ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/1746/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради на постанову Донецького апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: Зубченко І.В., Радіонова О.О., Чернота Л.Ф. від 28.11.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, про стягнення 77 741,67 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - ПАТ "Укртелеком") звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради (далі - Управління) про стягнення 77 741,67 грн заборгованості з компенсації витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ПАТ "Укртелеком", як оператором телекомунікацій за період з серпня по грудень 2016 року було надано послуги зв'язку пільговим категоріям населення на загальну суму 77 741,67 грн, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету, однак відповідачем, як розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг, всупереч вимог чинного законодавства, не відшкодовано за рахунок державних субвенцій понесені позивачем витрати на вищевказані послуги, в зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 77 741,67 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.10.2017 (суддя Матюхін В.І.) в позові відмовлено.

Рішення мотивовано посиланнями на те, що заявлені позивачем суми відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, підлягають відшкодуванню за рахунок субвенцій з Державного бюджету України, тоді як укладеним між сторонами договором від 22.01.2016 № 12І200-60/16 відшкодування таких витрат не передбачено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.11.2017 рішення скасовано, постановлено нове рішення про задоволення позову.

Вирішено стягнути з Управління на користь ПАТ "Укртелеком" 77 741,67 грн заборгованості.

Постанова обґрунтована невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині відшкодуванню позивачу наданих ним послуг за рахунок субвенції з бюджету, що є порушенням вимог діючого законодавства.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі Управління посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень частини 3 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частини 5 статті 176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 7, 48 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації", та частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначає, що Законом України "Про Державний бюджет на 2016 рік" субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування пільг за надані послуги зв'язку, передбачена не була.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі Управління просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Укртелеком" зазначає про те, що право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Закони України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", тому надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком ПАТ "Укртелеком", а обов'язком держави є відшкодування витрат підприємствам, що надають такі послуги. При цьому, Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету не передбачено обов'язковості укладення відповідного договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін виникають в силу закону і не залежать від волевиявлення сторін.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Укртелеком" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22.01.2016 між ПАТ "Укртелеком" в особі Дніпровської філії (постачальник) та Управлінням (платник) було укладено договір № 12І200-60/16 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, предметом якого є відносини сторін щодо фінансування пільг, пов'язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Відповідно до пункту 1.2 договору № 12І200-60/16 постачальник здійснює надання телекомунікаційних послуг (абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів, користування радіоточкою) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування пільг за рахунок міського бюджету, згідно рішення сесії міської ради, проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Згідно статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 11.04.12 № 295, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства" для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Апеляційним господарським судом встановлено, що за період з серпня по грудень 2016 року позивачем було надано послуги відповідним категоріям населення на загальну суму 77 741,67 грн, що підтверджується наданим ПАТ "Укртелеком" зведеним розрахунком заборгованості видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги та актами звіряння заборгованості на загальну суму 77 741,67 грн.

Відповідач не заперечує факту надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян за період з серпня по грудень 2016 року і не оспорює їх обсягу та розміру понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах.

Відповідно до абзацу 3 підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 БК України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського АРК та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, зокрема, видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян.

Згідно з частиною 1 статті 102 БК України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок), згідно з пунктом 2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, пільг з послуг зв'язку, у т.ч. безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) - пункти 3-5 Порядку.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі (пункт 6 Порядку).

Згідно з пунктом 8 Порядку отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Приписами статті 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд апеляційної інстанції у відповідності з вимогами статті 43 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, зокрема, зведеному розрахунку заборгованості видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги та актами звіряння заборгованості, дійшов правильних висновків про наявність у відповідача обов'язку відшкодувати позивачу надані ним послуги зв'язку пільговим категоріям населення у період з серпня по грудень 2016 року на загальну суму 77 741,67 грн, що стало обґрунтованою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги Управління про те, що між ним та позивачем відсутні договірні зобов'язання на підставі яких у нього б виникло зобов'язання з відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення за рахунок субвенцій з Державного бюджету відповідно до статті 102 БК України, відхиляються колегією суддів, оскільки Порядком не передбачено обов'язковості укладення відповідного договору, адже такі зобов'язання у сторін виникають в силу Законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

На вказані обставини обґрунтовано посилається ПАТ "Укртелеком" у відзиві на касаційну скаргу.

Щодо посилання скаржника на те, що Державним бюджетом України на 2016 рік не передбачено субвенцій з державного бюджету на відшкодування пільг за надані послуги зв'язку, слід зазначити, що право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатків на ці потреби не передбачав, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного вище Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Приписи частини 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України не містять такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.08.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічних правових висновків у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 927/291/17, від 17.04.2018 у справі № 906/621/17 та від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, оскаржувану постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.

Судові витрати.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 905/1746/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір