ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"15" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3477/13

Господарський суд Одеської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Демешин О.А., суддя Рога Н.В., суддя Гут С.Ф. при секретарі судового засідання Заболотній Я.О., розглянувши матеріали справи №916/3477/13 -

За позовом: Заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (Позивач 1) в особі Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (Позивач 2)

До відповідачів: 1. Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області

2. Фермерського господарства „Кобера-5ББ;

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Кабінету Міністрів України

Про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки

З підстав порушення вимог земельного законодавства

Представники сторін:
Від прокуратури: Свентицький І.С. - посвідчення

Від позивачів: 1. Єрмаков А.В. - довіреність

2. Турченко О.В. - довіреність

Від відповідачів: 1. не з`явився

2. Постолатій В.А. - довіреність

Від третьої особи: Перевєрзова К.В. довіреність

Суть спору: Заступник Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі Позивач 1) та Білгород- Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району ( далі Позивач 2) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (далі Відповідач 1, Тарутинська РДА) та Фермерського господарства "Кобера-5ББ" (далі Відповідач 2, ФГ) про визнання недійсними договору оренди землі № б/н від 15.12.2006 р. (об`єкт оренди - земельна ділянка площею 400,0 га), що були укладені Тарутинською РДА з ФГ„Кобера-5ББ, витребування від ФГ„Кобера-5ББ та зобов`язання повернути Міністерству оборони України зі складенням акту прийому-передачі, земельні ділянки загальною площею 400,0 га (вартістю 1318240,0 грн.), передані Тарутинською РДА ФГ„Кобера-5ББ за зазначеним договором.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.12.2013р. порушено провадження у справі.

10.02.2014р. (вх.3327/14) від ФГ „Кобера -5ББ надішло клопотання про застосування строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.04.2014р. справу №916/3477/13 прийнято до провадження колегією суддів Демешин О.А., Рога Н.В., Зайцев Ю.О.

13.05.2014р.(2-1847/14) від позивача 1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

03.06.2014р. (вх.№2-2227/14) від відповідача 1 надійшло клопотання про припи нення проваджtння у справі.

Ухвалою від 03.06.2014 року суд зупинив провадження по справі до вирішення пов`язанного спору по справі № 916/992/13, що розглядається господарським судом Одеської області.

19.07.2017р.(вх.№ 2-3891/17) через канцелярію надійшло клопотання Міністерства оборони України про поновлення провадження по справі.

19.03.2018 року (вх.№2-1629/18) через канцелярію надійшло клопотання Міністерства оборони України про поновлення провадження по справі, у зв`язку із ухваленням 05.02.2018 року постанови Одеського апеляційного господарського суду по справі № 916/992/13.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.03.2018р., справу прийнято до розгляду колегією суддів у складі головуючий суддя Демешин О.А., суддя Гут С.Ф., суддя Рога Н.В. поновлено провадження у справі №916/3477/13 та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

19.04.2018р. (вх.№782/18) від Тарутинської районної державної адміністрації до Господарського суду Одескьої області надійшов застрічний похов про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.04.2018р. зустріний позов повернуто заявнику.

02.05.2018р. (вх.№2-2207/18) від Тарутинської РДА надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до остаточного вирішення пов`язаної з нею справи Верховним судом. У задоволенні клопотання відмовлено у зв`язку з набранням судовим рішенням 916/992/13 законної сили.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2018р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів залучено Кабінет Міністрів України

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2018р. справу призначено до судового розгляду по суті.

Прокурор та позивачі позов підтримують у повному обсязі.

Відповідачі проти позову заперечують з підстав, викладених у відзивах. Також відповідачами заявлено про пропуск прокурором строків позовної давності на звернення до суду з позовом по цій справі.

В С Т А Н О В И В :
Розпорядженням голови Тарутинської РДА №333/А-2006 від 30.08.2006 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ФГ «Кобера-5ББ» земельної ділянки на умовах оренди на території Веселодолинської сільської ради», передано ФГ „Кобера-5ББ земельну ділянку площею 400,0 га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років, зобовязано керівника ФГ „Кобера-5ББ укласти договори оренди землі з районною державною адміністрацією.

