ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 912/2708/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з'явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Куряти В.В., Колісника О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Чимбар Л.О., судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.)

від 26.02.2018,

за позовом фізичної особи - підприємця Кодаченка Григорія Васильовича

до приватного підприємства "Спецзовнішкомплект"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України"

про стягнення 874 179,53 грн

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року фізична особа - підприємець Кодаченко Григорій Васильович звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 874 179,53 грн, з яких 434 000,00 грн - основний борг, 39 024,33 грн - 3% річних, 401 155,20 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2010 між ФОП Кодаченком Г.В. і ПП "Спецзовнішкомплект" було укладено договір купівлі-продажу № 24/12/10. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, позивач звертався до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з відповідача 684 970,00 грн. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 10.06.2016 у справі № 912/689/16 було стягнуто з відповідача 684 970,00 грн. Факт поставки позивачем відповідачу товару, наявність у відповідача заборгованості та часткова її сплата за договором підтверджується рішенням господарського суду у справі № 912/689/16. Оскільки позивачем у справі № 912/689/16 була заявлена лише частина заборгованості, то з відповідача підлягає стягненню 434 000,00 грн основного боргу разом з 3 % річними та інфляційними втратами.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2017 в задоволені позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 434 000,00 грн основного боргу, 39 024,33 грн 3 % річних, 401 155,20 грн інфляційних втрат та судовий збір.

22.03.2018 ПАТ "Державний ощадний банк України" подало касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2018, в якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2017 залишити без змін.

Підставами для скасування постанови апеляційного суду ПАТ "Державний ощадний банк України" зазначає те, що стягнення з ПП "Спецзовнішкомплект" заборгованості за договором № 24/12/10, видатковою накладною № РН-000013 від 29.12.2010 було предметом розгляду суду у справі № 912/689/16 та у справі № 912/195/15-г, що унеможливлює повторний розгляд справи з тих же підстав і про той же предмет. Вказує на порушення судом апеляційної інстанції ч. ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, адже апеляційний суд не надав оцінки зібраним у справі доказам, а виходив лише з доводів ФОП Кодаченка Г.В., що містяться у відповіді на відзив ПАТ "Державний ощадний банк України". Апеляційним судом не було надано оцінку листу № 408 від 28.12.2012, що було правомірно зроблено місцевим господарським судом.

У відзиві на касаційну скаргу ФОП Кодаченко Г. В. посилається на те, що у відповідача наявна заборгованість у розмірі 434 000,00 грн. Ця заборгованість за договором № 24/12/10 від 24.10.2010 розраховується таким чином: 3 286 000,00 грн (вартість поставленого відповідачу товару) - 1 971 030,00 грн (часткова оплата) - 684 970, 00 грн (стягнута суму заборгованості за рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 10.06.2016) - 196 000, 00 грн (взаємозалік за договором купівлі-продажу № 21/12/10). Вказана сума заборгованості утворилась за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 24/12/10, що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 та залишення в силі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2017 відповідно до вимог ст. 312 ГПК України, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні ПАТ "Державний ощадний банк України" норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів ПАТ "Державний ощадний банк України" про те, що стягнення заборгованості за поставлений товар вже було предметом розгляду у інших справах № 912/689/16, № 912/195/15-г, що унеможливлює повторний розгляд справи з тих же підстав і про той же предмет, то необхідно зазначити те, що апеляційним судом було взято до уваги ті обставини, що не підлягали доказуванню при розгляді цієї справи. Апеляційним судом при розгляді цієї справи досліджувалась правомірність стягнення з відповідача заявленої позивачем суми заборгованості.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду у цій справі, встановив, що 24.12.2010 між позивачем і відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 24/12/10, на виконання якого продавець поставив товар - 1060000 кг соняшнику за ціною без ПДВ 3,10 грн, а всього на суму 3 286 000,00 грн, про що свідчить видаткова накладна № РН- 000014 від 29.12.2010.

Також, 21.12.2010 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 21/12/10, за яким позивач поставив відповідачу товар - 140000 кг соняшнику на суму 434 000,00 грн без ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № РН- 000013 від 29.12.2010.

Загальна вартість поставленого товару за договором № 24/12/10 та договором № 21/12/10 становить 3 720 000,00 грн.

За поставлений за двома договорами № 24/12/10, № 21/12/10 товар відповідач оплатив на суму 2 601 030,00 грн. Вказана сума по бухгалтерському обліку була проведена як оплата за договором № 24/12/10.

