ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

28.02.2018р. м. Харків Справа № 905/2447/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Паніній Я.М.

розглянувши справу № 905/2447/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставеллі, 38б, кв. 12)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька обл., м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1а)

про стягнення 138 245, 47 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: ТОВ «Імпел Гріффін Груп» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд стягнути з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» 138 245,47 грн., з яких: 105 131,64 грн. - заборгованість за невиконання грошового зобов'язання щодо оплати за поставлені товари, 5 256, 58 грн. - пеня, 6 419,15 грн. - 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, 21438, 10 грн. - інфляційні втрати за невиконання грошового зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р. щодо повної та своєчасної оплати поставленої продукції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2017р. для розгляду даної справи визначено суддю Ніколаєву Л.В. Ухвалою господарського суду 27.10.2017р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 905/2447/17.

15.11.2017р. за вх. №04-21/3277 та 20.11.2017р. за вх. №29678/17 господарський суд одержав клопотання відповідача, згідно з якими останній просить суд зупинити провадження у справі до вирішення господарським судом м. Києва справи за позовом ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» до ТОВ «Імпел Гріффін Груп» про визнання договору поставки №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р. недійсним з посиланням на те, що стягнення заборгованості ТОВ «Імпел Гріффін Груп» з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» за договором поставки №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р. може бути безпідставним.

21.11.2017р. господарським судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 18.12.2017р.

18.12.2017р. господарським судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

У відзиві на клопотання про зупинення провадження у справі за вх. №32877/17 від 18.12.2017р. позивач заперечив проти задоволення зазначеного клопотання з посиланням на те, що на момент подання відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі до господарського суду Донецької області, позовна заява ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» до ТОВ «Імпел Гріффін Груп» про визнання договору поставки №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р. недійсним не була подана до господарського суду м. Києва. Також позивач зазначає, що відповідно даних з загальнодоступного інтернет-ресурсу «Судова влада України» ухвалою господарського суду м. Києва від 21.11.2017р. у справі №910/20417/17 відмовлено у прийнятті позовної заяви ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» до ТОВ «Імпел Гріффін Груп» про визнання недійсним договору поставки №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р.

18.12.2017р. господарським судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 18.01.2018р.

У відзивах від 17.01.2018р. за вх. №04-27/128 та від 22.01.2018р. за вх. №1605/18 відповідач просить суд залишити без розгляду позовну заяву з посиланням на те, що при поданні позовної заяви позивачем не дотримано вимог, встановлених до позовної заяви, а саме не додано документів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. При цьому, відповідач зазначає, що надана позивачем специфікація відноситься до іншого договору, а тому договір №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р. є неукладеним, оскільки сторонами не узгоджено всі істотні умови.

18.01.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.02.2018р.

У відповіді на відзив за вх. №1864/18 від 25.01.2018р. позивач проти відзиву відповідача заперечує з посиланням на те, що:

- по-перше, специфікації, які додані до позовної заяви, є належними та надсилались відповідачем на адресу позивача з технічною помилкою, а саме, з посиланням на неіснуючий договір №ДУ-2014/503-КП від 31.12.2014р. Відповідно до довідки бухгалтерії позивача №4191/01/18 від 23.01.2018р. зазначений договір між позивачем та відповідачем ніколи не укладався;

- по-друге, на виконання умов п. 4.3. договору позивачем надавались відповідачу рахунки на оплату товару в день поставки продукції та жодних претензій щодо відсутності будь-яких документів від відповідача не надходило.

Протокольною ухвалою від 08.02.2018р. господарським судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача №1663 від 15.11.2017р. про зупинення провадження у справі на час розгляду господарським судом м. Києва справи за позовом ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» до ТОВ «Імпел Гріффін Груп» про визнання недійсним договору поставки №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р.

08.02.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.02.2018р.

Представники сторін у судове засідання 28.02.2018р. не з'явилися. При цьому про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, оскільки представник позивача був присутній у судовому засіданні 08.02.2018р. та обізнаний про час та дату призначення розгляду справи по суті, а відповідач одержав ухвалу суду від 08.02.2018р., що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення, тому господарський суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю представників сторін у судовому засіданні.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 28.02.2018р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

19.05.2015р. між ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (покупець, відповідач) та ТОВ «Імпел Гріффін Груп» (постачальник, позивач) укладено договір поставки №1226-ДУ-УМТС, відповідно до порядку та умов якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі-продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договору та специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. Покупець зобов'язаний прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію відповідно до умов даного договору. (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.2. договору, поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками, та у строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом якості та/або одним товарусупровідним документом. Умови поставки продукції - DDP, відповідно до «Інкотермс-2010», з урахуванням умов та застережень, наявними в цьому Договорі та/або відповідних специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе усі витрати, пов'язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене сторонами місце поставки. У випадках, коли сторонами в специфікаціях оговорюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

За приписами умов п. 4.3. договору постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості завода - виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у разі, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації); дозвіл Держгірпромнагляду (у разі, якщо отримання даного документа обов'язкове відповідно до норм чинного законодавства); інструкцію з експлуатації (у разі, якщо цей документ передбачений); технічну документацію, передбачену п. 2.4. договору.

