ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2018р. Справа №914/721/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Намортранс”, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Кольоровий світ”, м.Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 18 590,92 грн.,

підстава позову: прострочення оплати послуг за договором транспортного експедирування №080817-1-5 від 08.07.2017 року,

у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Обставини розгляду справи. 19.04.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Намортранс” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кольоровий світ” про стягнення 18 950,92 грн., з яких 6 996,06 грн. пені, 8 223,70 грн. 36% річних, 3 371,16 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Роз’яснено, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Господарського процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися сторонами протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана позивачем 27.04.2018 року, а відповідачем – 27.04.2018 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відводів складу суду сторонами не заявлено, заяв, клопотань не подано.

Відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що згідно з ч.13 ст.8 ГПК України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суть спору та правова позиція сторін. Спір між сторонами виник у зв’язку із неналежним виконанням відповідачем грошових зобов’язань за договором транспортного експедирування після набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошових коштів. Позивач вказує, що рішенням господарського суду Львівської області від 07.12.2017 року у справі №914/2375/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Кольоровий світ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Намортранс” 59 985,00грн. основного боргу, 2 011,55 грн. 36% річних, 1 469,22грн. пені та 1 381,39 грн. судового збору. Відповідачем фактично виконано зобов’язання по оплаті 06.04.2018 року. Відтак, позивачем нараховано 6 996,06 грн. пені, 8 223,70 грн. 36% річних за період з 18.11.2018 року по 05.04.2018 року та 3 371,16 грн. інфляційних втрат за період з 15.10.2018 року по 05.04.2018 року.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування позовних вимог не надав.

Обставини справи, встановлені судом.

08 серпня 2017 року між сторонами укладено договір транспортного експедирування № 080817-1, відповідно до п.1.2 якого, позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов’язання надати відповідні транспортні послуги та від свого імені, за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу відповідача автомобільним транспортом в межах території України та Європи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Львівської області від 07.12.2017 року у справі №914/2375/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Кольоровий світ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Намортранс” 59 985,00 грн. основного боргу, 2 011,55 грн. 36% річних, 1 469,22 грн. пені та 1 381,39 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Загальною сумою стягнення за вказаним судовим рішенням є 63 465,77 грн. та 1 381,39 грн. судового збору. Із рішення суду від 07.12.2017 року вбачається, що за порушення умов виконання зобов’язань відповідачу нараховано пеню за період з 15.10.2017р. по 17.11.2017р., а також 36% річних.

Докази скасування в судовому порядку вказаного судового рішення відсутні.

Як вбачається з виписки по рахунку ТОВ «Намортранс» від 11.04.2018 року, копія якої долучена до позовної заяви, ТОВ “Кольоровий світ” 06.04.2018 року сплачено 69 368,00 грн. з призначенням платежу «оплата за транспортні послуги зг.рах.№4377,4486 від 21.09.2018».

Відповідно до умов п. 5.4 договору у разі затримки оплати послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу без обмеження строку нарахування та 36% річних на суму боргу за прострочений період.

За період, не охоплений судовим рішенням, і до повного виконання зобов’язання, тобто з 18.11.2017 року по 06.04.2018 року, позивачем нараховано пеню і 36% річних на суму основного боргу, а з 20.10.2017 року по 06.04.2018 року - інфляційні втрати на суму основного боргу.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, сторонами неспростовані, відповідачем не заперечувались.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з рішення суду у справі № 914/2375/17, між сторонами спору існували правовідносини, що виникли на підставі договору транспортного експедирування № 080817-1 від 08.08.2017р., за яким неоплаченими були надані послуги по перевезенню вантажу в сумі 59 985,00 грн. Вказану суму заборгованості стягнуто згідно з рішенням у справі № 914/2375/17. Згідно з випискою по рахунку позивача 06.04.2018 року відповідачем сплачено 69 368,00 грн.