На підставі зазначеного розпорядження, 30 серпня 2006 р. між Тарутинською РДА Одеської області (Орендодавець) та ФГ „Кобера-5ББ (Орендар) був укладений Договір оренди землі, згідно до умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 400,0 га (кадастровий номер :01:002:0025) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Веселодолинської сільської ради за межами населеного пункту. Договір укладено строком на 49 років і діє до 01.10.2054р. Договір зареєстровано у Тарутинському районому відділі Одеської регіональної філії ДП „Центр ДЗК 05.02.2008 р. за №01.

Прокурор та позивачі вважають, що зазначений договір оренди землі має бути визнаний судом недійсним, посилаючись на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570 скасовано розпорядження Тарутинської РДА Одеської області "Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону" від 05.05.2005р. та п.1 Розпорядження від 14.12.2005р. №386/А-2005 "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації що урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями" як таких, що не відповідають вимогам закону.

Зазначеними розпорядженнями Тарутинської РДА Одеської області було припинено право користування земельною ділянкою площею 23253,17га, яка була надана в користування військовій частині НОМЕР_1 для організації загальновійськового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради та переведено її до остаточного вирішення земельних суперечок в землі запасу Веселодолинської сільської ради. У подальшому незаконно вилучена земельна ділянка площею 400,0га була надана в оренду фізичним та юридичним особам (в тому числі і ФГ „Кобера-5ББ).

При розгляді даної справи, Одеським апеляційним адміністративним судом було встановлено, що право постійного користування землями Тарутинського загальновійськового полігону залишається за Міністерством оборони України, а тому вони відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності та закріплені за відповідними військовими формуваннями на праві постійного користування. Отже, приймаючи зазначені розпорядження Тарутинська РДА перевищила межі наданих їй повноважень, що полягає у незаконному розпорядженні вказаною земельною ділянкою, наданою свого часу для потреб оборони, чим порушила права Міністерства оборони України на вказані землі.

Факт надання в оренду ФГ „Кобера-5ББ земельних ділянок, які входять до складу земель колишнього загальновійськового полігону , на думку заступника прокурора, підтверджується листом відділу Держкомзему у Тарутинському районі Одеської області від 06.08.2012р. за №23-01-32/1781.

Також заступник прокурора зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться на обліку Білгород Дністровської КЕЧ району, що підтверджується індивідуальною карткою обліку земельної ділянки, а також довідкою № 1162 від 07.08.2012р., виданою начальником Білгород Дністровської КЕЧ району. Будь-які дозволи щодо передачі земельних ділянок загальновійськового полігону субєктами господарювання, у тому числі і ФГ „Кобера-5ББ , ані Міністерством оборони України, ані Білгород Дністровською КЕЧ району не надавались.

Таким чином, на думку заступника прокурора, Тарутинська РДА укладаючи вищезазначений спірний договір оренди землі і не маючи жодних повноважень на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою військового полігону загальною площею 400,0 га, розпорядилась самовільно і незаконно землями оборони, всупереч вимогам Закону України "Про оренду землі" та Земельного кодексу України.

Прокурор просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 15.12.2006р. укладений між Тарутинською РДА та ФГ „Кобера-5ББ , витребувати від ФГ „Кобера-5ББ та зобовязати повернути Міністерству оборони України зі складенням акту прийому-передачі, земельні ділянки загальною площею 400,0 га), передані Тарутинською РДА ФГ „Кобера-5ББ за зазначеним договором оренди землі.

