КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р. Справа№ 911/135/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Гаврилюка О.М.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

Представники сторін у судове засідання не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фішер-Мукачево»

на рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2018 (повний текст складено 28.03.2018)

у справі №911/135/18 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фішер-Мукачево»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергоресурс-груп»

про стягнення 127 762,64 грн. попередньої оплати за договором на поставку лісо продукції №6 від 29.02.2016

В С Т А Н О В И В :

Українсько-австрійське підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фішер-Мукачево» (далі, позивач або УАП ТОВ «Фішер-Мукачево») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергоресурс-груп» (далі, відповідач або ТОВ «Інтеренергоресурс-груп») про стягнення 127 762,64 грн. попередньої оплати за Договором на поставку лісопродукції №6 від 29.02.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань зі своєчасної та повної поставки товару згідно Договору на поставку лісопродукції №6 від 29.02.2016 на суму попередньої оплати у розмірі 127 762,64 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2018 у справі №911/135/18 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують невиконання відповідачем зобов'язань по договору №6 на поставку лісопродукції від 29.02.2016 та безпідставне утримування грошових коштів, одержаних від позивача у якості попередньої оплати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 13.04.2018 Українсько-австрійське підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фішер-Мукачево» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2018 у справі №911/135/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що між позивачем та відповідачем жодні інші договори упродовж 2016-2017 років не укладались. Жодного договору №6 від 29.02.2017, на який послався суд першої інстанції, не існувало.

Судом безпідставно не взяті до уваги надані позивачем на підтвердження розміру позовних вимог та обставин справи докази; не враховано, що відповідач не надав суду будь-яких відзивів на позов чи доказів на спростування позиції позивача у справі.

Судом не взято до уваги, що згідно пункту 5.4. Договору №6 від 29.02.2016 останній діяв до 31.12.2016 та відповідно до пункту 5.5. договору він продовжувався тільки на один рік і його дія припинилася 31.12.2017, а тому у позивача на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України виникло обґрунтоване право вимагати повернення сум передоплати, щодо яких не було здійснено поставки товарів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фішер-Мукачево» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Гаврилюк О.М., Чорна Л.В.

Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, розгляд справи призначено на 14.06.2018.

Представник відповідача своїм правом надати суду відзив на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представники позивача та відповідача у судове засідання, призначене на 14.06.2018, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги (повідомлення про вручення поштового відправлення та витяг із сайту Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень) та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 29.02.2016 між ТОВ «Інтеренергоресурс-груп» (постачальник) та УАП ТОВ «Фішер-Мукачево» (покупець) укладений Договір №6 на поставку лісопродукції (далі, Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти і оплатити фансировину березову діаметром від 22 см в об'ємі 2000 куб.м., фансировину тополеву діаметром від 30 см до 70 см (в комлі) в об'ємі 4000 куб.м. (надалі Товар).

Ціна Товару, що постачається по даному договору, складає: фансировина березова 1020 грн. з ПДВ за один куб.м на умовах франко-склад постачальника, фансировина тополева 900 грн. з ПДВ за один куб.м на умовах франко-склад постачальника (пункт 3.1. Договору).

Додатково угодою №1 від 01.10.2016 до пункту 3.1. цього Договору внесені зміни, відповідно до яких ціна на фансировину тополеву складає 1020 грн. з ПДВ за один куб.м на умовах франко-склад постачальника.

Згідно пункту 4.1. Договору покупець оплачує постачальнику поставлений товар на підставі товаросупровідних документів, а саме: рахунку-фактури, видаткової накладної, товаротранспортної накладної та специфікації, але не пізніше 5-ти днів від дня відвантаження постачальником. В окремих випадках по спільній домовленості можлива передплата за товар з збереженням ціни на момент перерахування коштів.

Поставка здійснюється рівномірними партіями. Мінімальна партія складає 20-25куб.м автомобільним транспортом (пункт 5.1. Договору).

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що при необхідності строки та об'єм поставок Товару узгоджуються сторонами додатково. Об'єми поставок можуть бути скоректовані в бік зменшення або збільшення, що додатково узгоджується сторонами і оформляється письмово відповідним доповненням до даного договору.

Умовами пунктів 5.3. - 5.5. Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Договір діє до 31 грудня 2016 року. Якщо ні одна із сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору не повідомить іншу сторону в письмовій формі про розірвання, термін її дії продовжується на наступний річний термін.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно частин 1 та 3 статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За приписами статті 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі стверджує наступне:

- під час виконання Договору станом на 01.07.2017 у нього існувала заборгованість перед відповідачем по оплаті поставлених останнім лісоматеріалів на суму 42 152,12 грн.;

- 03.07.2017 ним від відповідача були отримані лісоматеріали по накладній №697 від 29.06.2017 на суму 27 017,28 грн. і по накладній №608 від 30.06.2017 на суму 26 013,96 грн.;

- на виконання Договору з метою погашення заборгованості та здійснення попередньої оплати УАП ТОВ «Фішер-Мукачево» згідно платіжного доручення №3030 від 05.07.2017 на підставі рахунку-фактури відповідача №СФ-000119 від 05.07.2017 здійснило оплату за лісоматеріали у сумі 250 000,00 грн.;

- частина сплачених коштів у розмірі 95 183,36 грн. була зарахована в рахунок погашення поточної заборгованості, а решта коштів у розмірі 154 816,64 грн. була сплачена в якості попередньої оплати за лісопродукцію;

- у подальшому, 14.08.2017, додатково від відповідача згідно накладної №609 від 11.08.2017 були отримані лісоматеріали на суму 27 054,00 грн.

