ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.06.2018 Справа № 920/317/18

м. Суми

Господарський суду Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Сидорука А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава Міністерства оборони України

до відповідача Державного ліцею-інтернату з посиленою війського-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені ОСОБА_1

про стягнення 124 503 грн. 71 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

УСТАНОВИВ:

Позивач 04.05.2018 звернувся до суду з позовною завою, в якій просить суд стягнути з відповідача 124503 грн. 71 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання в 2016 році за укладеним між сторнами у 2016 році договорами «Про закупівлю послуг централізованого постачання теплової енергії за державні кошти», зокрема договору № 16 від 29.02.2018, договору № 41 від 21.12.2016 та договору № 51 від 26.12.2016.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на протязі 12 місяців 2016 року позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання та направляв рахунки на оплату. Відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався з позивачем, чим порушим умови ОСОБА_4 та норми ст.ст. 509, 525, 526, 629 ЦК України.

15.06.2018 позивач надав письмові пояснення по справі, а також надав довідку про роботу газової котельні інв. № 1/15 та розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію. Зазначені докази, на думку позивача, підтверджують факт отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії на заявлену позивачем суму.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. Також представник позивача зазначив, що між сторонами акти про надання послуг на спірну суму не складались і не підписувались.

18.05.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує повністю.

Відповідач обгрунтовує заперечення тим, що вищезазначені договори були виконані сторонами у повному обсязі. На момент звернення з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем відсутня. Жодні акти про надання послуг на спірну суму між сторонами не складались і не підписувались.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Суд, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки:

Судом були встановленні наступні фактичні обставини:

В 2016 році між сторонами виникли господарські відносини, а саме було укладено договори «Про закупівлю послуг централізованого постачання теплової енергії за державні кошти», зокрема договір № 16 від 29.02.2018, договір № 41 від 21.12.2016 та договір № 51 від 26.12.2016 (надалі ОСОБА_4).

Згідно до п. 1.1 ОСОБА_4 позивач зобовязався у 2016 році надавати послуги з централізованого постачання теплової енергії відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити вартість наданих послуг з централізованого постачання теплової енергії позивачу.

Ціна договору № 16 склала 1100000 грн., договору № 41 645220 грн. 00 коп., договору № 51 577406 грн. 12 коп. (п.3.1 ОСОБА_4). Загальна сума 2322626 грн. 12 коп.

Додатковою угодою № 1 до ОСОБА_4 № 51 було зменшено ціну договору до 438659 грн., тобто сума договору № 51 зменшена на 138747 грн. 12 коп. Загальна сума ОСОБА_4 склала 2183878 грн. 99 коп.

Вищезазначені факти підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями ОСОБА_4 та додаткових угод (а.с. 10-18).

Згідно п. 4.2 ОСОБА_4 оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування відповідачем коштів на розрахунковий рахунок позивача на підставі рахунка на оплату послуг після підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних послуг.

Відповідно до п. 4.4 ОСОБА_4 до рахунка додається акт здачі-приймання виконаних послуг.

Як вбачається з розрахунку позивача та ним не спростовується, відповідач сплатив відповідачу по ОСОБА_4 2183878 грн. 99 коп.

Позивач зазначає, що у 2016 році відповідачу було направлено всього сім рахунків на загальну суму 2308382 грн. 72 коп., а сплачено було 2183879 грн. 99 коп.

Позивач зазначає, що відповідач не розрахувався в повному обсязі за послуги надані в листопаді і грудні 2016 року, а саме згідно рахунку № 154/6 залишок склав 16769 грн. 40 коп., по рахунку № 154/17 53867 грн. 17 коп., по рахунку № 154/18 53867 грн. 17 коп., чим заборгував загальну суму 124503 грн. 71 коп.

До матеріалів справи додані вищезазначені рахунки, рахунки складені за надання послуг у грудні 2016 року (а.с. 130-132).

Факт надання послуг на спірну суму позивач підтверджує наступними доказами: акт звіряння взаємних розрахунків між сторонами від 01.01.2017, складеним позивачем розрахунком теплової енергії (довідкою) № 640 від 24.04.2018 (а.с. 19-21), матеріалами рахунків та їх оплатами за постачання теплової енерігї за 2016 рік (а.с. 69-134).

Згідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд дійшов висновку, що зазначені докази не є належними та до уваги не приймаються, оскільки не підтверджують факту надання послуг позивачем на спірну суму у порядку, який визначений розділами 4 ОСОБА_4. Вищезазначені письмові докази не є документами, які фіксують факт проведення господарської операції між сторонами.

Відповідачем суду також наданий акт звірки розрахунків від 01.01.2017, який підписаний сторонами і скріплений печатками, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Отже, судом встановлено наступний зміст спірних правовідносин:

Між сторонами виникли господарські відносини були укладені ОСОБА_4. Загальна сума ОСОБА_4 склала 2183878 грн. 99 коп. Позивач сплатив відповідачу по ОСОБА_4 2183878 грн. 99 коп. В той же час позивач зазначає, що фактично надавав відповідачу по ОСОБА_4 послуги додатково на суму 124503 грн. 71 коп.. Позивач надав відповідачу рахунки на оплату, однак відповідач за послуги не розрахувався, чим змусив позивача звернутись до суду. В свою чергу відповідач наявність факту поставки і заборгованості заперечує.

Надаючи юридичну оцінку вищезазначеним обставинам, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Главою 48 ЦК України та Главою 52 ЦК України, Главами 20, 22 ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобовязанні строк. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, між сторонами було укладено ОСОБА_4, в яких було визначено ціну ОСОБА_4, порядок фіксування факту надання послуг шляхом підписання актів здачі-приймання виконаних послуг, а також порядок і підстава оплати надання відповідачу рахунка після підписання акта здачі-приймання.

Позивач підставою позову визначає порушення відповідачем саме ОСОБА_4, в тому числі і договору № 51 від 26.12.2016, а предметом позову - стягнення заборгованості за надані послуги.

Для виникнення у позивача обовязку з оплати позивач повинен надати відповідачу відповідні послуги з теплопостачання та зафіксувати надання таких послуг у відповідному акті.

Відповідно до ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, предметом доказування у даній справі, враховуючи визначену позивачем підставу позову, є факт надання послуг по ОСОБА_4 (в тому числі договору № 51) на суму 124503 грн. 71 коп. та фіксування факту надання послуг у порядку, який вільно та самостійно визначений сторонами у розділах 4 до ОСОБА_4.

Згідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання послуг на суму 124503 грн. 71 коп., а саме складених та підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних послуг. Позивач у судовому засіданні зазначив, що такі акти між сторонами не складались і у позивача відсутні. Матеріали справи містять докази, в тому числі розрахунок заборгованості позивача, з яких вбачається, що відповідач розрахувався з відповідачем за надані послуги, в межах ціни ОСОБА_4.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не доведено факту надання послуг централізованого постачання теплової енергії на суму 124503 грн. 71 коп., у втановленому ОСОБА_4 порядку, а тому не доведено і факту порушення відповідачем ОСОБА_4 і прав позивача.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, неправомірними та задоволенню не підлягають.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1867 грн. 56 коп. покладаються на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 235, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано суддею 23.06.2018.

Суддя О.Ю. Резніченко