КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Справа№ 910/76/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Малайдах А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича

на рішення господарського суду міста Києва

від 16.03.2018 (повний текст рішення складено 19.03.2018)

у справі №910/76/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд"

до фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича

про стягнення заборгованості у розмірі 53688,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича (надалі також - "Відповідач") про стягнення заборгованості у розмірі 53688 грн. 99 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд", як постачальником, та фізичною особою-підприємцем Скрилем Олегом Борисовичем, як покупцем, було укладено договір поставки №ФСК-10/03/17, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю товари (запчастини та/або шини до транспортних засобів), а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його. Як зазначає позивач, на виконання умов договору поставки № ФСК-10/03/17 від 10.03.2017 позивачем було поставлено товар, а відповідач в свою чергу прийняв цей товар, що підтверджується видатковими накладними №789 від 24.03.2017 на суму 28200,00 грн, №790 від 24.03.2017 на суму 11080,00 грн, №796 від 24.03.2017 на суму 24400,00 грн, №809 від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн, а також податковою накладною від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем була здійснена часткова оплата за вказаний товар на суму 63680,00 грн.; в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд" в розмірі 11766,00 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 20% річних у розмірі 6878,51 грн, інфляційні втрати у розмірі 3528,41 грн, пеню у розмірі 7116,07 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2018 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд" задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд" заборгованість у розмірі 11766 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 00 коп, 20% річних у розмірі 6878 (шість тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 51 грн, інфляційні у розмірі 3528 (три тисячі п'ятсот двадцять вісім) грн. 41 коп., пеню у розмірі 7061 (сім тисяч шістдесят одна) грн.17 коп. та судовий збір у розмірі 1597 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто сім) грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, фізична особа-підприємець Скриль Олег Борисович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2018 у справі №910/76/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник посилається на те, що товар на суму 11766,00 грн він не отримував, про що свідчить відсутність його підпису на видатковій накладній №809 від 27.03.2017, а податкова накладна № 303 від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн., на яку посилається позивач, може свідчити лише про виникнення податкових зобов'язань, та не є документом, що підтверджує поставку товару. Також скаржник вказує на те, нарахування позивачем штрафних санкцій з 07.04.2017 суперечить чинному законодавству та фактичним обставинам справи; на думку відповідача, передавши товар за видатковими накладними №№789, 790, 796 від 24.03.2017 без попередньої оплати, позивач погодився на зміну умов договору щодо порядку розрахунків, а тому строк виконання відповідачем обов'язку з оплати товару необхідно визначати, виходячи з положень ст. 530 ЦК України.

29.05.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за відсутністю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд". В даному клопотанні позивач також вказує на необґрунтованість доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі; посилається на судову практику у справі №902/212/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.05.2018.

Згідно останнього розпорядження Київського апеляційного господарського суду у справі №910/76/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/76/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Михальська Ю.Б.) від 04.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.05.2018.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

10.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд", як постачальником, та фізичною особою-підприємцем Скрилем Олегом Борисовичем, як покупцем, було укладено договір поставки №ФСК-10/03/17 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю товари (запчастини та/або шини до транспортних засобів), а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

Згідно з п. 1.2 Договору, номенклатура, найменування, одиниця розміру, походження товару, загальна кількість, ціна на одиницю товару, що підлягає поставці цим договором, визначають у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід'ємними частинами договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. 2.1 Договору, ціна (вартість) кожної партії товару узгоджується сторонами, яка вказується у рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору без складення специфікацій. Покупець, підписуючи товаросупроводжувальні документи на відвантаження товару, погоджується на прийняття товару у кількості, номенклатурі, асортименті та ціні, що вказано в товаросупроводжувальних документах та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару.

Покупець оплачує товар у розмірі 100% передплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або внесення коштів у касу постачальника (п. 3.1 Договору).

Підставою для оплати є рахунок-фактура та /або видаткова накладна. (п. 3.3 Договору)

За приписами п.6.2 Договору, датою поставки і переходу всіх ризиків є:

- дата видаткової накладної на відпуск товару покупцю, яка видається постачальником - при передачі товару на складі постачальника або покупця;

- дата товарно-транспортної накладної щодо передачі товару відповідному перевізнику - при передачі товару транспортній організації (перевізнику) для доставки покупцю.

Згідно з п. 6.5 Договору, підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації.

Як встановлено у п. 9.2 Договору, у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № ФСК-10/03/17 від 10.03.2017 позивачем було поставлено товар, а відповідачем прийнято цей товар, що підтверджується видатковими накладними №789 від 24.03.2017 на суму 28200,00 грн, №790 від 24.03.2017 на суму 11080,00 грн, №796 від 24.03.2017 на суму 24400,00 грн, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без зауважень та заперечень.

Відповідачем було здійснено оплату поставленого товару 24.03.2017 в розмірі 11080,00 грн, 12.07.2017 в розмірі 14100,00 грн, 06.09.2017 в розмірі 14100,00 грн., про що вказано у позовній заяві та не заперечувалось відповідачем.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем була здійснена часткова оплата за поставлений позивачем товар за видатковими накладними № 789 від 24.03.2017 на суму 28200,00 грн, №790 від 24.03.2017 на суму 11080,00 грн, №796 від 24.03.2017 на суму 24400,00 грн, № 809 від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн; в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд" в розмірі 11766,00 грн.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, не потребують доказуванню при розгляді цієї справи визнані сторонами обставини оплати товару за Договором 24.03.2017 у сумі 11080,00 грн, 12.07.2017 у сумі 14100,00 грн, 06.09.2017 у сумі 14100,00 грн. та факт відсутності заборгованості відповідача перед позивачем за накладними №789 від 24.03.2017, №790 від 24.03.2017.

Також наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №70 від 12.01.2018, №75 від 17.01.2018 та виписками по рахунку позивача підтверджується оплата відповідачем товару за Договором на суму 24400 грн.

Доводи відповідача про неотримання ним товару на суму 11766,00 грн, посилаючись на відсутність його підпису на видатковій накладній №809 від 27.03.2017, є безпідставними з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься копія податкової накладної №303 від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн., складена Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінта-Трейд" на спірну господарську операцію.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.178. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

Згідно зі статтею 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі. Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та однозначно розтлумаченими доказами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зі спірної господарської операції позивачем виписано відповідачу податкову накладну від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн, яку зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних та сплачено податок на додану вартість в доход Державного бюджету України.

При цьому, посилання відповідача на те, що податкова накладна №303 від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн. погоджена ним помилково разом з іншими податковими накладними та відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням надати розрахунок коригування зазначеної податкової накладної, є необґрунтованими, оскільки доказів такого звернення в матеріалах справи не міститься.

Отже, податкова накладна №303 від 27.03.2017 на суму 11766,00 грн. є належним доказом здійснення позивачем поставки товару відповідачу на вказану суму коштів.

Доказів оплати вартості вказаного товару в матеріалах справи не міститься.

Як погоджено сторонами у п. 3.1 Договору, покупець оплачує товар у розмірі 100% передплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або внесення коштів у касу постачальника.

У п. 3.1.1 Договору вказано, що за згодою постачальника допускається відстрочення платежу до___(___) календарних днів з моменту поставки товару, яка виражається в заповненні сторонами графи пункту цього Договору про кількість днів відстрочення платежу.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що строк виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо оплати поставленого товару відповідно до умов Договору поставки та положень статей 530, 692 Цивільного кодексу України настав негайно після прийняття товару, тобто, 25.03.2017 на товар, отриманий відповідачем 24.03.2017 та 28.03.2017 на товар, отриманий відповідачем 27.03.2017.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в розмірі 11766 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 6878,51 грн. 20% річних за період прострочення платежу з 07.04.2017 по 14.12.2017 та інфляційних втрат за період з 07.04.2017 по 14.12.2017 у розмірі 3528,41 грн., 7116,07 грн. пені за період з 07.04.2017 по 10.10.2017.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013).

Судом апеляційної інстанції перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 20% річних (нарахованих за період з 07.04.2017 по 14.12.2017) та інфляційних втрат (нарахованих за період з 07.04.2017 по 14.12.2017) та встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства є арифметично вірними. При цьому суд зазначає, що позивачем невірно визначений період прострочки вартості товару відповідачем, проте, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі заявлених позовних вимог, розрахунок 20% та інфляційних втрат здійснений за заявлений позивачем період.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 №543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013).

Відповідно до п. 9.2 Договору, у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

За розрахунком суду апеляційної інстанції сума пені за заявлений позивачем період (за загальний період з 07.04.2017 по 14.12.2017) підлягає стягненню в розмірі 7061,17 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 54,90 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Скриля Олега Борисовича залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2018 у справі №910/76/18 - без змін.

Матеріали справи №910/76/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

Ю.Б. Михальська

повний текст постанови складено 26.06.2018