РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.06.2018Справа № 910/4783/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова Група"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про відшкодування шкоди 18805,28 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач вимоги позову визнав, пославшись однак на те, що оскільки Позивач до нього з заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, то витрати по сплаті судового збору мають бути покладені на Позивача.

Від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного Відповідачем страхового договору (полісу).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

28.02.2018 на перехресті вул. Тополянській у м. Суми, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Мерседес Бенц", д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Крон», д.р.н. НОМЕР_2, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде небезпечним, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого та здійснив зіткнення з автомобілем "Хюндай", д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідкою поліції про ДТП та постановою суду, копії яких містяться у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль "Хюндай", д.р.н. НОМЕР_3 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ОСОБА_4 на праві власності, був під керуванням ОСОБА_3 на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є ПАТ «Креді Агріколь Банк». Доказів, що договір не був діючим на час ДТП матеріали справи не містять.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, та враховуючи, зокрема, рахунок від 01.03.2018 на 20805,28 грн. ремонтного СТО Застрахованого автомобіля Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування у розмірі 20805,28 грн. на ремонтне СТО Застрахованого автомобіля.

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на ремонтне СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за Договором; суду не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_2, автомобіля "Мерседес Бенц", д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Крон», д.р.н. НОМЕР_2, під час експлуатації останнього, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, як особи, яка експлуатувала автомобіль "Мерседес Бенц", д.р.н. НОМЕР_1 на законних підставах була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) АМ/540593 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду по майну - 100000 грн., франшиза - 2000).

Отже, на Відповідача полісом АМ/540593 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації ОСОБА_2, автомобіля "Мерседес Бенц", д.р.н. НОМЕР_1, на час ДТП.

Із залучених до матеріалів справи документів вбачається, що відновлювальний ремонт Застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження у ДТП відповідно до рахунку СТО фактично коштував 20805,28 грн., та Позивач на підставі складеного на виконання умов Договору страхового акта розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 20805,28 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, і також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ та фотографіях пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного.

Разом з цим, судом враховано, що відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України "Про страхування".

З огляду на всі наведені вище обставини, умови полісу АМ/540593, та виходячи з положень статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (100000 грн.), не більше вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля (20805,28 грн.), та виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (20805,28 грн.), і за мінусом франшизи (2000 грн.), і отже в сумі 18805,28 грн. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо посилань Відповідача на те, що Позивач не звертався до нього з вимогою про сплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим права Позивача на його отримання порушені не були, суд зазначає наступне. Відповідно до підпункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Отже, враховуючи що Відповідач визнав вимоги Позивача обґрунтованими щодо наявності правових підстав для виплати страхового відшкодування, однак станом на момент винесення рішення у справі виплату так і не здійснив, суд дійшов висновку про покладення витрат по сплаті судового збору на Відповідача, однак у розмірі 50 % з огляду на визнання останнім позову.

Водночас, посилання Відповідача на викладену в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 922/1277/17 правову позицію не можуть бути враховані судом при розподілі судових витрат, оскільки остання не містить висновку щодо застосування норм права в подібних спірних правовідносинах. Так, у вказаній постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що при припиненні провадження у справі результат вирішення спору відсутній, що виключає застосування в такому випадку припису ч. 2 ст. 49 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017). У той же час, суд не розглядав питання щодо застосування ст. 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розподілу судового збору внаслідок доведення спору до суду з вини відповідача чи позивача.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню та Відповідачем визнаний, судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору відповідно до ст. 129, ч. 1 ст. 130 ГПК України покладаються на Відповідача в розмірі 50 %. У той же час, з огляду на положення ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 1, 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", за відсутності відповідного клопотання позивача про повернення з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, останній наразі поверненню не підлягає.

Ураховуючи викладене та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 191, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (м. Київ, б-р. Л. Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська Страхова Група" (м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А; ідентифікаційний код 30859524) 18805 (вісімнадцять тисяч вісімсот п'ять) грн. 28 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків