ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15.06.2018

Справа № 910/7622/18

Суддя Господарського суду міста Києва Бондаренко Г.П., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Ідеал»

до Аудиторської палати України

про стягнення 360 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Ідеал» (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Аудиторської палати України (далі – відповідач) про стягнення 360 000,00 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.06.2015 в рамках розгляду адміністративної справи №815/4779/13-а встановлений факт протиправного позбавлення позивача права здійснювати діяльність по наданню аудиторських послуг шляхом прийняття рішення Аудиторською палатою України від 31.01.2013 про виключення з реєстру аудиторських фірм та аудиторів, яке було скасовано судом, що потягло за собою на думку позивача збитки в сумі 360 000,00 грн у вигляді упущеної вигоди через неправомірні дії відповідача у справі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Всупереч наведеним вимогам закону позивач не зазначив відомої офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача, а також не зауважив, що такі відомості йому не відомі або відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 172 ГПК України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов’язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Таким чином, належним доказом відправлення учасникам справи копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень у поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі.

На підтвердження направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів заявником не додано касового чеку або розрахункової квитанції та опис вкладеннядо позовної заяви (фактично не подано жодних доказів, що свідчать про направлення позовної заяви з додатками відповідачу), що унеможливлює суд установити факт виконання обов’язку заявником, передбаченого п. 1 ч. 1 статті 164 ГПК України.

Отже, для належного виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, позивачеві слід подати суду докази направлення відповідачеві позовної заяви з додатками, а саме опис вкладення та касовий чек або розрахункову квитанцію в оригіналі.

Крім того, згідно з п. 8 ч.3 ст.162 ГПК України в переліку документів, що додаються до заяви зазначається наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додані до заяви.

В позовній заяві відсутнє зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

У відповідності до п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку з розглядом справи.

Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”).

Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік” встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Однак, в тексті позовної заяви позивачем зазначено прохання про відстрочку або розстрочку сплати судового збору через відсутність на розрахункових рахунках підприємства грошових коштів.

Відповідно до ст. 8 Закону України “Про судовий збір”, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.05.2018 у справі № 916/2504/17, зазначено, що простого факту відсутності у сторони коштів для оплати судового збору самого по собі недостатньо для безумовного висновку про необхідність надання відстрочки для сплати судового збору.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), було зазначено, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом ("Голдер проти Сполученого Королівства" і "Z та інші проти Сполученого Королівства", рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, "Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року).

Так, зокрема, законодавець у частині 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" закріпив норму відповідно до якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Тобто, статтею 8 Закону України "Про судовий збір" чітко визначені умови за наявності яких суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, чинне законодавство України надає судам дискреційні повноваження вирішувати питання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або надання відстрочки (розстрочки) його сплати. Вчинення таких дій є правом суду і може бути застосоване за наявності виключних умов, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи те, що подане клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору не обґрунтовано нічим, крім факту відсутності коштів, без обґрунтування яким чином такі кошти з`являться під час винесення рішення у справі, суд не вважає, що наявні виключні підстави для надання відстрочки позивачеві для сплати судового збору.

Тому, для належного виконання вимог Господарського процесуального кодексу України позивачем при поданні даного позову має бути сплачено виходячи з 1,5% позовних вимог – 5 400,00 грн судового збору.

З наведених підстав позовна заява підлягає залишенню її без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 162, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Ідеал» без руху.

2. Відмовити у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

3. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

4. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання письмової заяви із зазначенням відомої офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача або зауваження, що такі відомості позивачу не відомі або відсутні.

- подання доказів направлення відповідачеві позовної заяви з додатками, з описом вкладення із конкретизованим переліком всіх документів, що направляються стороні та касовий чек або розрахункову квитанцію в оригіналі.

- подання письмової заяви із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

- заяву з попереднім орієнтовним розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку з розглядом справи.

- докази сплати судового збору в сумі 5400,00 грн., або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

5. Попередити позивача, що відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Г.П. Бондаренко