РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018Справа № 910/4810/18
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, б.5)
до про1. Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м.Київ, вул. Вавілових, б.10); 2. Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, б.6) відшкодування шкоди у розмірі 35 500,00 грн.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (надалі також - «Відповідач - 1») та Державної казначейської служби України (надалі також - «Відповідач - 2») про відшкодування шкоди у розмірі 35 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням Відповідачем-1 шкоди Позивачу шляхом прийняття незаконного рішення органом державної влади про накладення штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4810/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.04.2018 була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим особам сторін.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено перевірку додержання Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт №26-158/406від 07.04.2017 року. (а.с.14-25)

У висновках акту перевірки зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» порушено вимоги ч.1 ст.170 КЗпП України працівника, що потребує за станом здоров'я надання легшої роботи, не переведено за його згодою на таку роботу відповідно до медичного висновку та не звільнено в порядку п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України виявлення відповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. На підставі заяви ОСОБА_2 від 18.02.2014 року видано наказ №4-к про прийняття ОСОБА_2 з 18.02.2014 року на дільницю оздоблювальних робіт підсобним робітником 2-го розряду по переводу з ТОВ «СМУ1ЗЗБК№1». Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААА №200768 від 20.04.2016 року виданій ОСОБА_2, наявний висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця, вплив токсичних речовин, перебування на сонці. Відповідно до акту від 13.07.2016 року за підписами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, від пропозиції щодо переведення на посади «табельника» будівельної дільниці та «комірника» складу ОСОБА_2 відмовилась. Відповідно до акту від 18.07.2016 року за підписами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, від пропозиції щодо переведення на посади «табельника» будівельної дільниці та «комірника» складу ОСОБА_2 відмовилась. Відповідно до табелів обліку використання робочого часу і розрахунку заробітної плати з квітня 2016 року по березень 2017 року ОСОБА_2 займає посаду «маляр». Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. На день проведення перевірки ОСОБА_2 не переведена на легшу роботу та не звільнена у відповідності до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Листом №4.4/4/4089 від 13.04.2017 року Головне управління Держпраці у Київській області повідомило Позивача про розгляд справи про накладення штрафу. (а.с.26)

Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» надано заперечення до Акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Акт №26-158/406від 07.04.2017 року, які були отримані Відповідачем - 1 18.04.2017 р. за вх. №5714/5, що підтверджується відповідним штампом на листі. (а.с.27-28)

Постановою Головного управління Держпраці у Київській області №231 від 19.04.2017 року про накладення штрафу уповноваженими особами за результатами розгляду Акту перевірки №26-158/406 від 07.04.2017 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» накладено штраф у розмірі 32 000 грн. (а.с.29-30)

26.04.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №231 від 19.04.2017 р. (а.с.31-33)

Повідомленням №359 від 26.04.2017 року Позивач повідомив Головне управління Держпраці у Київській області про судове оскарження постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №231 від 19.04.2017 р. до Окружного адміністративного суду міста Києва, яке було отримано Відповідачем - 1 27.04.2017 р. за вх. №6186/5, що підтверджується відповідним штампом на листі. (а.с.34)

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2017 року по справі №826/5655/17 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, судовий розгляд призначено на 28.08.2017 р. (а.с.35)

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29.05.2017 року відкрито виконавче провадження №54034483 з примусового виконання постанови №231 виданої 19.04.2017 року Головним управлінням Держпраці у Київській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» на користь держави боргу у розмірі 32000 грн., стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 3200 грн. (а.с.36)

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29.05.2017 року у ВП №54034483 накладено арешт на майно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 32000 грн. (а.с.37)

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» було сплачено на рахунок Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві грошові кошти у розмірі 35500 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №20012 від 28.12.2017 року із зазначенням призначення платежу: «погашення боргу ВП 54034483 (постанова №231 від 19.04.2017р., ГУ Держпраці у Київській області». (а.с.41)

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 року по справі №826/5655/17 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №231 від 19.04.2017 року. Стягнуто з Головного управління Держпраці у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» судові витрати в сумі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок). (а.с.42-44)

07.03.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 року по справі №826/5655/17, яке набрало законної сили 12.02.2018 року, видано виконавчий лист №826/5655/17. (а.с.45)

15.03.2018 року Позивач звернувся до Відповідача - 1 з претензією №238 від 12.03.2018 року про повернення безпідставно сплачених коштів у розмірі 32000 грн. та відшкодування збитків у розмірі 3500 грн. 00 коп., що підтверджується копіями фіскального чеку від 15.03.2018 р., рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 16.03.2018 р. (а.с.46-47)

