КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. Справа№ 925/68/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 5155/10 від 27.03.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 06/03 від 06.03.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області

на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.04.2018 року (повне

рішення складено і підписано 23.04.2018 року)

у справі № 925/68/18 (суддя: Дорошенко М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд"

до Комунального підприємства "Міський водоканал"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

на стороні відповідача, Золотоніського управління Державної казначейської служби України Черкаської області

за участю заступника прокурора Черкаської області

про визнання недійсною додаткової угоди

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства "Міський водоканал" (далі відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Золотоніського управління Державної казначейської служби України Черкаської області (далі третя особа) про визнання недійсною укладеної між сторонами додаткової угоди від 29.12.2016 № 1 до договору на виконання робіт від 07.12.2016 року № 07-12/16 з підстав, передбачених ст. 234 Цивільного кодексу України, у звязку з фіктивністю цієї додаткової угоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони укладаючи спірну додаткову угоду, не мали на меті створення обумовлених нею правових наслідків, а саме зменшення суми договору на 3924242,90 грн, а уклали її лише на вимогу Золотоніського управління Державної казначейської служби України Черкаської області задля дотримання останнім вимог Бюджетного кодексу України.

Крім того, позивач як на обставини, які підтверджують фіктивність спірної додаткової угоди, вказав на не вчинення сторонами жодних дій, спрямованих на виконання спірної додаткової угоди; укладення сторонами того ж дня додаткової угоди від 29.12.2016 року №2, яка суперечить додатковій угоді №1; вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання додаткової угоди від 29.12.2016 року №2 (складення актів виконаних робіт №№6, 7); економічну невигідність зменшення суми договору майже на 4 млн. грн.

12.02.2018 року заступник прокурора Черкаської області подав до Господарського суду Черкаської області заяву про вступ прокурора у цю справу для представництва інтересів держави.

Господарський суд Черкаської області допустив прокурора до участі у цій справі.

Відповідач заявою від 26.02.2018 року визнав позов повністю.

Господарський суд Черкаської області задовольнив повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд" своїм рішенням від 13.04.2018 року (повний текст підписано 23.04.2018 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора Черкаської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Також, скаржник вказав, що сторонами належними та допустимими доказами не доведено, що при укладенні зазначеної додаткової угоди № 1 вони не мали наміру створення правових наслідків, обумовлених цім правочином, що є обґрунтованою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, скаржник зазначив, що матеріали справи не місять жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо неможливості виконати умови договору на виконання робіт №07-12/26 від 07.12.2016 року вчасно у строк до 30.01.2016 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2018 року справу № 925/68/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Київський апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.04.2018 року у справі № 925/68/18 та призначив розгляд справи на 12.06.2018 своєю ухвалою від 23.05.2018 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М., у відпустці з 11.06.2018 року, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/68/18 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 року Прийняти матеріали справи № 925/68/18 з розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.04.2018 року у справі № 925/68/18 до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Гаврилюка О.М., Майданевич А.Г.

07.06.2018 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Золотоніського управління Державної казначейської служби України Черкаської області від 31.05.2018 року №06-17/568, в якому третя особа зазначила, що при розгляді апеляційної скарги в даній справі покладається на розсуд суду та просила розгляд справи проводити за відсутності його представника.

У судовому засіданні 12.06.2018 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що відповідач додатково визнав, що він не мав на меті набути права та обовязки укладенням додаткової угоди №1 та не вчиняв жодних дій, спрямованих на виконання цієї угоди.

Представник відповідача у судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що всі дії з боку Комунального підприємства "Міський водоканал" були спрямовані виключно на виконання додаткової угоди №2 від 29.12.2017 року.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 13.04.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Заступника прокурора Черкаської області - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у жовтні 2016 року в електронній системі закупівель була проведена процедура публічної закупівлі комунальним підприємством "Міський водоканал" м. Золотоноша робіт з реконструкції самоплинного та напірного колекторів водовідведення по вул. Шевченка в м. Золотоноша Черкаської області", 1 черга.

