РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018Справа № 910/5374/18
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 12688,43 грн.

Представники:

від позивача: Репета Ю.Ю.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 12688,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем виконано обов'язок перед потерпілою особою щодо сплати суми страхового відшкодування у розмірі 12688,43 грн., у зв'язку з чим позивачем отримано право вимоги до відповідача відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 суд ухвалив: позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом належного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та правових підстав позову, зокрема, щодо правових підстав здійснення страхової виплати на користь потерпілого із наданням відповідного нормативного обґрунтування здійснення такої виплати (зокрема ст.ст. 13/20/тощо Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чи ін.); встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом п'яти днів з дня вручення даної ухвали.

21.05.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/5374/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначити на 19.06.2018.

07.06.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить зменшити розмір позовних вимог до вимог про стягнення судового збору у розмірі 1762,00 грн.

13.06.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору через те, що відповідач сплатив позивачеві суму страхового відшкодування 11.04.2018.

У судове засідання 19.06.2018 з'явився представник позивача, який підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 19.06.2018 не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 19.06.2018, за відсутності представника відповідача, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Розглянувши заяву про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, зменшення розміру позовних вимог слід розуміти як зменшення їх до такого розміру позовних вимог, за якого предмет позову продовжує існувати, тобто зменшення ціни позову, тоді-як у разі, коли позивач під зменшенням розміру позовних вимог розуміє їх зменшення до 0 грн., такі дії мають ознаки відмови від позову.

Так, в силу ст. 163 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

З огляду на наведене, оскільки позивач у судовому засіданні наголошував на тому, що його заява про зменшення розміру позовних вимог не є відмовою від позову, суд відмовляє в прийнятті такої заяви про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 19.06.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.12.2014, 05.12.2014 о 20год. 10 хв. у м. Києві по пр. Московському 21 сталась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів «Богдан», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Богдан», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, якого визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.12.2014.

Судом встановлено, що до позивача звернулась потерпіла особа - власник автомобіля «Богдан» державний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_4, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 05.12.2014 о 20год. 10 хв. у м. Києві по пр. Московському 21 - зіткнення за участю автомобілів «Богдан», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Богдан», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Судом встановлено, що відповідно до Звіту №1951 про оцінку транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Богдан», державний номер НОМЕР_2, становить 14626,11 грн.

Судом встановлено, що наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України №2252 від 29.04.2015 в порядку ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» вирішено виплатити ОСОБА_4 12688,43 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України №1 від 22.04.2015, власником автомобіля «Богдан», державний номер НОМЕР_1, який в момент ДТП знаходився під керуванням ОСОБА_2, є Комунальне підприємство «Київпастранс»; тип винуватця - незастрахований.

Судом встановлено, що 29.04.2015 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 у розмірі 12688,43 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2252 від 29.04.2015.

За змістом ст. 40 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з пп. 38.2.1 п. 38.2 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідача, як до особи, у власності якої перебував автобус «Богдан», державний номер НОМЕР_1, яким на момент ДТП керував ОСОБА_2 - особа винна у ДТП, тобто як до особи, що відповідальна за заподіяні збитки.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Богдан», державний номер НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю «Богдан», державний номер НОМЕР_2, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Як зазначав позивач та не спростував відповідач, цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля «Богдан», державний номер НОМЕР_1 не була застрахована.

Вина водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «Богдан», державний номер НОМЕР_1, підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.12.2014.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, пошкодженого у спірній ДТП, відповідно до положень пп. 38.2.1 п. 38.2 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а позивач як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, отримав право зворотньої вимоги (регресу) до відповідача як винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою від 12.03.2018 №851МТСБУ/АГ щодо сплати страхового відшкодування за наслідками ДТП, що трапилась 05.12.2014.

В той же час, як вбачається з поданих відповідачем разом з відзивом на позов доказів, 11.04.2018 ним було перераховано на користь позивача 12688,43 грн. з призначенням платежу: регресний платіж зг. претензії №851МТСБУ/АГ від 12.03.2018, що підтверджується платіжним дорученням №2АП00866/1 від 10.04.2018.

При цьому, позивач звернувся до суду з даним позовом 27.04.2018 (дата передання позовної заяви на відділення поштового зв'язку для направлення до суду), таким чином, станом на дату звернення позивачем до суду - 27.04.2018 сума страхового відшкодування, стягнення якої є предметом позову, була сплачена відповідачем в повному обсязі - за платіжним дорученням №2АП00866/1 від 10.04.2018 (дата проведення банком - 11.04.2018).

Так, у відзиві на позов відповідач просив суд закрити провадження у справі з підстав відсутності предмету спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

З огляду на наведене, оскільки предмет спору був відсутнім на дату звернення позивачем з даним позовом до суду, така обставина має наслідком відмову в позову, у зв'язку з чим відсутні підстави для закриття провадження у справі, а тому в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, викладеного у відзиві на позов, відмовлено.

За наведених обставин, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв'язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.06.2018

Суддя Ю.В. Картавцева