ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2190/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Богатиря К.В.

Суддів: Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

Секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» юрисконсульт ОСОБА_1, за довіреністю;

від Державного підприємства «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» провідний юрисконсульт ОСОБА_2, за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК»

на рішення Господарського суду Одеської області від 26 лютого 2018 року (суддя суду першої інстанції: ОСОБА_3; дата складання повного тексту: 07.03.2018 року; час і місце оголошення рішення: 26.02.2018 року о 15:40 год.; 65119, м. Одеса, пр. Шевченка, 29; Господарський суд Одеської області, зала судових засідань № 11)

по справі № 916/2190/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»

до Державного підприємства «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК»

про стягнення 57 343,32 грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (далі ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі РФ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» (далі ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК», відповідач), в якому просило суд стягнути з останнього на свою користь грошові кошти в сумі 57 343,32 грн. в якості додаткових зборів, а також судовий збір в сумі 1 600 грн.

Позов мотивовано приписами ст.ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 та обґрунтовані невірним зазначенням маси вантажу у накладних по вагонам № 55329353, № 60636834, № 53503132, № 61179404, № 67192658, у звязку з чим було нараховано суму додаткових зборів на загальну суму 57 343, 32 грн., яка згідно акту загальної форми № 206 від 01.04.2017 року складається з наступних платежів, а саме:

- збір за телеграфне повідомлення у кількості 13 шт. на суму 1 586 грн. без ПДВ.;

- збір за завантажування вантажів на вагонних вагах, а саме зважування 12 раз 6 вагонів на суму 2 077,20 грн. без ПДВ;

- збір за маневрову роботу, а саме маневрові роботи 3 години на суму 4 041,60 грн. без ПДВ;

- плату за користування вагонами, а саме користування пятьма вагонами 173 години за кожний вагон на суму 12 973 грн.;

- зберігання вантажів у вагонах, а саме вагон № 55329353 на суму 5 451,10 грн. без ПДВ, вагон № 60636834 на суму 5 524, 80 грн. без ПДВ, вагон № 53503132 на суму 5 303, 80 грн. без ПДВ, вагон № 61179404 на суму 5 377, 50 грн. без ПДВ, вагон № 67192658 на суму 5 451,10 грн. без ПДВ.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26 лютого 2018 року по справі № 916/2190/17 (суддя суду першої інстанції: ОСОБА_3Ф.) позов задоволено; стягнуто з ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» на користь ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі РФ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» суму додаткових зборів у розмірі 57 343, 32 грн. та судовий збір у розмірі 1 600 грн..

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт невідповідності маси вантажу, яка зазначена Вантажовідправником у накладних, фактичній масі вантажу у вагонах № 55329353, № 60636834, № 53503132, № 61179404, № 67192658, у звязку з чим залізницею правомірно та обґрунтовано нараховано суму додаткових зборів в сумі 57 343,32 грн., яка підлягає стягненню на підставі ст.ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування усіх обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26 лютого 2018 року по справі № 916/2190/17 та постановити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт надсилання на адресу ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» 13 одиниць повідомлень телеграфом підтверджується накопичувальною карткою за № 12040934, оскільки зазначена накопичувальна картка не може бути достатнім, допустимим та достовірним доказом направлення телеграм на адресу ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК». На думку апелянта, матеріалами справи не підтверджується надсилання цих довідок взагалі з огляду на відсутність доказів щодо фактичного надсилання цих довідок на адресу ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» телеграфом, а також відсутність копій таких довідок. Наявність накопичувальної картки, але за відсутності доказів направлення телеграм, унеможливлює стягнення збору за видачу довідок про перевезення телеграфом. Зазначена накопичувальна картка за № 12040934 підписана з боку ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» із запереченнями та в оплаті за даною накопичувальною карткою останнім було відмовлено.

До того ж, апелянт зазначає, що пунктом 4.4 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 року № 317,зазначено, що збір за зважування не нараховується, зокрема, за контрольні перевірки маси вантажу, визначеної вантажовідправником. З огляду на зазначене, у залізниці були відсутні нормативні підстави для нарахування збору за зважування, оскільки на станції Пятихатки Придніпровської було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у спірних вагонах.

Крім того, скаржник зауважує на тому, що збір за маневрову роботу нараховується згідно з пункту 1.8 розділу 3 Тарифного керівництва, яким передбачено, що збір за маневрову роботу нараховується у разі, якщо ця послуга надається на вимогу власника підїзної колії, вантажовласника або порту, проте, від ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» такої вимоги до залізниці не надходило.

Більш того, ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» зазначає, що залізницею не зазначено та не підтверджено обставин, які б свідчили про вину відправника - ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» у затримці вагонів для контрольного зважування понад одну добу, а при розрахунку збору за зберігання вантажу протягом 8 діб не враховано, що протягом першої доби вантаж зберігається безкоштовно, а отже навіть якщо б і існували підстави для нарахування такої плати, її необхідно було б розраховувати за 7 діб.

Також апелянт посилається на відсутність документальних підстав для стягнення з ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» додаткових зборів, розрахованих залізницею, оскільки документами, що підтверджують факт користування вантажовласником вагонами і нарахування плати за таке користування є відомість плати за користування вагонами форми ГУ-46, складена відповідно до Правил користування вагонами та контейнерами та накопичувальна картка. Зазначені документи, які підтверджують усі додаткові послуги, нараховані залізницею, складені відносно Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів, а не відносно ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК». Отже, оскільки згідно зазначених документів ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» не є ні платником, ні вантажовласником, то відсутня підстава для стягнення з ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» розрахованих залізницею платежів.

Більш детальніше доводи викладені у скарзі.

Відзив від ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі РФ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16 квітня 2018 року колегією суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В., апеляційну скаргу ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» (вх. № 900/18 від 11.04.2018 року) на рішення Господарського суду Одеської області від 26 лютого 2018 року по справі № 916/2190/17 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, що перешкоджають відкриттю апеляційного провадження по справі.

В звязку з перебуванням судді-члена колегії ОСОБА_4 у відпустці, по справі № 916/2190/17 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи від 04.05.2018 року, яка відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2018 року розподілена складу колегії: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Аленін О.Ю. Філінюк І.Г.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04 травня 2018 року у вищезазначеному складі колегії суддів відкрито апеляційне провадження у справі № 916/2190/17 за апеляційною скаргою ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» на рішення Господарського суду Одеської області від 26 лютого 2018 року; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу не пізніше 5-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та розяснено учасникам справи про їх право не пізніше 5-ти днів з дня вручення ухвали подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14 травня 2018 року справу № 916/2190/17 призначено до розгляду на 11 червня 2018 року о 11:30 год..

В судове засіданні 11 червня 2018 року зявився уповноважений представник ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі РФ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» юрисконсульт ОСОБА_1, за довіреністю, а також уповноважений представник ДП «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» провідний юрисконсульт ОСОБА_2, за довіреністю.

Заяви та клопотання учасниками справи до суду не заявлялись.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2017 року зі станції Іллічівськ Одеської області ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» здійснило відправлення пяти вагонів: № 55329353, № 60636834, № 53503132, № 61179404, № 67192658, згідно накладних № 42571620, № 42571653, № 42571638, № 42571661, на станцію Грекувата Придніпровської залізниці.

На проміжній станції Пятихатки-Стикова при зовнішньому огляді поїзду на коліях станції було виявлено наступне:

- навантаження у вагоні № 55329353 не рівномірне, нижче бортів на 60-80 см.; поглиблень та просипань вантажу не має; вагон бездвірний; люки щільно закриті. При проходженні вказаного вагону через залізничні ваги було виявлено, що вантажовідправником завантажено вантаж більше, ніж передбачено ТГНЛ на 8 350 кг, з підозрою на перевищування вантажопідйомності на 8 100 кг, у звязку з чим вагон направлено до станції Пятихатки Придніпровської залізниці для контрольного зважування, про що складено відповідний Акт загальної форми № 1626 від 25 березня 2017 року;

- навантаження у вагонах № 61179404 та № 67192658 не рівномірне, нижче бортів на 60-80 см.; поглиблень та просипань вантажу не має; вагон бездвірний; люки щільно закриті. При проходженні вагону № 61179404 через залізничні ваги було виявлено, що вантажовідправником завантажено вантаж більше, ніж передбачено ТГНЛ на 7 850 кг, з підозрою на перевищування вантажопідйомності на 7 600 кг, та при проходженні вагону № 67192658 через залізничні ваги також було виявлено, що вантажовідправником завантажено вантаж більше, ніж передбачено ТГНЛ на 7 600 кг, з підозрою на перевищування вантажопідйомності на 7 600 кг, у звязку з чим вищезазначені вагони направлені до станції Пятихатки Придніпровської залізниці для контрольного зважування, про що складено відповідний Акт загальної форми № 1629 від 25 березня 2017 року;

- навантаження у вагоні № 60636834 не рівномірне, нижче бортів на 60-80 см.; поглиблень та просипань вантажу не має; вагон бездвірний; люки щільно закриті. При проходженні вказаного вагону через залізничні ваги було виявлено, що вантажовідправником завантажено вантаж більше, ніж передбачено ТГНЛ на 10 100 кг, з підозрою на перевищування вантажопідйомності на 10 000 кг, у звязку з чим вагон направлено до станції Пятихатки Придніпровської залізниці для контрольного зважування, про що складено відповідний Акт загальної форми № 1628 від 25 березня 2017 року;

- навантаження у вагоні № 53503132 не рівномірне, нижче бортів на 60-80 см.; поглиблень та просипань вантажу не має; вагон бездвірний; люки щільно закриті. При проходженні вказаного вагону через залізничні ваги було виявлено, що вантажовідправником завантажено вантаж більше, ніж передбачено ТГНЛ на 10 100 кг, з підозрою на перевищування вантажопідйомності на 10 000 кг, у звязку з чим вагон направлено до станції Пятихатки Придніпровської залізниці для контрольного зважування, про що складено відповідний Акт загальної форми № 1627 від 25 березня 2017 року.

26 березня 2017 року Поїзд за № 2308 з вагонами за №№ 55329353, 60636834, 53503132, 61179404, 67192658 прибув до станції Пятихатки Придніпровської залізниці та при повторному зважуванні виявлено, що маса вантажу, яка зазначена у накладних, не відповідає фактичній масі вантажу у вагонах, про що були складені комерційні акти за № 456809/6 від 27.03.2017 року, № 456809/7 від 27.03.2017 року, № 456809/8 від 27.03.2017 року, № 456809/9 від 27.03.2017 року.

До того ж , перевіркою було встановлено:

- в накладній № 42571620 у вагоні № 55329353 вказана маса вантажу складає 69 750 кг., фактично встановлено, що маса вантажу складає 73 900 кг., що на 4 900 кг. більше, ніж вказано у накладній та на 4 150 кг. більше, ніж вантажопідйомність вагону;

- в накладній № 42571653 у вагоні № 60636834 вказана маса вантажу складає 69 900 кг., фактично встановлено, що маса вантажу складає 74 800 кг., що на 4 900 кг. більше, ніж вказано у накладній та на 4 150 кг. більше, ніж вантажопідйомність вагону;

- в накладній № 42571638 у вагоні № 53503132 вказана маса вантажу складає 68 550 кг., фактично встановлено, що маса вантажу складає 72 400 кг., що на 3 850 кг. більше, ніж вказано у накладній та на 4 150 кг. більше, ніж вантажопідйомність вагону;

- в накладній № 42571661 у вагоні № 61179404 вказана маса вантажу складає 69 250 кг., фактично встановлено, що маса вантажу складає 73 100 кг., що на 3 850 кг. більше, ніж вказано у накладній та на 4 150 кг. більше, ніж вантажопідйомність вагону; у вагоні № 67192658 вказана маса вантажу складає 69 500 кг., фактично встановлено, що маса вантажу складає 73 800 кг., що на 3 850 кг. більше, ніж вказано у накладній та на 4 300 кг. більше, ніж вантажопідйомність вагону.

Як вказує Позивач, у звязку з виявленою невідповідністю маси вантажу у вагонах № 55329353, № 60636834, № 53503132, № 61179404, № 67192658 на станції Пятихатки Придніпровської залізниці з 25.03.2017 року з 14 год. 35 хв. по 01.04.2017 року 19 год. 35 хв. були нараховані наступні платежі, згідно акту загальної форми № 206 від 01.04.2017 року:

- збір за телеграфне повідомлення у кількості 13 шт. на суму 1 586 грн. без ПДВ.;

- збір за завантажування вантажів на вагонних вагах, а саме зважування 12 раз 6 вагонів на суму 2 077,20 грн. без ПДВ;

- збір за маневрову роботу, а саме маневрові роботи 3 години на суму 4 041,60 грн. без ПДВ;

- плата за користування вагонами, а саме користування пятьма вагонами 173 години за кожний вагон на суму 12 973 грн. без ПДВ;

- зберігання вантажів у вагонах, а саме вагон № 55329353 на суму 5 451,10 грн. без ПДВ, вагон № 60636834 на суму 5 524, 80 грн. без ПДВ, вагон № 53503132 на суму 5 303, 80 грн. без ПДВ, вагон № 61179404 на суму 5 377, 50 грн. без ПДВ, вагон № 67192658 на суму 5 451,10 грн. без ПДВ.

Отже, за розрахунком Позивача, всього Відповідачу було нараховано суму додаткових зборів в розмірі 57 343, 32 грн.

Враховуючи вищенаведене, ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі РФ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» звернулося до Господарського суду Одеської області із відповідним позовом до ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» за захистом свого порушеного права.

Вирішуючи спір по суті, місцевий господарський суд, встановивши факт невідповідності маси вантажу, яка зазначена Вантажовідправником у накладних, фактичній масі вантажу у вагонах № 55329353, № 60636834, № 53503132, № 61179404, № 67192658, дійшов висновку про правомірність нарахування Залізницею додаткових зборів на загальну суму 57 343,32 грн., з яких: збір за телеграфне повідомлення на суму 1 586 грн. без ПДВ.; збір за завантажування вантажу на суму 2 077,20 грн. без ПДВ; збір за маневрову роботу на суму 4 041,60 грн. без ПДВ; плата за користування вагонами на суму 12 973 грн. без ПДВ.; зберігання вантажу у вагонах на суму 27 108,30 грн. без ПДВ; (47 786,10 грн. + 20% ПДВ = 57 343,32 грн.).

Правове обґрунтування правовідносин між сторонами.

Як зясовано судовою колегією, в даному випадку причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з Вантажовідправника грошових коштів в сумі 57 343,32 грн. в якості додаткових витрат, понесених у звязку з перевищенням маси вантажу.

При цьому, правовідносини, які виникли між сторонами у справи, стосуються перевезення вантажу залізничним транспортом, що регулюються положеннями ЦК України, ГК України та Статутом Залізниць.

За приписами статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу (ст. 909 ЦК України).

Положеннями ст. 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).

За змістом ст.ст. 2, 3 Статуту залізниць України (далі - Статут) зазначено, що ним визначаються обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, встановлено, що вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ст. 24 Статуту).

Статтею 118 Статуту встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (стаття 122 Статуту).

Статтею 129 Статуту визначено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Як зясовано судовою колегією, що за результатами перевірки маси переданого до перевезення вантажу Залізницею виявлено її невідповідність із даними, зазначеними Портом у накладній. Факт перевищення Вантажовідправником маси вантажу та завантаження вагонів № 55329353, № 60636834, № 53503132, № 61179404, № 67192658 понад їх вантажопідйомності підтверджується комерційними актами № 456809/6 від 27.03.2017 року, № 456809/7 від 27.03.2017 року, № 456809/8 від 27.03.2017 року, № 456809/9 від 27.03.2017 року, які є належним та допустимим доказом у справі.

