ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018м. ДніпроСправа № 904/1618/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Первушин Ю.Ю. за участю секретаря судового засідання Гаркуші К.О.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", м. Кам'янське

про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання

Представники:

від позивача Пац В.О.,

від відповідача Сорока В.М.,

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", м. Кам'янське про стягнення пені в розмірі 360 818,65 грн., інфляційних в розмірі 154 186,09 грн. та 3 % річних в розмірі 46 233,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань в частині своєчасного та повного розрахунку за договором купівлі - продажу природного газу №1097/15-КП-3 від 27.11.2014 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 16.05.2018.

Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позову заперечив та зазначив, що 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. № 1730-УШ, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідач вказує на те, що Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідач зазначає, що станом на 01.04.2018, згідно статистичної та податкової звітності він має збитки в розмірі 31 043,0 тис. грн., кредиторську заборгованість в розмірі 1 542 262,0 тис. грн., у тому числі заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 136 102,0 тис. грн., а підтвердженням чого відповідач надав копії балансу, звіту про фінансові результати.

Також відповідач просить зменшити суму пені до 10% в обґрунтування чого зазначає, що основною причиною зростання кредиторської заборгованості за одержані товари, роботи, послуги є брак коштів на банківських рахунках підприємства, у зв'язку з незадовільним рівнем розрахунків споживачів за послуги теплопостачання. Так, станом на 01.04.2018 заборгованість населення за спожиті послуги теплопостачання дорівнює 505611,0 тис. грн Відповідно до діючого законодавства підприємствам - постачальникам комунальних послуг заборонено списання протермінованої дебіторської заборгованості, тому значна частина наявної дебіторської заборгованості за надані послуги теплопостачання не може розглядатися як джерело надходження коштів, так як при звернені до суду не підлягає погашенню у зв'язку із закінченням терміну позивної давності. Крім того, згідно вимог Податкового кодексу, податком на прибуток оподатковується обсяг наданих послуг теплопостачання без урахування отриманих за зазначені послуги грошових коштів (за першою подією).

Оскільки основним складовим компонентом вартості тепла залишається природний газ, то виробництво КП КМР "Тепломережі" в цілому залежне від його постачання. При здійснені несвоєчасних розрахунків за одержані енергоносії постачальники звертаються до суду з позовами про стягнення сум заборгованості за отриманий товар та застосування штрафних санкцій, пені та інфляційних нарахувань згідно умов договору за здійснення несвоєчасних розрахунків. В свою чергу, підприємство не має відповідного права, згідно діючого законодавства, нараховувати пеню населенню за несвоєчасну сплату вартості спожитих послуг.

Щодо заходів з погашення заборгованості за рахунок продажу майна, яке перебуває на балансі підприємства відповідач повідомляє наступне. Засновником КП КМР "Тепломережі" є виконавчий комітет Кам'янської міської ради. Для документального супроводу процедури одержання дозволу на реалізацію майна шляхом винесення рішення міськвиконкому, підприємству необхідно за власний кошт провести експертну оцінку основних засобів, нотаріально посвідчити необхідні документи, сплатити за отримання витягів з держреєстру та інше. Так як майно, що не використовується у забезпеченні виробничого циклу, застаріле фізично та морально, його реалізація у теперішніх умовах можлива лише за ціпами металобрухту, що враховуючи вищенаведене є економічно недоцільним, не покриє витрат підприємства на оформлення документів та суттєво не вплине на розмір існуючого боргу.

Житлово-комунальне господарство, як галузь економіки України потребує участі держави, так як па теперішній час основні виробничі фонди теплопостачання зношені, ціни на енергоносії, що входять до складу фіксованих тарифів на теплопостачання стрімко зростають, в умовах світової фінансової кризи та спаду виробництва споживачі послуг теплопостачання не в змозі сплачувати комунальні послуги. Тому при відсутності державної підтримки галузі, внесення змін до податкового законодавства, відсутності цільових програм уряду КП КМР "Тепломережі" не має перспектив погашення боргу.