Згідно з протоколом розгляду тендерних пропозицій від 28.10.2016 року №11 переможцем вказаної процедури закупівель стало товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд", яке запропонувало ціну робіт у розмірі 30999999,00 грн.

03.11.2016 року інший учасник торгів товариство з обмеженою відповідальністю "Спецінжиніринг Постач" подало до Антимонопольного комітету України скаргу про порушення при проведенні процедури закупівлі вказаних вище робіт законодавства у сфері публічних закупівель.

22.11.2016 року Антимонопольний комітет України прийняв рішення №1616-р/пк-пз, яким відмовив у задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Спецінжиніринг постач".

25.11.2016 року рішення Антимонопольного комітету України від 22.11.2016 №1616-р/пк-пз було розміщено у системі електронних закупівель "Прозорро", але у звязку із збоями у роботі інтернет-сайту "Прозорро" розблокування системи відбулося лише 07.12.2016 року.

07.12.2016 року комунальне підприємство "Міський водоканал", як замовник, і товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд", як підрядник, уклали між собою договір на виконання робіт №07-12/16 (далі договір №07-12/16).

09.12.2016 року договір №07-12/16 взято на облік та зареєстровано в Золотоніському управлінні Державної казначейської служби України Черкаської області.

Згідно з п. 1 договору №07-12/16 підрядник зобов'язався виконати роботи з реконструкції самоплинного та напірного колекторів водовідведення по вул. Шевченка в м. Золотоноша Черкаської області", 1 черга за переліком, обсягами робіт та з використанням матеріалів, наведеними у додатках №1-4 договору, які є невід'ємними його частинами, а також згідно з проектно-кошторисною документацією на виконання цих робіт.

Розділ 3 договору №07-12/16 містив такі пункти:

3.1. Ціна договору становить 30999999 грн. (тридцять мільйонів девятсот девяносто девять тисяч девятсот девяносто девять грн. 00 коп.) в т.ч. ПДВ 5166666,50 грн.

3.2. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

3.3. Платіжні зобовязання замовника перед підрядником за договором виникають при наявності у замовника відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань).

Пунктом 5.1 договору №07-12/16 було встановлено, що підрядник зобовязаний розпочати роботи за договором протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання від замовника документів, передбачених п. 6.1.1 договору, і завершити виконання робіт до 30.12.2016 року.

Пункт 5.2. договору передбачає можливість зміни строків виконання робіт шляхом укладення додаткової угоди з обґрунтуванням обставин, які перешкоджають виконанню робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 29.12.2016 року позивач виконав і передав відповідачу а останній прийняв і оплатив частину передбачених договором №07-12/16 робіт на суму 27075756,10 грн. що визнається сторонами та третьою особою і не заперечується прокурором.

29.12.2016 року комунальне підприємство "Міський водоканал" і Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд" уклали між собою спірну додаткову угоду №1 до договору №07-12/16, якою дійшли згоди зменшити суму договору на 3924242,90 грн. Інші умови договору №07-12/16 додатковою угодою №1 залишені без змін.

29.12.2016 року додаткова угода №1 була зареєстрована в Золотоніському управлінні Державної казначейської служби України Черкаської області.

Того ж дня - 29.12.2016 року комунальне підприємство "Міський водоканал" і Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд" уклали між собою додаткову угоду №2 до договору №07-12/16, якою пункти 3.1 та 5.1 договору №07-12/16 виклали у наступній редакції:

"П. 3.1. Ціна договору становить 30999999,00, в тому числі ПДВ 5 166 666,50 грн, з яких підлягають сплаті:

- у 2016 році 27075756,10 грн;

- у 2017 році 1325000, 00 грн, в т.ч.: 600 000,00 грн. (шістсот тисяч грн. 00 коп.) державний бюджет; 725 000,00 грн місцевий бюджет;

- у 2018 році 2 599 242,90 грн.