Проте, встановивши зазначені обставини відповідно до наведених вище положень законодавства, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з Вантажовідправника, понесених Залізницею, додаткових витрат на загальну суму 57 343,32 грн., але з таким висновком судова колегія погодитись не може, та зазначає наступне.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

1. Щодо стягнення плати за користування вагонами на суму 12 973 грн. без ПДВ, судова колегія виходить з такого.

Статтею 119 Статуту визначено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

За змістом п.п. 2, 3 Правил користування вагонами та контейнерами (затверджених наказом Мінтрансу України № 113 від 25.02.1999 року, зареєстрованих в Мінюсті України за № 165/3458 від 15.03.1999 року) зазначено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці (п. 4 Правил користування вагонами та контейнерами).

Статтею 119 Статуту зазначено, що плата за користування вагонами вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства, користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Положеннями ч. 20 п. 4 Правил користування вагонами та контейнерами передбачено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

Оскільки, в даному випадку, затримка вагонів здійснена станцією Пятихатки Придніпровської залізниці, яка не є станцією відправлення чи призначення, тому нарахування плати за користування вагонами в сумі 12 973 грн. здійснено не у відповідності до ст. 119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами та контейнерами.

Крім того, колегія суддів зауважує, що документи, якими підтверджується усі додаткові послуги нараховані залізницею, а саме: накопичувальна картка та відомість плати за користування вагонами форми ГУ-46, складені відносно Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів, а не відносно Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморська.

Як вбачається з Накопичувальної картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов'язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) № 12040934 від 12.04.2017 року, платником і вантажовласником у картці зазначено Іллічівську філію Державного підприємства «Адміністрація морських портів України) (Адміністрація Іллічівського морського порту), а не Державне підприємство «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК». Також у вказаній Накопичувальній картці зазначено код платника - 1125546, однак кодом ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» визначено - 1173057.

Як вбачається з відомості плати за користування вагонами № 13049214р, у графі Код і найменування платника зазначено: 1125546 Адміністрація Іллічівського морського порту, а в графі Код і найменування вантажовласника - 1100 ІФ ДП АМПУ (Адміністрація Іллічівського МП).

З огляду на зазначене, згідно зазначених документів ДП «МТП «ЧОРНОМОРСЬК» не є ні платником, ні вантажовласником.

За таких обставин, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат у вигляді нарахованої плати за користування пятьма вагонами в розмірі 12 973 грн. без ПДВ.

2. Щодо стягнення збору за маневрову роботу на суму 4 041,60 грн. без ПДВ, судова колегія зазначає наступне.

За приписами пунктів 1.8 - 1.10 розділу 3 «Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги», затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку, від 26.03.2009 року, № 317, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2009 року за № 340/16356 визначено, що збір за маневрову роботу стосується робот які виконуються на залізничній під'їзній колії.

За маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

До такої роботи належать: переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті; подача вагонів на ваги і для дозування; прибирання вагонів після зважування та дозування; у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо); інша маневрова робота з вагонами на станціях, під'їзних коліях та інших місцях незагального користування.

Не стягується плата за маневрову роботу, яка виконується в процесі подачі й забирання вагонів на під'їзних, портових (пристанських) коліях, а саме: розставляння вагонів, що подаються, на вантажні фронти та забирання їх після закінчення вантажних операцій; підбирання вагонів на станційних коліях перед подаванням на під'їзні, пристанські (портові) колії, а також після здавання з під'їзної колії (п. 1.9. розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги)

За пробіг локомотива залізниці з іншої станції для виконання маневрової роботи на вимогу вантажовласника сплачується збір у розмірі 44,4 грн за кожний кілометр тарифної відстані між цими станціями у два кінці, але не менше ніж 118,5 грн. (п. 1.10. Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги).

Таким чином, згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифного керівництва № 1 оплачуються маневрові роботи локомотива залізниці, які виконуються в разі подачі й забирання навантажених і порожніх вагонів, а також маневрові роботи, що виконуються не одночасно з подачею й забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під'їзної колії або вантажовласника.