Таким чином, відповідач звертає увагу на те, що фінансова ситуація на КП КМР "Тепломережі" є прямим наслідком процесів, що склалися в житлово-комунальній галузі

Відтак, враховуючи неможливість підприємства відповідача сплатити одразу всю суму боргу через брак коштів за незалежних від нього обставин, і те, що у разі примусового стягнення вказаних коштів з рахунків КП КМР "Тепломережі" на підприємстві складеться катастрофічна ситуація оскільки підприємству буде позбавлене можливості належним чином підготувати опалювальну систему міста до нового опалювального сезону а також своєчасно сплачувати заробітну платню працівникам ми вимушені просити про часткове зменшення пені і штрафу.

У відповідь позивач зазначив, що ним відзив не отримано та заперечив щодо застосування до цих відносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. № 1730-УШ, зазначивши про відсутність доказів включення підприємства відповідача до реєстру.

Також повивач заперечив щодо зменшення пені та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості підготувати заперечення на відзив та долучити їх до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.05.2018 року оголошувалась перерва до 30.05.2018 року.

21.05.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів відповідача та зазначив, що виходячи з аналізу положень ст.1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавцем встановлено, що списання заборгованості згідно ч.3 ст.7 Закону є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст.1 Закону; дія Закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст.2 Закону; учасниками процедури врегулювання заборгованості (у тому числі - процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру - ст.1 Закону; По-друге, застосування ч.3ст.7 Закону правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до реєстру.

Позивач зазначив, що матеріали справи не містять доказів включення Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону є неправомірним. Крім того, відповідно до ст.23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом. Однак, Відповідачем не надано доказів наявності відповідної ліцензії, дія Закону не розповсюджується на підприємства, що не є теплопостачальними теплогенеруючими.

Більш того, твердження Відповідача щодо незаконності нарахування на суму, що була сплачена до набрання чинності Закону не відповідають вимогам ч.3 ст.7 Закону, оскільки факт наявності заборгованості станом на 30.11.2016 року не заперечується і Відповідачем, тобто заборгованість наявна, в цілому не погашена. Даний факт наявність заборгованості станом на 30.11.2016 року - унеможливлює списання нарахувань та застосування приписів ч.3 ст.7 Закону.

Також позивач заперечував проти клопотання відповідача про зменшення пені, посилаючись на те, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан (баланс) за кінець 2017 року дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 57 474 372 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 54 719 178 тис. грн. Поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги у 2017 році становила 47 694 343 тис.грн. Розмір довгострокових кредитів банків складає 14 117 317 тис. грн., короткострокових кредитів банків - 25 484 601 тис. грн. (дана інформація є публічно-доступною та розміщена на офіційному сайті Позивача).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності Позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років. Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов'язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

30.05.2018 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що всі штрафні санкції нараховані позивачем на заборгованість сплачену КП КМР "Тепломережі" по 30.11.2016, не підлягають стягненню, може бути стягнуто лише 3% річних у сумі 886,29грн. за період з 01.12.2016 по 13.12.2017. та інфляційні в розмірі 60900,66 грн.

В судовому засіданні 30.05.2018 року оголошувалась перерва до 20.06.2018 року.

31.05.2018 року відповідачем подано відповідь на відзив.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 20.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (продавець -позивач) та Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» (правонаступником якого є Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі" (покупець - відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1097/15-БО-3 (а.с.25-30).

Відповідно до пункту 1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (надалі - споживачам покупця) (пункт 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 399,426 тис. куб.м.

Згідно із пунктом 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до пункту 5.2 договору, ціна за 1000 куб.м природного газу становить 5 100 грн. 00 коп. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%;

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366 грн. 70 коп., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн. 40 коп., всього з ПДВ - 440,04 грн.;

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5568,70 грн., крім ПДВ - 20% - 1113,74 грн., всього з ПДВ - 6682,44 грн.