У відповідь на вказану претензію Головне управління Держпраці у Київській області листом від 27.03.2018 р. повідомило, що неможливість повернення коштів, оскільки вони перераховані до Державного бюджету України. (а.с.48)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у зв'язку з незаконними діями Головного управління Держпраці у Київській області, Позивач був вимушений сплатити штраф у розмірі 32000 грн., виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 3500 грн. За таких підстав, враховуючи наявність складу для покладення деліктної відповідальності на підставі ст.ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з Державного бюджету України 35 500 грн. 00 коп. шкоди.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено перевірку додержання Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт №26-158/406від 07.04.2017 року. (а.с.14-25)

Постановою Головного управління Держпраці у Київській області №231 від 19.04.2017 року про накладення штрафу уповноваженими особами за результатами розгляду Акту перевірки №26-158/406 від 07.04.2017 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» накладено штраф у розмірі 32 000 грн. (а.с.29-30)

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 року по справі №826/5655/17 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №231 від 19.04.2017 року. Стягнуто з Головного управління Держпраці у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» судові витрати в сумі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок). (а.с.42-44)

У вказаному рішенні суду встановлено, що суд не вбачає порушень, до яких прийшов Відповідач та які зазначені у висновках акту перевірки ТОВ «БК ЗЗБК №1», а отже спірна постанова, яка винесена на підставі таких висновків, є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 року по справі №826/5655/17 не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому протиправність дій Головного управління Держпраці у Київській області щодо винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №231 від 19.04.2017 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 року по справі №826/5655/17, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що 07.03.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 року по справі №826/5655/17, яке набрало законної сили 12.02.2018 року, видано виконавчий лист №826/5655/17. (а.с.45)

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29.05.2017 року відкрито виконавче провадження №54034483 з примусового виконання постанови №231 виданої 19.04.2017 року Головним управлінням Держпраці у Київській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» на користь держави боргу у розмірі 32000 грн., стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 3200 грн. (а.с.36)

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29.05.2017 року у ВП №54034483 накладено арешт на майно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 32000 грн. (а.с.37)

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.

Як вбачається з інформації виконавчого провадження 54034483, розміщеної на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 04.01.2018 року стягнуто з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 300 грн. 00 коп.

Таким чином, Суд зазначає, що в межах виконавчого провадження 54034483 з примусового виконання постанови №231 виданої 19.04.2017 року Головним управлінням Держпраці у Київській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» на користь держави боргу у розмірі 32000 грн., з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» було стягнуто також грошові кошти у загальному розмірі 3500 грн., які складаються з виконавчого збору у розмірі 3200 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 300 грн. 00 коп.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» було сплачено на рахунок Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві грошові кошти у розмірі 35 500 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №20012 від 28.12.2017 року із зазначенням призначення платежу: «погашення боргу ВП 54034483 (постанова №231 від 19.04.2017р., ГУ Держпраці у Київській області». (а.с.41)

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В спірних деліктних правовідносинах саме на Позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

За приписами статті 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Суд зазначає, що протиправні дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №231 від 19.04.2017 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» встановлено в судовому порядку, що має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди, причино-наслідковий зв'язок характеризується тим, що у зв'язку з неправомірністю винесення даної постанови Позивачем в межах виконавчого провадження з примусового виконання постанови №231 від 19.04.2017 року було сплачено штраф у розмірі 32000 грн. 00 коп. та витрати виконавчого провадження у розмірі 3500 грн. 00 коп. внаслідок чого Позивачу завдано шкоду у розмірі 35 500 грн.

Наявність вини Відповідача-1 у вказаних діях не спростовано під час розгляду справи та відповідно вона за змістом ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України презюмується.

За таких обставин, Суд приходить до висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Судом враховано, що у рішенні Конституційного суду України №12-рп/2001 від 03.10.2001 р. у справі № 1-36/2001 зазначено, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Таким чином, з врахуванням наведених норм права, відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 67/157-10 від 25.05.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, прийнятим державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Частиною першою ст. 48 названого Кодексу встановлено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка, зокрема, передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Аналогічна норма передбачена у Положенні про Державну казначейську службу України, затвердженому Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011. Відповідно до пункту 7 зазначеного Положення Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

Територіальним органом у м. Києві є Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Таким чином, управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державного казначейства України.

З огляду на викладене вище, обов'язок обслуговування бюджетних коштів та списання цих коштів, у тому числі на відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам незаконними діями та рішеннями органів державної влади покладено на Державну казначейську службу України та її територіальні органи, а тому Позивачу надано право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що оскільки Позивачем доведено належними та допустимими доказами відповідно до норм ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України наявність всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди, позовні вимоги Позивача про стягнення шкоди у розмірі 35 500 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, Суд приходить до висновку, що судовий збір за подання вказаної позовної заяви не покладається на Відповідачів та не справляється взагалі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких підстав, Суд зазначає, що Позивач має право на звернення до суду із відповідним клопотанням про повернення сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БАСТІОННА, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (01013, м.Київ, ВУЛИЦЯ БУДІНДУСТРІЇ, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 38979107) шкоду у розмірі 35 500 (тридцять п'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22 червня 2018 року

Суддя О.В. Чинчин