Прокурор стверджує, що згідно із ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Крім того прокурор наполягає, що дану позовну заяву подано у межах строків позовної давності, так як відповідно до ч.2 ст.264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову, а також у разі якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Згідно ч.3 зазначеної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час , що минув до переривання перебігу позовної давності , до нового строку не зараховується. Лише після закінчення розгляду справи та набрання законної сили судовим рішенням постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. у справі №2а -3436/08/1570, у зв`язку із відмовою Тарутинської РДА Одеської області у добровільному порядку повернути земельні ділянки Міністерству оборони України, був поданий відповідний позов до господарського суду. Таким чином, строк позовної давності не був пропущений.

Міністерство оборони України та Білгород-Дністровська КЕЧ району позовні вимоги прокурора підтримують у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570 визнано протиправним і скасовано розпорядження Тарутинської РДА Одеської області "Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону" № 101/А-2005 від 05.05.2005р. та п.1 Розпорядження №386/А-2005 від 14.12.2005р. "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014р. залишено без змін постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р.

Як стверджують позивачі, надані у користування ФГ „Кобера-5ББ землі є землями військового полігону - землями оборони, а тому Тарутинська РДА, не мала жодних повноважень на володіння, користування і розпорядження земельними ділянками із земель Тарутинського артполігону (військове містечко №11), а тому розпорядилася самовільно і незаконно землями оборони всупереч вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України „Про оренду землі, в силу яких орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Враховуючи вищевикладене, прокурор та позивачі просять задовольнити позов у повному обсязі. Тарутинська РДА Одеської області та ФГ „Кобера-5ББ проти позову заперечують, посилаючись недоведеність порушень норм земельного законодавства при укладенні спірного договору. Також відповідачами заявлено про застосування строків позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, що приймали участь у судових засіданнях, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Розпорядженням Тарутинської РДА №333/А-2006 від 30.08.2006 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ФГ „Кобера-5ББ земельної ділянки на умовах оренди на території Веселодолинської сільської ради» було передано в довгострокову оренду ФГ „Кобера-5ББ земельну ділянку площею 100,0 га ріллі строком на 49 років та зобов`язано керівника ФГ „Кобера-5ББ укласти договори оренди землі з районною державною адміністрацією.

Судом встановлено, що на підставі зазначеного розпорядження, 30 серпня 2006 р. між Тарутинською РДА Одеської області (Орендодавець) та ФГ „Кобера-5ББ (Орендар) були укладений: договір оренди землі, згідно до умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 400,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Веселодолинської сільської ради за межами населеного пункту. Договір укладено строком на 49 років і діє до 01.10.2054 р.

Прокурор вважає, що оскільки договір оренди був укладений щодо земельних ділянок, належних до земель оборони, вказані правочини підлягають визнанню недійсними. В свою чергу, Тарутинська РДА наголошує на тому, що на теперішній час право постійного користування Одеським військовим округом земельною ділянкою колишнього Тарутинського полігону до складу якого і входять орендовані ФГ „Кобера-5ББ за спірним договором земельна ділянка, є припиненим з 01.01.1998р.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України - обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Так, обставини, які мають значення для вирішення цієї справи вже були встановлені у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 по справі №916/992/13, де розглядалось питання визнання недійсним розпорядження, на підставі якого був укладений оспорюваний договір оренди землі. Як зазначено у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що земельна ділянка, відведена в оренду ФГ «Кобера-5ББ» належить до земель Міністерства оборони України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 р. № 2002/063 „Об отводе 20000 гектаров земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов Измаильской области для организации окружного артполигона ОДВО, що затверджена розпорядженням Раднаркому СРСР від 19.01.1946 р. № 742рс, постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського та Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20000 га землі (в межах, визначених у схемі, що додавалась). При цьому Ізмаїльський облвиконком було зобовязано після затвердження Радою народних комісарів СРСР відводу під артполігон 20000 га землі, встановити межі земельної ділянки що відводиться в натурі.

Прийнятою Ізмаїльським обласним виконавчим комітетом та Бюро обкому КП(б)У постановою від 12.02.1946 р. № 53/9-ОП „О порядке передачи в натуре земель Одесскому Военному Округу, для учебного артилерийского лагеря под полигон, согласно постановлению СНК УССР от 18.12.1945 года за № 2002/063 регулювався порядок виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 р. №2002/063, яке полягало у відселенні селянських господарств, що до цього розміщувались на території відведення.

В подальшому 10 червня 1946 р. обласною комісією по передачі земель ОДВО, яка діяла на виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063 та постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946р. №53/9-ОП, складено акт передачі земельної ділянки, що відводиться під учбовий артилерійський полігон ОДВО на площі 23600 га. Так, вказаним актом констатувалось відведення земельної ділянки на площі 23600 га в натурі за рахунок земель Саратського, Тарутинського, Бородинського, Староказачанського та Арцизького районів. При цьому в акті від 10 червня 1946 р. зазначено, що при відводі земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями. Схема фактичного відводу земель є додатком до акту.

Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету №7 від 10.06.1946р. Об утверждении акта областной комиссии по передаче земель под артилерийский полигон Одесскому Военному Округу було затверджено вказаний акт обласної комісії від 10.06.1946р. про передачу земельної ділянки площею 23600га під учбовий артилерійський полігон Одеського військового округу.

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2004 р. №15 "Про розформування військової частини НОМЕР_1 Південного оперативного командування" та наказом Командувача військами Південного оперативного командування від 16.02.2004 р. №67 "Про розформування військової частини НОМЕР_1 Південного оперативного командування" згідно з директиви ОСОБА_1 оборони України від 29.01.2004 року №115/1/01 та директиви командувача військами Південного оперативного командування від 04.02.2004 р. №6/1/017 сплановано розформування військової частини НОМЕР_1 Південного оперативного командування. З метою своєчасного та якісного проведення організаційного заходу по розформуванню було наказано Військову частину НОМЕР_1 розформувати до 30.06.2004 року, а правонаступником військової частини НОМЕР_1 вважати військову частину НОМЕР_2 .

В той же час 05.05.2005р. Тарутинською РДА відповідно до статті 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статей 17, 141, 149, пунктів 3, 5, 12 розділу Х Земельного кодексу України, згідно з директивою Міністерства оборони України №115/1/01 від 29.01.2004 р. та Наказом командувача військами Південного оперативного командування № 67 від 16.02.2004 р. "Про розформування військової частини НОМЕР_1 " було прийнято розпорядження №101/А-2005 "Про вилучення із користування військової частини А-1366 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради", яким з урахуванням пункту 1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями", було припинено право користування земельною ділянкою площею 23253,17 га, наданої в користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташованої на території Веселодолинської сільської ради, а також переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Веселодолинської сільської ради.

Вказане розпорядження було предметом судового розгляду у адміністративній справі №2-а-3436/08/1570, за результатами розгляду якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 р., яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано вищенаведені розпорядження Тарутинської РДА Одеської області №101/А-2005 від 05.05.2005р. "Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону" та п. 1 розпорядження Тарутинської РДА Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями".

Приймаючи судове рішення у вказаній адміністративній справі, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що оскільки чинне на той час законодавство (Земельний кодекс УРСР 1992 року) не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, право постійного землекористування у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946р., про які зазначалося вище по тексту даної постанови. Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право. Але, з урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як Земельний кодекс УРСР 1970р., так і Земельний кодекс України 1990р. серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав. Поряд з цим апеляційний адміністративний суд послався на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005(справа про постійне користування земельними ділянками), в якому зазначено, що юридичні особи з підстави непереоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою.

В постанові від 05.02.2018 по справі №916/992/13 суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази надання Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України згоди на відчуження земельної ділянки, переданої в оренду ФГ «Кобера-5ББ». Також Міністерство оборони України не зверталося з поданням про відмову від земель оборони, що розташовані у Тарутинському районі Одеської області, зокрема, про відмову від користування земельною ділянкою Тарутинського артполігону, за рахунок земель якого передано в оренду земельну ділянку, а рішення стосовно відчуження спірної земельної ділянки Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України не приймалося.

У зв`язку із викладеним та на підставі статті 116 Конституції України, статей 13, 77, 84 Земельного кодексу України, статей 3, 14 Закону України "Про Збройні Сили України", статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", статей 3, 4, 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", пункту 1 Положення про ОСОБА_1 оборони України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011р. №406/2011, пункту 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основних правил користування наданими землями і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997р., апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що, незважаючи на відсутність державного акту, право постійного користування вищезазначеними землями залишається за Міністерством оборони України, а тому вони відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності та за відповідними військовими формуваннями закріплені на праві постійного користування. Тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Одночасно суд зазначив, що всупереч частини 5 статті 116, статті 149 Земельного кодексу України рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося, а згода Міністром оборони України на її вилучення не надавалася.

Отже, з урахуванням встановлених Одеським апеляційним адміністративним судом у постанові від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570 та Одеським апеляційним господарським судом у постанові від 05.02.2018 р. по справі №916/992/13 обставин, господарським судом був зроблений висновок щодо приналежності земель Тарутинського загальновійськового полігону до земель оборони та щодо виникнення у Одеського військового округу права постійного землекористування землями Тарутинського загальновійськового полігону згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945 р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946 р., яке залишається за Міністерством оборони України.

Судом відхиляється клопотання відповідачів Тарутинської РДА Одеської області та ФГ „Кобера-5ББ про пропуск позивачами та прокурором строку позовної давності на предявлення даного позову з огляду на наступне.

Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі (п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів №10 від 29.05.2013р. з наступними змінами і доповненнями.

Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положеннями частини першої статті 261 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами четвертою та п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить правильність обчислення строку позовної давності, та, як наслідок, можливість захисту такого права.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 264 ЦК України, господарський суд виходить з наступного. Позбавлення Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області позивачів права постійного користування землями колишнього загальновійськового полігону, та подальше їх передання в оренду субєктам підприємництва, стало підставою для застосування з боку як прокурора, так і позивачів, низки правових заходів, спрямованих на відновлення таких прав, які об`єднані однією спільною метою відновлення порушеного права на землю державної власності.

В рамках вжиття з боку прокурора в інтересах Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району заходів на відновлення порушеного права останніх і було подано адміністративний позов, за результатами розгляду якого Одеським апеляційним адміністративним судом було винесено постанову від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570. Наступним етапом відновлення порушених прав позивачів стало звернення прокурора до господарського суду із окремими позовними заявами до орендарів, яким було передано в оренду землі загальновійськового полігону.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до позовних вимог прокурора, оскільки після прийняття Одеським апеляційним адміністративним судом постанови від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570, строк позовної давності розпочався спочатку з дати винесення цієї постанови, тобто з 14.06.2012 р., при цьому, прокурором по даній справі позовну заяву було подано 13.12.2013 р., тобто у межах трирічного строку.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне надати правову оцінку доводам Тарутинської РДА Одеської області в частині посилання на віднесення розпорядженням Тарутинської РДА Одеської області №376/А-2007 від 21.12.2007р. спірних земельних ділянок до категорії сільськогосподарських земель, а, отже, про відсутність необхідності отримання згоди Міністерства оборони України чи Кабінету Міністрів України при вирішення питання про надання спірних земель у користування, що, в свою чергу, за переконанням відповідача, впливає на вирішення питання про наявність або відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 20 Земельної кодексу зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2002р. №502 „Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб (в редакції чинній на дату укладання спірних договорів) встановлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту.

Відповідно до п. п. 8, 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2002р. №502 „Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб районна держадміністрація розглядає подані проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, якщо така зміна пов`язана з наступним використанням цієї ділянки для сільськогосподарських потреб, ведення лісового і водного господарства, будівництва об`єктів, призначених для обслуговування членів територіальних громад району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

З огляду на вищевикладені положення чинного законодавства та приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження зміни Кабінетом Міністрів України цільового використання земель оборони на землі сільськогосподарського призначення, господарський суд відхиляє доводи відповідача у названій частині.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, на застосуванні реституції має право наполягати виключно сторона правочину.