В подальшому у зв'язку зі зміною вартості газу сторонами згідно додаткових угод від 23.01.2015р. №1, від 24.02.2014р. №2, від 18.03.2015р. №3, від 01.04.2015р. №4, від 22.05.2015р. №5, від 16.06.2015р. №6, від 29.07.2015р. №7, від 21.10.2015р. №8, від 22.10.2015р. №10, від 25.11.2015р. №12, до пункту 5.2 Договору вносилися, зокрема, наступні зміни щодо ціни газу з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання:

- з 01.01.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 6384,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ 7661,64 грн. (а.с. 31);

- з 01.02.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 6180,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1236,14 грн., всього з ПДВ 7416,84 грн. (а.с. 32);

- з 01.03.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 9444,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1888,94 грн., всього з ПДВ 11333,64 грн. (а.с. 33);

- з 01.04.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 8000,20 грн., крім того ПДВ 20% - 1600,04 грн., всього з ПДВ 9600,24 грн. (а.с. 34);

- з 01.05.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 7602,40 грн., крім того ПДВ 20% - 1520,48 грн., всього з ПДВ 9122,88 грн. (а.с. 35);

- з 01.06.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 7388,20 грн., крім того ПДВ 20% - 1477,64 грн., всього з ПДВ 8865,84 грн. (а.с. 36);

- з 01.07.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 7395,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1479,10 грн., всього з ПДВ 8874,60 грн. (а.с. 37);

- з 01.10.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 7421,10 грн., крім того ПДВ 20% - 1484,22 грн., всього з ПДВ 8905,32 грн. (а.с. 38);

- з 01.11.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 7288,12 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 8745,74 грн. (а.с. 40);

- з 01.12.2015р. - до сплати за 1000 куб.м. - 7292,58 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 8751,10 грн. (а.с. 42).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору у період з січня 2015 року по грудень 2015 року позивачем було здійснено постачання відповідачу газу на загальну суму 2358556,91грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які містяться в матеріалах справи (а.с.43-49).

У пункті 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Як вбачається з виписки по операціях по підприємству КП Кам'янської міської ради "Тепломережі" (а.с.51-56) відповідач за поставлений газ розрахувався повністю, проте з порушенням строків, встановлених договором.

Відповідно до пункту 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі п. 7.2. договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України в зв'язку з несвоєчасним розрахунком за поставлений природний газ, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 360 818,65 грн., 3% річних у сумі 46 233,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 154 186,09грн., проти чого заперечує відповідач, що є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 194 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, в зв'язку з несвоєчасним розрахунком за поставлений природний газ, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 360 818,65 грн., 3% річних у сумі 46 233,69грн. та інфляційні втрати у розмірі 154 186,09 грн.

30.11.2016 набрав чинності Закон, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Оскільки заборгованість за прострочення оплати якої позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та проценти річних, сплачено відповідачем до набрання чинності Законом (остання оплата - 30.11.2016), суд приходить до висновку про відсутність підстави для стягнення з відповідача сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що нараховані на фактично погашену заборгованість, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону.

За викладених обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення пені у розмірі 360818,65 грн., 3 % річних у розмірі 45347,40 грн., інфляційних витрат у розмірі 93 285,43 грн.

Аналогічних висновків щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дійшов Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 16.04.2018 у справі №904/11361/16.

Крім того, як вбачається з документів долучених відповідачем до заперечень на відповідь на відзив від 25.05.2018 № 00.01.3062 Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі" включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (а.с. 104) та має ліцензію на теплопостачання (а.с. 105-107)

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, які нараховані позивачем на прострочену заборгованість, що була погашена відповідачем в період з 01.12.2016 по 28.12.2017, суд вважає його вірним, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 886,29 грн. та інфляційні в розмірі 60 900,66грн. підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені, клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд залишає без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" (51914, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Тритузна, будинок 168, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001, місто Київ, вулиця Б.Хмельницького, 6 ) 3% річних у розмірі 886,29 грн., інфляційні втрати у розмірі 60900,66 грн. та судовий збір у розмірі 926,80 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.06.2018

Суддя Ю.Ю. Первушин