Маневрові роботи щодо спірних вагонів виконувались поза межами під'їзної колії, а саме - на залізничній колії станції Пятихатки Придніпровської залізниці, проте доказів направлення вимоги Власника під'їзної колії або Вантажовласника в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку нарахування збору за маневрові роботи в сумі 4 041,60 грн. без ПДВ здійснено з порушенням положень Правил користування вагонами і контейнерами та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифного керівництва № 1, оскільки даний збір нараховується лише при наявності вимоги Власника під'їзної колії, а докази наявності такої вимоги відсутні в матеріалах справи, тому й відсутні підстави для нарахування даного збору.

Висновок, до якого дійшла колегія суддів, відповідає висновку з аналогічних правовідносин, викладеного в постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2012 року по справі № 9/12/10 (ЄДРСР № 16461591), відповідно до якого збір за маневрову роботу нараховується лише при наявності вимоги власника під'їзної колії, відсутність такої вимоги унеможливлює нарахування даного збору.

До того ж, маневрова робота, що виконана Позивачем, не оформлена у відповідності до Статуту за допомогою пам'ятки про подавання/збирання вагонів форми ГУ 45. Доказів оформлення такого документу матеріали справи не містять.

За таких обставин, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат у вигляді нарахованого збору за маневрову роботу на суму 4 041,60 грн. без ПДВ., оскільки в матеріалах справи відсутні документи, підтверджуючі вимогу Власника під'їзної колії або Вантажовласника на здійснення маневрових робіт.

3. Щодо стягнення збору за зберігання вантажу у вагонах на суму 27 108,30 грн. без ПДВ, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлений обов'язок одержувача прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 866/5087, встановлено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Крім того, слід зазначити, що пунктом 2 розділу 3 «Тарифного керівництва № 1» Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, визначено, що збір за зберігання вантажів справляється за вантажі, що прибули на станцію призначення та не вивезені або не вивантажені з вини одержувача понад встановлений термін зберігання, тоді як в даному випадку вантаж був затриманий не на станції призначення, а в путі прямування.

Враховуючи наведене, нарахування Залізницею на користь Вантажовідправника збору за зберігання вантажів в сумі 27 108,30 грн. здійснено неправомірно, оскільки вагони з вантажем було затримано ні на станції призначення та ні на підходах до неї, ні на прикордонних, ні припортових станціях тощо, а в путі прямування.

У звязку з чим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат у вигляді нарахованого збору за зберігання вантажів в сумі 27 108,30 грн., оскільки Позивачем не доведено вини Вантажовідправника в затримці спірних вагонів, тому збір за зберігання вантажів Залізницею нараховано безпідставно та не відповідає приписам ст. 46 Статуту залізниць України, пункту 8 Правил зберігання вантажів та розділу 3 Тарифного керівництва № 1.

Висновок, до якого дійшла колегія суддів з аналогічних правовідносин, відповідає висновку, викладеного в постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2012 року по справі № 5006/40/3/2012 (ЄДРСР № 27892715).

4. Щодо стягнення збору за завантажування вантажу на суму 2 077,20 грн. без ПДВ, судова колегія виходить з такого.

Підпунктом 4.4. пункту 4 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 встановлено, що збір за зважування вантажів не нараховується за контрольні перевірки маси вантажу, визначеної відправником (стаття 24 Статуту залізниць України).

В даному випадку, підставою для нарахування зазначеного збору стала контрольна перевірка маси вантажу, тому збір за його зважування не повинен сплачуватись.

Позивачем зважування спірних вагонів відбулось саме під час контрольної перевірки, яка здійснювалась відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, тому підстави для нарахування збору за зважування вантажу у позивача були відсутні.

Висновок, до якого дійшла колегія суддів з аналогічних правовідносин, відповідає висновку, викладеного в постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2012 року по справі № 5006/40/3/2012 (ЄДРСР № 27892715), відповідно до якого збір за зважування не нараховується за контрольні перевірки маси вантажу, визначеної вантажовідправником (стаття 24 Статуту залізниць України).

За таких обставин, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат у вигляді нарахованого збору за завантажування вантажу на суму 2 077,20 грн. без ПДВ., оскільки підставою для нарахування зазначеного збору стала контрольна перевірка маси вантажу, то збір за його зважування не повинен сплачуватись.

5. Щодо стягнення збору за телеграфне повідомлення на суму 1 586 грн. без ПДВ., судова колегія виходить з такого.

Пунктом 10 (№ з/п 3) розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 року № 317, зазначено, що ставка збору за надання одержувачам інформації про вантажі, що прибули на їхню адресу на станції призначення телеграфом, становить 53 грн. за повідомлення.

Відомості щодо надсилання на адресу Відповідача 13 одиниць повідомлень телеграфом міститься в накопичувальній картці № 12040934.

Проте, судова колегія зазначає, що накопичувальній картка це документ, де лише перелічені додаткові платежі, яка не може слугувати доказом того, що телефонограми дійсно були надіслані на адресу Вантажовідправнику, оскільки є похідним документом, у звязку з чим накопичувальна картка не може бути достатнім, допустимим та достовірним доказом направлення телеграм на адресу Вантажовідправника.

Відсутність в матеріалах справи доказів надіслання Залізницею Вантажовідправнику відповідних телеграм у кількості 13 одиниць, а також доказів понесення фактичних витрат по відправленню цих телеграм, дає судовій колегії підстави дійти до висновку про їх не направлення.

Приймаючи до уваги те, що телеграми у кількості 13 одиниць Вантажовідправнику не направлялись, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення вартості телеграм, нарахованої в якості збору, відповідно до Тарифного керівництва № 1, тому позовні вимоги в частині стягнення витрат збору за телеграфне повідомлення на суму 1 586 грн. без ПДВ, які виникли у зв'язку із направленням телеграм, визнаються не доведеними та не підлягаючими задоволенню.

У звязку з чим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат у вигляді нарахованого збору за телеграфне повідомлення на суму 1 586 грн. без ПДВ через їх недоведеність та необґрунтованість.

Висновок, до якого дійшла колегія суддів, збігається з практикою стосовно аналогічних правовідносин, викладеної в постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2012 року по справі № 5006/40/3/2012 (ЄДРСР № 27892715), відповідно до якої за наявності накопичувальної картки, але за відсутності доказів направлення телеграм, судом касаційної інстанції відмовлено у стягненні збору за видачу довідок про перевезення телеграфом.

До того ж, судова колегія зауважує на тому, що наявна в матеріалах справи накопичувальна картка № 12040934 підписана Вантажовідправником із запереченням, а саме: «В оплаті відмовлено згідно з », тому не може свідчити про її правомірність.

Однак, місцевий господарський суд на наведені вище обставини уваги не звернув, у звязку з чим дійшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Результати розгляду апеляційної скарги.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

З урахуванням викладених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі РФ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» до ДП «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» про стягнення грошових коштів в сумі 57 343,32 грн. в якості додаткових зборів.

Щодо стягнення судового збору, судова колегія зазначає наступне.

Положеннями ч. 14 ст. 129 ГПК України передбачено, що суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню, сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає відшкодуванню за рахунок Позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем за подачу апеляційної скарги сплачено 2 400 грн., що підтверджується платіжним документом за № 548 від 30.03.2018 року.

Таким чином, з Позивача на користь Відповідача підлягає стягненню грошові кошти в сумі 2 400 грн. в якості відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 26 лютого 2018 року по справі № 916/2190/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» до Державного підприємства «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» про стягнення грошових коштів в сумі 57 343,32 грн. в якості додаткових зборів відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ; інші відомості відсутні) в особі Регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (місцезнаходження: 49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108; ; інші відомості відсутні) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» (місцезнаходження: 68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6; ; інші відомості відсутні) грошові кошти в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень в якості відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано судом 13.06.2018р.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя І.Г. Філінюк