В той же час, відповідно ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно зі ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, земельні ділянки, що були передані Тарутинською РДА за договорами оренди в користування ФГ„Кобера-5ББ підлягають витребуванню від останнього та поверненню державі в особі Міністерства оборони України. Викладене має наслідком необхідність задоволення заявленого прокурором позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, оскільки обєктом спірних відносин є земельні ділянки, до вказаних правовідносин підлягають першочерговому застосуванню норми саме земельного законодавства як спеціальні норми відповідної галузі права України.

Виходячи із змісту положень ст. 92 102-1 Земельного кодексу України законодавством виділяються наступні види землекористування:

-право власності на землю (ст. 78- 91 Земельного кодексу України); в разі належності землі до державної власності, відповідне право від імені держави здійснюють органи державної влади відповідно до визначеної ст. 122 Земельного кодексу України компетенції;

-право постійного користування землею (ст. 92 Земельного кодексу України);

-право оренди землі (ст. 93 Земельного кодексу України, Закон України „Про оренду землі);

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому, ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Особи, що здійснюють землекористування у визначені способи за законодавством відносяться до землевласників (землекористувачів). Оскільки судом встановлено, що земельна ділянка колишнього Тарутинського військового полігону на теперішній час перебуває де-юре у постійному користуванні Міністерства оборони України за категорією земель оборони, а фактично незаконно зайнята Фермерським господарством „Кобера 5ББ на підстві спірного договору, суд доходить висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про витребування цієї земельної ділянки від відповідача 2 на користь Міністерства оборони України.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, первісний позов заступника Білгород- Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання недійсним договору оренди землі №б/н від 15.12.2006 р. (об`єкт оренди - земельна ділянка площею 400,0 га), що був укладений між Тарутинською РДА та ФГ „Кобера-5ББ, витребування від ФГ „Кобера-5ББ земельної ділянки загальною площею 400,00 га, переданої Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області Фермерському господарству „Кобера-5ББ за зазначеним договором, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідачів витрат по сплаті судового збору порівну, приймаючи до уваги, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції станом на день подання позову до суду (19.12.2012р.) органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень були звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 233, 238, 240 ГПК України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позов Заступника Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання недійсним договору оренди землі №б/н від 15.12.2006 р. (об`єкт оренди - земельна ділянка площею 400,0 га), що був укладений Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області з Фермерським господарством „Кобера-5ББ , витребування від ФГ „Кобера-5ББ земельної ділянки загальною площею 400,0 га (вартістю-1318240,00 грн.), переданої Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області ФГ „Кобера-5ББ за зазначеним договором - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 15.12.2006 р. - об`єкт оренди - земельна ділянка площею 400,0 га, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Широка, буд. 1, ) та Фермерським господарством „Кобера-5ББ (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Радісна, 19, ).

3. Витребувати від Фермерського господарства „Кобера-5ББ (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Радісна, 19, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) земельну ділянку загальною площею 400,0 га ( вартістю - 1318240,00 грн), передану Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Широка, буд. 1, ) Фермерському господарству „Кобера-5ББ (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Радісна, 19, ) за договором оренди землі №б/н від 15.12.2006 р.(об`єкт оренди - земельна ділянка площею 400,0 га).

4. Стягнути з Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Широка, буд. 1, ) до державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106 через Державну судову адміністрацію України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795): 13718 гривень 90 коп. судового збору.

5. Стягнути з Фермерського господарства „Кобера-5ББ (68500, Одеська область, смт. Тарутине, вул. Радісна, 19, ) до державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106 через Державну судову адміністрацію України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) 13718 гривень 90 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України
та може бути оскаржено в порядку ст..ст.256-259 ГПК України.
Повний текст рішення складено 15.06.2018р..

Головуючий суддя О.А. Демешин

Суддя Н.В. Рога

Суддя С.Ф. Гут