Датою поставки є дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки є дата, яка зазначена представником покупця у видатковій накладній. (п. 4.7. договору).

Відповідно до умов п.п. 4.8, 4.9 договору обов'язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження покупця в обумовлене місце призначення поставки у належній якості, комплектності, асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у договорі та специфікаціях до договору. Обов'язки покупця вважаються виконаними з моменту оплати продукції. Право власності на продукцію, ризики втрати чи пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції.

Загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна сума договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення по кількості) поставки продукції складає 5%, якщо інше не передбачено сторонами у відповідних специфікаціях до договору. У будь-якому разі, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 2 (два) мільйони гривень без ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця. Ціни на поставлену постачальником продукцію встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем в порядку та строки, узгоджені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. (п.п.5.1., 5.2., 5.4. договору).

Згідно д п. 6.8. договору у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день простроченні оплати від вартості своєчасної неоплаченої продукції, однак, не більше, ніж 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Відповідно до п. 8.1. цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у разі належного виконання обома сторонами своїх обов'язків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2015р. включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

19.05.2015р. між ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та ТОВ «Імпел Гріффін Груп» укладено додаткову угоду до договору №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р., за якою доповнили пункт 5.4. договору підпунктами 5.4.1., 5.4.2, 5.4.3. та 5.4.4. щодо коригування вартості продукції в залежності від зміни офіційного курсу НБУ гривні до долару США.

25.05.2015р. між сторонами підписана специфікація до договору поставки, якою сторони погодили найменування товару: костюми для захисту від загальних виробничих забруднень та механічного впливу з бавовняних тканин; кількість товару: 191 одиниць; ціну кожної одиниці товару (без ПДВ): 346,70 грн.; загальну вартість товару (з ПДВ): 79 463,64 грн.; строк постачання продукції: до 30.06.2015р.; строк оплати товару: розрахунки за поставлену продукцію за договором здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п'яти) робочих днів, починаючи з 60 (шістдесятого) календарного дня з моменту поставки партії товару на склад покупця.

На виконання умов договору та специфікації від 25.05.2015р. у липні 2015р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 79 463,64 грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №1883 від 29.07.2015р. на суму 37 859,64 грн.;

- видатковою накладною №1905 від 29.07.2015р. на суму 2 912,28 грн.;

- видатковою накладною №1906 від 29.07.2015р. на суму 22 882,20 грн.;

- видатковою накладною №1907 від 29.07.2015р. на суму 15 809,52 грн.

28.07.2015р. між сторонами підписана специфікація до договору, якою сторони погодили найменування товару: костюми для захисту від загальних виробничих забруднень та механічного впливу зі змішаних тканин; кількість товару: 246 одиниць; ціну кожної одиниці товару (без ПДВ): 345 грн.; загальну вартість товару (з ПДВ): 101 844 грн.; строк постачання продукції: до 25.08.2015р. Строк оплати товару: розрахунки за продукцію, що поставлена по цій специфікації, здійснюються в порядку та строки, передбачені договором.

На виконання умов договору та специфікації від 28.07.2015р. у серпні 2015р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 25 668 грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №2074 від 19.08.2015р. на суму 828 грн.;

- видатковою накладною №2075 від 19.08.2015р. на суму 24 840 грн.

Видаткові накладні підписані сторонами та засвідчені печатками підприємств. Повноваження представників відповідача, якими отриманий товар, підтверджуються наявними в матеріалах справи довіреностями на одержання №98 від 27.07.2015р., №305 від 29.07.2015р., №184 від 29.07.2015р., №590 від 29.07.2015р., №86 від 19.08.2015р., №629 від 19.08.2015р.

При цьому, господарським судом встановлено, що асортимент, кількість та ціна прийнятого відповідачем товару згідно видаткових накладних, в яких міститься посилання на договір №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р., повністю відповідають асортименту, кількості та ціні товару згідно специфікацій від 25.05.2015р. та від 28.07.2015р., а тому зазначення договору №ДУ-2014/503-КП від 31.12.2014р. у цих специфікаціях розцінено як технічну помилку, а специфікації - як такі, що складені саме на виконання умов договору №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р. Крім того, у довідці за вих. №4191/18 від 23.01.2015р., яка підписана генеральним директором ТОВ «Імпел Гріффін Груп» В.В. Опанасюк, підтверджено те, що договір №ДУ-2014/503-КП від 31.12.2014р. між сторонами не укладався.

Також позивач виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату поставленого товару №1866 від 27.07.2015р., №1868 від 27.07.2015р., №1870 від 27.07.2015р., №1869 від 27.07.2015р., №2067 від 17.08.2015р., №2066 від 17.08.2015р. на загальну суму 105 131, 64 грн.

Між тим, відповідач оплату товару не здійснив, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача, крім основного боргу у розмірі 105 131,64 грн., також і 5 256,58 грн. пені, 6 419,15 грн. 3% річних, 21 438,10 грн. інфляційних втрат.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами укладений договір поставки, згідно з яким позивач зобов'язався передати відповідачу товар, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, визначених в специфікаціях до договору.

