24).

Разом з тим, в ГПК України не урегульовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України "Про виконавче провадження". До 05 жовтня 2017 року, порядок вчинення виконавчих дій регулював Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (втратив чинність на підставі Закону України №1404-VIII (1404-19) від 02 червня 2016 року).

За правилами цих законів, як у редакції, що була чинною на час видачі наказу, вчинення виконавчих дій, так і на час розгляду скарги, передбачалися особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Так, у статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року, чинної на час видачі наказу, передбачалося, що в разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах ДВС, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Детально дії виконавця на час вчинення виконавчих дій регламентувалися Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 (надалі - Інструкція), а саме підпунктами 3.8.1 - 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ.

У підпункті 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ Інструкції у редакції, що була чинною на час видачі наказу, за наявності підстав для завершення виконавчого провадження виконавчий документ виводиться зі зведеного виконавчого провадження за постановою державного виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час вчинення органом ДВС оспорюваних виконавчих дій, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження; виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Аналогічні вимоги містить Інструкція у редакції, чинній на час вчинення органом ДВС оспорюваних виконавчих дій та поширюється на випадки відкриття виконавчого провадження і вчинення виконавчих дій приватним виконавцем.

Проаналізувавши вказані норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження.

При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням. Суд такими повноваженнями не наділений.

Закон не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

В той же час, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що за зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

Водночас статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбаченоособливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС: учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим у частині 5 статті 287 КАС передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина 5 статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об'єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, Рівненський апеляціний господарський суд вважає, що в такому випадку потрібно застосовувати частину 1 статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 660/612/16-ц.

В силу дії частин 1 та 2 статті 278 ГПК України: судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу; порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З огляду на вищевикладене в даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що скарга Боржника на дії державного виконавця органу ДВС не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністравного судочинства.

Відтак, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року в даній справі закриває провадження за апеляційною скаргою Боржника щодо визнання дій старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюк І.М. щодо оцінки майна, що розташоване за адресою: Вінницька область, м.Хмільник вул. Пирогова, 5 та належить Боржнику, та результати визначення оцінки цього майна згідно звіту товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно консалтинговий центр» від 09 лютого 2018 року - неправомірними; зобов'язання старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюка І.М. повторно залучити суб'єкта оціночної діяльності для оцінки зазначеного майна.

Водночас, суд апеляційної інстанції залишає без змін оспорювану ухвалу в частині відмови в задоволенні заяв Боржника про забезпечення скарги (про зупинення дій старшого державного виконавця органу ДВС Заводнюк І.М. щодо передачі майна реалізацію).

Приймаючи таке рішення, суд враховує факт не лише того, що оспорюване судове рішення в даній частині є законним, але й факти встановленні в даній постанові щодо іншої (не господарської) юрисдикції розгляду скарги на дії орагну ДВС у зведеному виконавчому провадженні, а також факт не оскарження Боржником оспорюваної ухвали в цій її частині.

Керуючись статтями 129, 269-271,273, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Хмільниксільмаш" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року в справі № 902/484/16 - задоволити частково.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року в справі №902/484/16 в частині відмови в задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Хмільниксільмаш" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким провадження у справі за скаргою публічного акціонерного товариства "Хмільниксільмаш" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - закрити.

4. В решті ухвалу господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року в справі №902/484/16 залишити без змін.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

7. Матеріали оскарження ухвали в справі №902/484/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 21 червня 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.