Суд звертає увагу, що вказаний платіж є більшим, ніж сума заборгованості за рішенням суду від 07.12.2017 року, а призначенням платежу є «оплата за транспортні послуги зг.рах.№4377,4486 від 21.09.2018». Позивач у позовній заяві не посилався на рахунки № 4377,4486 від 21.09.2018 року, не подавав їх в матеріали справи та не обґрунтовував ними позовну вимогу. Крім цього, в призначенні платежу в частині дати рахунків має місце помилка, оскільки дата « 21.09.2018 року» станом на момент здійснення оплати ще не настала.

Одночасно, відповідачем не заперечується та не подано доказів на спростування того, що вказаний платіж здійснено в рахунок погашення заборгованості, визнаної рішенням суду від 07.12.2017 року.

Більше того, підставою для стягнення грошових коштів у справі № 914/2375/17 були акти наданих послуг від 08.09.2017 року та від 21.09.2017 року, і номери актів частково співпадають з номерами рахунків, вказаних у призначенні платежу.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Пунктом 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” передбачено, що якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Сторони договору скористалися наданим правом та визначили розмір процентів річних інший, ніж встановлений законом - 36%.

З матеріалів справи та наведених положень вбачається наявність у позивача права на заявлення вимог про стягнення 36% річних на прострочену суму виконання основного зобов’язання – 59 985,00 грн. за період, який не охоплювався рішенням суду у справі №914/2375/17 - 18.11.2017-05.04.2018 року. Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми відсотків річних, суд зазначає про правильність та обгрунтованість нарахованої суми, у зв’язку з чим 8 223,70 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, що визначений позивачем період, відмінний від того, що визначений для розміру пені та відсотків річних, пояснюється тим, що рішенням суду у справі №914/2375/17 не стягувались інфляційні втрати. Відповідно, за порушення виконання грошового зобов’язання інфляційні втрати підлягають стягненню за період виникнення прострочення і до моменту фактичної сплати заборгованості. Разом з тим суд звертає увагу, що згідно з п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

П. 3.1, п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Суд зазначає, що при розрахунку інфляційних втрат за період 15.10.2017 року-05.04.2018 року на суму основного боргу – 59 985,00 грн. позивачем враховано сукупний індекс інфляції, що не відповідає наведеним вище положенням – «нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення». Здійснивши перерахунок згідно з рекомендаціями Пленуму Вищого господарського суду України, суд зазначає, що обгрунтованою є сума 3 299,19 грн., а не 3 371,16 грн., як вказав позивач. Відповідно, інфляційні втрати у розмірі 71,97 грн. не підлягають стягненню з відповідача.

Щодо стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов’язання суд зазначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України). Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України).

Договором сторони обумовили підстави та порядок нарахування пені: у разі затримки оплати послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу без обмеження строку нарахування.

Згідно з рішенням у справі №914/2375/17 останнім днем нарахування пені було 17.11.2017 року. Відповідно, позивачем у даній справі правомірно визначено початком нарахування пені 18.11.2017 року, а останнім днем – 05.04.2018 року (згідно з п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені).

Судом перевірено правильність нарахування пені. Суд зазначає обгрунтованість суми 6 996,06 грн. пені.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведені положення та досліджені судом докази, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 6 996,06 грн. пені, 3 299,19 грн. інфляційних втрат, 8 223,70 грн. 36% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч.9 ст.165, 237, 238, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Кольоровий світ” (81054, Львівська обл., Яворівський район, місто Новояворівськ, вул. Привокзальна, будинок 8, код ЄДР 31003457) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Намортранс” (79024, Львівська обл., місто Львів, вул. Промислова, будинок 50/52, офіс 624, код ЄДР 41171733) 6 996,06 грн. пені, 3 299,19 грн. інфляційних втрат, 8 223,70 грн. 36% річних та 1 754,95 грн. судового збору.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення 71,97 грн. інфляційних втрат відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.06.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.