Заявлені до стягнення 127 762,64 грн., як стверджує позивач, є залишком коштів попередньої оплати, на яку відповідачем не були поставлені лісоматеріали, а тому позивач вважає, що ця сума підлягає поверненню, оскільки відповідач самоусунувся від виконання договірних зобов'язань, а у позивача на даний час відпала потреба у виконанні даного договору.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог платіжне доручення №3030 від 05.07.2017, рахунок-фактура №СФ-000119 від 05.07.2017 на суму 540 000,00 грн., накладна №607 від 29.06.2017, приходний ордер №410 від 03.07.2017, товарно-транспортна накладна №569459 від 29.06.2017, акт здавання-приймання робіт (надання послуг) №3 від 03.07.2017, накладна №608 від 30.07.2017, приходний ордер №414 від 03.07.2017, товарно-транспортна накладна №569460 від 30.07.2017, акт надання послуг №789 від 03.07.2017, накладна №609 від 11.08.2017, приходний ордер №450 від 14.08.2017, товарно-транспортна накладна 569461 від 11.08.2017, акт здавання-приймання робіт №0800 від 14.08.2017 не містять жодної інформації про те, що вказані у них дії виконувались саме на підставі Договору №6 на поставку лісопродукції від 29.02.2016.

Докази того, що вказані у цих накладних поставки, виставлений на оплату рахунок-фактура №СФ-000119 від 05.07.2017, оплата по платіжному дорученню №3030 від 05.07.2017 були здійснені на виконання договору №6 на поставку лісопродукції від 29.02.2016 та що частина перерахованої відповідачу суми була сплачена саме як попередня оплата згідно Договору, відсутні.

Бухгалтерська довідка ТОВ «Фішер-Мукачево» №70/71 від 16.012018 про заборгованість позивача перед відповідачем станом на 01.07.2017 по договору №6 на поставку лісопродукції від 29.02.2016 у сумі 42 152,12грн не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона виконана одноособово позивачем і не є документом, що відображає вчинення господарсько-торговельної діяльності.

Судом також встановлено, що Договір №6 на поставку лісопродукції від 29.02.2017 є діючим на теперішній час, оскільки у встановленому порядку він не був розірваний.

Докази повідомлення однією із сторін у встановленому пунктом 5.6. Договору №6 на поставку лісопродукції від 29.02.2017 про розірвання цього договору відсутні, докази розірвання його за угодою сторін або у судовому порядку також відсутні.

Посилання скаржника на те, що згідно пункту 5.4. Договору №6 від 29.02.2016 останній діяв до 31.12.2016 та відповідно до пункту 5.5. був продовжений тільки на один рік і його дія припинилася 31.12.2017, оцінюються судом критично, оскільки сторони у пункті 5.5. Договору погодили можливість його пролонгації на наступний річний термін, без встановлення обмежень щодо кількості таких пролонгацій.

Крім того, позивач у позовній заяві як на підставу для повернення попередньої оплати не посилався на закінчення строку дії Договору, а зазначав лише, що відповідач самоусунувся від виконання взятих на себе договірних зобов'язань, у зв'язку з чим у позивача відпала потреба у виконанні даного договору.

Також, судом встановлено, що умовами Договору строки поставки сторонами не погоджені, доказів їх додаткового узгодження сторонами або доказів звернення позивача до відповідача із вимогою здійснити поставку на спірну суму матеріали справи не містять. Отже, у матеріалах справи відсутні докази самоусунення відповідача, як то вказано у позовній заяві, від виконання договірних зобов'язань.

Таким чином, оскільки наявні в матеріалах справи докази не підтверджують факт порушення відповідачем своїх зобов'язань по Договору №6 на поставку лісопродукції від 29.02.2016 та безпідставне утримування грошових коштів, одержаних від позивача як попередньої оплати, а докази розірвання чи припинення договору у встановленому законом чи договором порядку відсутні, у суду відсутні передбачені частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України підстави для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, зазначення судом першої інстанції по тексту мотивувальної частини оскарженого рішення дати укладення договору « 29.02.2017» замість « 29.02.2016» оцінюється колегією суддів як технічна помилка (описка), оскільки зміст пунктів договору, на які зроблено посилання судом першої інстанції у рішенні, відповідає фактичному змісту пунктів договору від 29.02.2016, на підставі якого подано позов у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фішер-Мукачево» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Фішер-Мукачево» на рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2018 у справі №911/135/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2018 у справі №911/135/18 залишити без змін.

Матеріали справи №911/135/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.06.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді О.М. Гаврилюк

Л.В. Чорна