П. 5.1 Підрядник зобовязаний розпочати роботи за договором протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання від замовника документів, передбачених п. 6.1.1 договору, і завершити виконання робіт до 31.12.2007 року.

Виконання робіт за договором здійснюється із дотриманням графіку виконання робіт. Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником. Виконання робіт може бути здійснено достроково".

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, додатковою угодою №2 до договору №07-12/16 сторони продовжили строк виконання робіт до 31.12.2017 року, визначили джерела фінансування робіт та погодили строки оплати виконаних робіт на 2017-2018 роки.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що матеріали справи не місять жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо неможливості виконати умови договору на виконання робіт №07-12/26 від 07.12.2016 року вчасно у строк до 30.01.2016 року, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваному рішенні.

У 2017 року позивач продовжив виконання робіт за договором № 07-12/16, що підтверджується підписаними сторонами 31.10.2017 року актами приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2017 року №6 та №7 (наявні в матеріалах справи).

Отже, в 2017 році сторони виконували договір № 07-12/16 з урахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою від 29.12.2016 року №2.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що матеріали справи не місять, а сторонами не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів виконання сторонами додаткової угоди від 29.12.2016 року №1 до договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п.24 своєї постанови від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" розяснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.11 своєї постанови від 29.05.2013 року №11"Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" розяснив, що фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Так, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року №6-197цс14).

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16).

Згідно ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 57 Бюджетного кодексу України не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду або останнього дня іншого бюджетного періоду Казначейство України закриває всі рахунки, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету. Порядок закриття рахунків поточного бюджетного періоду та відкриття рахунків наступного бюджетного періоду визначається Міністерством фінансів України. За виняткових обставин Міністр фінансів України може визначити інший термін закриття рахунків, який має настати не пізніш як через п'ять робочих днів після закінчення бюджетного періоду.

На кінець бюджетного періоду Казначейство України зберігає залишки коштів на рахунках спеціального фонду державного бюджету та щодо субвенцій із спеціального фонду державного бюджету на рахунках спеціального фонду місцевих бюджетів для покриття відповідних витрат у наступному бюджетному періоді з урахуванням їх цільового призначення. У разі відсутності відповідних бюджетних призначень на наступний бюджетний період залишки коштів спеціального фонду перераховуються до загального фонду державного бюджету.

У даному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції, сторони, укладаючи спірну додаткову угоду №1 до договору № 07-12/16, не мали наміру створити для себе передбачені цією додатковою угодою правові наслідки, а саме зменшити вартість робіт на 3924242,90 грн. При цьому сторони умисно переслідували єдину мету - створення для Золотоніського управління Державної казначейської служби України Черкаської області підстави для зняття наприкінці бюджетного періоду з реєстрації бюджетних фінансових зобовязань на не використану сторонами у 2016 році суму бюджетних асигнувань у розмірі 3924242,90 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що сторонами належними та допустимими доказами не доведено, що при укладенні зазначеної додаткової угоди № 1 вони не мали наміру створення правових наслідків, обумовлених цім правочином, що є обґрунтованою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справжніми намірами сторін були: продовження будівельних робіт; продовження строків їх виконання, погодження строків оплати виконаних робіт, визначення джерел фінансування, про що свідчить додаткова угода №2 до договору №07-12/16, продовження виконання робіт за договором №07-12/16 у 2017 році, підписання обома сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2017 року №6 та №7.

З огляду на викладене та враховуючи, що спірна додаткова угода №1 до договору № 07-12/16 була укладена сторонами без наміру створення обумовлених нею правових наслідків для сторін, не породила прав та обовязків між сторонами, тобто є фіктивною, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 13.04.2018 року у справі №925/68/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/68/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

ОСОБА_1

Дата складення повного тексту 20.06.2018 року.