Листом № 408 від 28.12.2012 ПП "Спецзовнішкомплект" повідомило позивача, що у платіжних дорученнях № 1170 від 17.12.2012 на суму 350 000,00 грн, № 1254 від 26.12.2012 на суму 100 000,00 грн, № 1262 від 27.12.2012 на суму 100 000,00 грн, № 1269 від 28.12.2012 на суму 80 000,00 грн, призначення платежу: "Погашення заборгованості за товар згідно накладної № РН-000013 від 29.12.2010, без ПДВ" була допущена помилка (опечатка) в призначенні платежу. Правильним вважати нижче наведені реквізити вищевказаних платіжних доручень, зокрема ПП "Спецзовнішкомплект" зазначає про зміну призначення платежу на "Погашення заборгованості за товар згідно накладної № РН-000014 від 29.12.2010, без ПДВ" (вказані обставини встановленні Господарським судом Кіровоградської області у справі № 912/689/16 (а.с.17-26, т. 1)).

У справі № 912/195/15-г суди зазначили, що кошти згідно з платіжних доручень № 1170 від 17.12.2012 на суму 350 000,00 грн, № 1254 від 26.12.2012 на суму 100 000, 00 грн, № 1262 від 27.12.2012 на суму 100 000,00 грн, № 1269 від 28.12.2012 на суму 80 000, 00 грн, а всього 630 000,00 грн - це оплата за товар згідно з накладної № РН-000013 від 29.12.2010 за договором № 21/12/10 (а.с. 43-48, 49-51 т. 1).

20.01.2016 позивачем було проведено коригування в бухгалтерському обліку шляхом відображення сплати заборгованості за договором № 21/12/10 від 21.10.2010 в розмірі 434 000,00 грн та переплати в розмірі 196 000,00 грн і відповідно збільшення заборгованості за договором № 24/12/10 від 24.12.2010 на суму 630 000,00 грн, оскільки одне і теж платіжне доручення не може підтверджувати оплату за товар за двома договорами, а кошти в сумі 630 000,00 грн, як було встановлено судами у справі № 912/195/15-г, було проведено як оплату за договором № 21/12/10 від 21.10.2010.

Отже, апеляційний суд, врахувавши встановлені у справах № 912/195/15-г, № 912/689/16 обстави, дослідивши надані сторони докази, встановив, що заборгованість відповідача в сумі 434 000, 00 грн - це заборгованість останнього за договором № 24/12/10 від 24.10.2010.

Недоречним є посилання ПАТ "Державний ощадний банк України" на те, що судом апеляційної інстанції було порушено ст. 86 ГПК України, адже, судом апеляційної інстанції постанова була прийнята відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права.

Апеляційним судом згідно з вимог ст. 86 ГПК України (в редакції з 15.12.2017) було ретельно досліджені всі наявні в матеріалах справи докази (в тому числі і лист № 408 від 28.12.2012), які були достатніми для прийняття законного рішення і їм була надана належна оцінка, а також були почуті сторони, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Проніна проти України").

Суд вважає, що постанова апеляційного суду прийнята відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому її необхідно залишити в силі з таких підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24.12.2010 між ПП "Спецзовнішкомплект" (покупцем) та ФОП Кодаченко Г.В. (продавцем) було укладено договір купівлі-продажу № 24/12/10, за умовам якого продавець зобов'язувався продати та передати окремими партіями сільськогосподарську продукцію - насіння соняшника, українського виробництва, врожаю 2010 року, що далі іменується "товар", за ціною, якості, у кількості і на умовах, погоджених із покупцем і вказаних у даному договорі, а покупець - купити і здійснити оплату окремих партій і загального об'єму товару.

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що кількість товару, що поставляється, становить 1 060 тонн.

Відповідно до п. 2.2 договору ціна товару становить 3 100,00 грн за тонну без ПДВ. Ціна товару дійсна протягом строку поставки, вказаного у п. 4.2. цього договору.

За п. 2.3. договору сума цього договору складає 3 286 000,00 грн без ПДВ.

На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар - 1 060 000 кг соняшнику за ціною без ПДВ 3,10 грн, всього на суму 3 286 000 грн без ПДВ, про що свідчить видаткова накладна № РН-000014 від 29.12.2010, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками цих сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач свої зобов'язання з оплати належним чином не здійснив, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 434 000,00 грн за договором № 24/12/10 від 24.10.2010, що також підтверджується і актом звірки (а.с. 16, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення наведено у статтях 525, 526 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Апеляційний суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановивши, що відповідач не оплатив поставлений йому товар на суму 434 000,00 грн, внаслідок чого у нього творилася заборгованість, правомірно задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача 434 000,00 грн основного боргу.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Врахувавши прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати, здійснивши перерахунок заявлених позивачем 3 % річних, інфляційних втрат, апеляційний суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 39 024,33 грн 3 % річних, 401 155, 20 грн інфляційних втрат.

За таких обставин постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для її скасування немає.

Оскільки підстав для скасування постанови апеляційного суду немає, то судовий збір згідно з ст. 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на ПАТ "Державний ощадний банк України".

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2018 року у справі за № 912/2708/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач