КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 р. Справа№ 910/17601/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання - Молокопой І.А.

за участю представників:

від позивача: Невкритий В.Ю. за довіреністю від 23.10.2017;

від відповідача: Гронь М.А. за довіреністю від 17.01.2018;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017

у справі №910/17601/17 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №910/17601/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №910/17601/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 15.01.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/17601/17 та призначено справу до розгляду на 14.02.2018.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду №09.1-08/391/18 від 13.02.2018 у зв'язку з перебуванням 14.02.2018 у відпустці судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17601/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.02.2018 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Станіка С.Р., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 прийнято справу №910/17601/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 до провадження у складі колегії суддів головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Станік С.Р., Чорна Л.В.; призначено справу №910/17601/17 до розгляду на 15.03.2018.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду №09.1-08/661/18 від 13.03.2018 у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначений повторний автоматизований розподіл справи №910/17601/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2018 для розгляду справи №910/17601/17 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Тарасенко К.В., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 відкрито провадження у справі №910/17601/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Тарасенко К.В., Станік С.Р. та призначено до розгляду на 11.04.2018.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, 11.04.2018 судове засідання у справі № 910/17601/17 не відбулось.

На підставі розпорядження керівника апарату від 14.05.2018 № 09.1-07/145/18 у зв'язку із звільненням у відставку головуючого судді Корсакової Г.В., здійснено повторний автоматизований розподіл справи №910/17601/17, за наслідками якого апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №910/17601/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" було прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 21.06.2018.

У судове засідання 21.06.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №910/17601/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити рішення першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

04.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" (далі - поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - кредитор) укладено договір поруки №4С13497Д/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Старма" (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014 (далі - кредитні договори), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до п. 2 договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно п. 4 договору, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Пунктом 5 договору встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язку п.1. цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 6 договору).

За умовами п. 7 договору, у випадку порушення поручителем зобов'язання передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізити "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

Відповідно до п. 8 договору, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Даний договір укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 29.12.2015, укладеної сторонами (п. 17 договору).

Статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо:

- електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису;

- під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису;

- особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивачем надано копію виписки по дебетових та кредитних операціях по рахунку № НОМЕР_1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" з 07.11.2016 по 07.11.2016 в якій зазначено про перерахування відповідачу коштів у сумі 296 096 542, 80 грн., в графі "призначення платежу" яко, зазначено: "виконання зобов'язань по кредитним договорам № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014 згідно договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016".

Отже, обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" як поручитель виконало обов'язок боржника за кредитними договорами, а саме, сплатило заборгованість у розмірі 296 096 542, 80 грн., у зв'язку з чим позивач став кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" по кредитним договорам № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014, а тому ПАТ КБ "Приватбанк" відповідно до умов договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинно передати ТОВ "Сієста-Шоп" оригінали документів, які підтверджують обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" по кредитним договорам № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013, які укладені між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Старма", а також документи, якими забезпечувались кредитні договори.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України0, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено судом вище, 04.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" (далі - поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - кредитор) укладено договір поруки №4С13497Д/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Старма" (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014 (далі - кредитні договори), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Якщо в договорі не передбачено субсидіарну відповідальність поручителя, кредитор має право, керуючись ст. 543 ЦК України, звернутися як до боржника за основним зобов'язанням, так і до поручителя; як разом, так і окремо; як повністю, так і в частині боргу. Таким чином, при солідарній поруці кредитор наділяється правом самостійно вирішувати питання про те, до кого з них - боржника чи поручителя - чи до обох разом, в якій частині і в якій послідовності пред'являти свої вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 8 договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до виписки по дебетових та кредитних операціях по рахунку № НОМЕР_1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" з 07.11.2016 по 07.11.2016 позивачем перерахованого відповідачу кошти у сумі 296096542, 80 грн., в графі "призначення платежу" якої зазначено: "виконання зобов'язань по кредитним договорам № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014 згідно договору поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016".

Згідно п. 10 договору поруки, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Тож, як зазначає позивач, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" як поручитель виконало обов'язок боржника за кредитним договором, а саме сплатило заборгованість у розмірі 296 096 542, 80 грн., у зв'язку з чим позивач став кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" по кредитним договорам № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014, а тому ПАТ КБ "Приватбанк" у відповідності до умов договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинно передати ТОВ "Сієста Шоп" оригінали документів, які підтверджують обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" по кредитним договорам № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014 укладені між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Старма", а також документи, якими забезпечувались кредитні договори.

Разом з тим, суд відзначає, що пунктом 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язку п.1. цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Відповідно до абз. 2 п. 4.1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Згідно п. 6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Таким чином, суд відзначає, що сторони у договорі чітко передбачили обов'язок кредитора направити поручителю вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання, як підставу виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором, включаючи сплату основного боргу та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до п. 1 договору поруки, як і передбачили обов'язок поручителя виконати зобов'язання зазначене в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Проте, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази направлення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" на адресу позивача (поручителю за договором) письмової вимоги, як підставу виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, суд відзначає, що відповідно до п. 1 договору поруки, предметом останнього є надання поруки поручителем перед кредитором за виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Старма" (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Однак, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд не може дійти до беззаперечного висновку, що на момент сплати позивачем грошових коштів у розмірі 296 096 542, 80 грн. на виконання зобов'язань за договором поруки №4С13497Д/П від 04.11.2016, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Старма" за кредитними договорами № 4С13497Д від 16.08.2013, № 4С13499Д від 19.08.2013, № 4С13512Д від 20.08.2013, № 4С13517И від 22.08.2013 та № 4С14045И від 04.02.2014 щодо сплати основного боргу та сплати відсотків за користування кредитом становила саме 296 096 542, 80 грн., як підставу для припинення поруки, у зв'язку з повним виконання поручителем зобов'язання боржника за кредитним договором.

Так, відповідно ч.ч. 1-2 ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

При цьому, законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 ЦК України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Судом встановлено, що ані умовами договору поруки, ані чинним законодавством України, не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

При цьому, суд не приймає до уваги доданий позивачем до позовної заяви лист № 08-1-13/130 від 14.11.2016, в якому позивач просить відповідача у зв'язку з виконанням умов договору поруки та сплатою грошових коштів у розмірі 296 096 542, 80 грн. передати позивачу належним чином засвідчені копії договорів застави, кредитних договорів, права за якими перейшли до товариства, оскільки відсутні докази направлення (надсилання/вручення) відповідачу даного листа.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії не підлягають задоволенню.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №910/17601/17.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сієста-Шоп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №910/17601/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №910/17601/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17601/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна