ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2018

Справа № 910/4572/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом          Дочірнього підприємства "ЕНЕРГОРЕМОНТ" Приватного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГОРЕМОНТ"

до          Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"

про                    стягнення 79085,99 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "ЕНЕРГОРЕМОНТ" Приватного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГОРЕМОНТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення 79085,99 грн., з яких: 62918,42 грн. – інфляційне нарахування від простроченої суми, 16167,57 грн. – 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем грошового зобов’язання за договором №69/23-15 на закупівлю робіт від 18.03.2015 щодо своєчасної оплати за виконані роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4572/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

24.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов.

У відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність розрахунку заявлених вимог та первинних документів. В обґрунтування своїх заперечень відповідач також зазначив, що позивачем не було враховано здійсненої відповідачем попередньої оплати та у зв’язку із тим, що сума бору сплачена у лютому 2016 року, на думку відповідача, позивач втратив право звертатись до суду з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 поновлено Публічному акціонерному товариству "КИЇВЕНЕРГО" строк для подання відзиву.

05.06.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як зазначено судом вище, позивач скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, зокрема подав до суду відзив на позов.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015 між Публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" (замовник) та Дочірнім підприємством "ЕНЕРГОРЕМОНТ" Приватного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГОРЕМОНТ" (підрядник) укладений договір №69/23-15 на закупівлю робіт (надалі – договір), відповідно до умов якого підрядник зобов’язався за завданням замовника виконати на свій ризик та своїми силами роботи, зазначені в п. 1.2. договору, а замовник - прийняти і оплатити виконані роботи. Найменування робіт: Капітальний ремонт котла ЦКТІ-75-39 ст.№7 СТ-1 (далі - об’єкт) СВП "КИЇВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" ПАТ "КИЇВЕНЕРГО". Кількісні характеристики робіт, які виконуються за цим договором, визначаються згідно з кресленнями та специфікаціями, технічним завданням і розрахунком договірної ціни та кошторисної документації до неї (додаток 1 до договору). Обсяги закупівлі робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.1.).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати, яка здійснюється впродовж 10 календарних днів після підписання договору у розмірі 304 638,46 грн., тому числі ПДВ 20% - 50 773,08 грн. Підрядник протягом 30 календарних днів з дня надходження коштів у якості попередньої оплати підтверджує їх використання згідно з Актом приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в, або проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням.

Відповідно до п. 4.2. договору, розрахунки за виконані роботи проводяться впродовж 60 календарних днів після підписання Акта КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою № КБ-3 за мінусом попередньої оплати.

Як підтверджено актами приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 24.04.2015 за квітень 2015 року на суму 15 460,84 грн., №2 від 24.04.2015 за квітень 2015 року на суму 106 785,92 грн., № 3 від 22.05.2015 за травень 2015 року на суму 49 902,77 грн., № 4 від 22.05.2015 за травень 2015 року на суму 91 350,72 грн., № 5 від 27.07.2015 за липень 2015 року на суму 380084,15 грн., №6 від 27.08.2015 за серпень 2015 року на суму 705250,13 грн., №7 від 25.09.2015 за вересень 2015 року на суму 74677,13 грн., №8 від 25.09.2015 за вересень 2015 року на суму 873105,52 грн. позивач виконав на виконання умов договору роботи на суму 2296617,18 грн.

15.04.2015, 19.10.2015, 06.11.2015, 30.11.2015, 30.12.2015, 04.02.2015 відповідач здійснив оплату вартості виконаних позивачем робіт, що підтверджується виписками по рахунку позивача та карткою рахунку з операцій по договору за період з 01.04.2015 по 28.02.2016.

Проте, як стверджує позивач, відповідачем було порушено строки оплати за виконані роботи відповідно до договору на закупівлю робіт № 69/23-15 від 18.03.2015, у зв’язку із чим позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 62918,42 грн. та 3% річних у розмірі 16167,57 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Умовами п. 4.1., п. 4.2. договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати, яка здійснюється впродовж 10 календарних днів після підписання договору у розмірі 304 638,46 грн., та в подальшому розрахунки за виконані роботи проводяться впродовж 60 календарних днів після підписання Акта КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою № КБ-3 за мінусом попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач мав здійснити оплату по актам № 1, №2 від 24.04.2015 за квітень 2015 року до 23.06.2015, по актам № 3, №4 від 22.05.2015 за травень 2015 року до 21.07.2015, по акту № 5 від 27.07.2015 за липень 2015 року до 25.09.2015, по акту №6 від 27.08.2015 за серпень 2015 року до 26.10.2015, по актам №7, №8 від 25.09.2015 за вересень 2015 року до 24.11.2015.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача та карткою рахунку з операцій по договору за період з 01.04.2015 по 28.02.2016 відповідач здійснив оплату вартості виконаних позивачем робіт 15.04.2015 (попередня оплата у сумі 304638,46 грн.), 19.10.2015 на суму 338945,94 грн., 06.11.2015 на суму 75000,00 грн., 30.11.2015 на суму 50000,00 грн., 30.12.2015 на суму 80250,13 грн., на суму 125000,00 грн., на суму 375000,00 грн. та 04.02.2015 на суму 947782,65 грн.

При цьому, заперечення відповідача щодо відсутності розрахунку, первинних документів та неврахування позивачем попередньої оплати є безпідставними, оскільки, в матеріалах позовної заяви наявні розрахунки заявлених вимог та первинні документи, що підтверджують виконання робіт та здійснення оплат. При цьому, як вбачається з розрахунку позовних вимог, попередня оплата у сумі 304638,46 грн. врахована позивачем в оплату за актами приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 24.04.2015 за квітень 2015 року на суму 15 460,84 грн., №2 від 24.04.2015 за квітень 2015 року на суму 106 785,92 грн., № 3 від 22.05.2015 за травень 2015 року на суму 49 902,77 грн., № 4 від 22.05.2015 за травень 2015 року на суму 91 350,72 грн. та частково за актом приймання виконаних робіт № 5 від 27.07.2018 за липень 2015 року на суму 41 138,21 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, відповідачем допущено прострочення оплати за виконані роботи відповідно до договору на закупівлю робіт № 69/23-15 від 18.03.2015 за актами за липень 2015 року (частково на суму 338945,94 грн.), серпень 2015 року та вересень 2015 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв’язку із простроченням оплати за виконані за актами за липень 2015 року (частково на суму 338945,94 грн.), серпень 2015 року та вересень 2015 року, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 62918,42 грн. та 3% річних у розмірі 16167,57 грн.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено за періоди з 26.09.2015 по 18.10.2015, з 27.10.2015 по 05.11.2015, з 27.10.2015 по 29.11.2015, з 27.10.2015 по 29.12.2015, з 25.11.2015 по 03.02.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов’язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов’язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Оскільки зобов’язання з оплати за виконані позивачем роботи, відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України, залишалося невиконаним належним чином до 04.02.2016, то позивач має право здійснювати нарахування інфляційних втрат та 3 % річних саме до цієї дати, тобто до 03.02.2016.

При цьому, чинним законодавством не передбачено необхідності звернення позивача з вимогою до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України, у зв’язку із чим, відповіді заперечення відповідача є необґрунтованими.

Судом враховано, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Інфляційні втрати та 3% річних мають триваючий характер та нараховуються за весь час користування коштами і знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому сплив строку позовної давності на зазначені вимоги спливає пропорційно за кожний період нарахування окремо.

Як встановлено судом вище, позивачем вірно встановлено початок прострочення виконання грошового зобов’язання та нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних здійснене за періоди з 26.09.2015 по 18.10.2015, з 27.10.2015 по 05.11.2015, з 27.10.2015 по 29.11.2015, з 27.10.2015 по 29.12.2015, з 25.11.2015 по 03.02.2016, а тому доводи відповідача, що у позивача відсутнє право звертатись за даним позовом до суду є також необґрунтованими.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов’язання, то позивачем правомірно нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 26.09.2015 по 18.10.2015 на суму боргу 338945,94 грн., з 27.10.2015 по 05.11.2015 на суму боргу 705250,13 грн., з 27.10.2015 по 29.11.2015 на суму боргу 630250,13 грн., з 27.10.2015 по 29.12.2015, з 27.10.2015 по 29.12.2015 на суму 580250,13 грн., з 27.10.2015 по 29.12.2015 на суму 500000,00 грн., з 27.10.2015 по 29.12.2015 на суму 375000,00 грн., з 25.11.2015 по 03.02.2016 на суму 74677,13 грн., з 25.11.2015 по 03.02.2016 на суму 873105,52 грн.

Водночас, судом встановлено, що позивачем допущені помилки при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість по акту за серпень 2015 року, а саме: у періодах з 27.10.2015 по 29.11.2015, з 27.10.2015 по 29.12.2015, оскільки нарахування здійснене без зменшення суми заборгованості на здійснені відповідачем оплати та без урахування дати з якої має відсуватись зменшення боргу.

Так, загальний період прострочення за актом за серпень 2015 року на суму705250,13 грн. – з 27.10.2015 по 29.12.2015. В межах даного періоду відповідач здійснив оплати: 06.11.2015 – 750000,00 грн., 30.11.2015 – 50000,00 грн. та 30.12.2015 – 580250,13 грн. (80250,13 грн., 125000,00 грн. та 375000,00 грн.).

Отже у період з 27.10.2015 по 05.11.2015 заборгованість по акту за серпень 2015 року становила 705250,13 грн., у період з 06.11.2015 по 29.11.2015 – 630250,13 грн., у період з 30.11.2015 по 29.12.2015 – 580250,13 грн.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість у розмірі 630250,13 грн. слід здійснювати за період з 06.11.2015 по 29.11.2015, та на суму боргу 580250,13 грн. – за період з 30.11.2015 по 29.12.2015.

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", судом встановлено сума інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача становить 27484,68 грн. та сума 3% річних становить 9425,29 грн., у зв’язку із чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд задовольняє частково позовні вимоги Дочірнього підприємства "ЕНЕРГОРЕМОНТ" Приватного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГОРЕМОНТ" до Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення 79085,99 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" (04050, м. Київ, вулиця МЕЛЬНИКОВА, будинок 31, ідентифікаційний код 00131305) на користь Дочірнього підприємства "ЕНЕРГОРЕМОНТ" Приватного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГОРЕМОНТ" (04071, м. Київ, ПРОВУЛОК ЕЛЕКТРИКІВ, будинок 15, ідентифікаційний код 32073085) інфляційні втрати у сумі 27484,68 грн., 3% річних у сумі 9425,29 грн. та судовий збір у розмірі 822,34 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення: 15.06.2018.

Суддя                                                                                                              О.В. Гулевець