Згідно специфікації від 25.05.2015р. до договору оплата товару здійснюється відповідачем протягом 5 (п'яти) робочих днів, починаючи з 60 (шістдесятого) календарного дня з моменту поставки партії товару на склад покупця. Таким чином, строк оплати настав: за видатковою накладною №1883 від 29.07.2015р. на суму 37 859,64 грн. - 02.10.2015р.; за видатковою накладною №1905 від 29.07.2015р. на суму 2 912,28 грн. - 02.10.2015р. (із врахуванням дати отримання товару, вказану відповідачем у видатковій накладній - 30.07.2015р.); за видатковою накладною №1906 від 29.07.2015р. на суму 22 882,20 грн. - 02.10.2015р.; за видатковою накладною №1907 від 29.07.2015р. на суму 15 809,52 грн. - 02.10.2015р.

Водночас, строк оплати товару, поставленого у період серпень 2015р., ані в специфікації від 28.07.2015р., ані у договорі сторонами не погоджено, а тому при його визначенні суд виходить з приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України. Таким чином, за видатковими накладними №2074 від 19.08.2015р. та №2075 від 19.08.2015р. строк оплати товару настав після його прийняття відповідачем, а саме 20.08.2015р.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, вищевстановлені обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив оплату вартості поставленої продукції за період липень-серпень 2015р., внаслідок чого у відповідача виник борг за договором поставки №1226-ДУ-УМТС від 19.05.2015р. в розмірі 105 131,64 грн.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 105 131,64 грн., а отже і про їх задоволення.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу 3% річних за загальний період з 03.10.2015р. по 19.10.2017р. (із врахуванням письмових пояснень позивача, які надані разом з супровідним листом за вх. №3004/18 від 08.02.2018р.) становить 6 419, 15 грн., перевірений господарським судом та встановлено, що вказаний розрахунок виконаний позивачем з арифметичними помилками.

Тому, господарським судом самостійно, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов'язання, здійснений розрахунок 3% річних та встановлено, що за загальний період з 03.10.2015р. по 19.10.2017р. розмір 3% річних становить 6 410,49 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу інфляційних втрат за загальний період з 01.10.2015р. по 30.09.2017р. (із врахуванням письмових пояснень позивача, які надані разом з супровідним листом за вх. №3004/18 від 08.02.2018р.) становить 21 438,10 грн., перевірений господарським судом, та встановлено, що позивачем помилково визначено початкову дату прострочення зобов'язання за видатковими накладними за липень 2015р. Крім того, вказаний розрахунок виконаний позивачем з арифметичними помилками.

Тому, господарським судом самостійно, із врахуванням вірно визначеного періоду нарахування, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов'язання, здійснено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що розмір інфляційних втрат за загальний період з 01.11.2015р. по 30.09.2017р. становить 28 598,23 грн.

З огляду на неподання позивачем заяви про збільшення позовних вимог в порядку ст. 46 ГПК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат задовольняються господарським судом у заявленому позивачем розмірі 21 438,10 грн.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 6 ст. 232 ЦК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 6.8. договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день простроченні оплати від вартості своєчасної неоплаченої продукції, однак, не більше, ніж 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Розмір пені, який здійснений позивачем із врахуванням умов п. 6.8. договору (у розмірі 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції), та згідно з яким розмір нарахованої позивачем пені складає 5 256,58 грн., перевірений господарським судом та встановлено, що останній відповідає обставинам справи щодо прострочення відповідача. При цьому, судом встановлено, що розмір пені, розрахований виходячи з 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції та який заявлений до стягнення, є меншим від розміру пені, розрахованого виходячи з подвійної облікової ставки НБУ. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені задовольняються господарським судом у повному обсязі.

Посилання відповідача на наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв'язку з недотриманням позивачем вимог, встановлених до позовної заяви, відхилені господарським судом з огляду на те, що вказане питання вирішується судом при прийнятті позовної заяви до розгляду, та відноситься виключно до компетенції суду, а не сторін. При цьому, встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи (в т.ч. щодо належності/неналежності специфікації до договору, щодо наявності/відсутності істотних умов договору тощо), здійснюється судом в процесі розгляду справи, а не при надходженні позовної заяви до суду. Водночас, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про належність спірної специфікації саме до договору, в якій сторонами погоджено всі істотні умови договору відповідно до приписів ст. 638 ЦК України.

Заперечення відповідача щодо відповіді на відзив за вх. №04-27/538 від 21.02.2018р. та №4416/18 від 26.02.2018р. залишені судом без розгляду на підставі приписів ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК України.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати щодо сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, м. Білицьке, вул. Красноармійська, б.1а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 38б, к.12; ) основний борг у розмірі 105 131 (сто п'ять тисяч сто тридцять одна) грн. 64 коп., 3% річних в розмірі 6 410 (шість тисяч чотириста десять) грн. 49 коп., інфляційні втрати в розмірі 21 438 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять вісім) грн. 10 коп., пеня в розмірі 5 256 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят шість) грн. 58 коп., судовий збір в розмірі 2 073 (дві тисячі сімдесят три) грн. 55 коп.

3.В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 12 березня 2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва