ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р.м. Харків Справа № 922/3907/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши матеріали зустрічного позову

Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Бізнес Брук", 61001, м. Харків, проспект Гагаріна, 1;

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800;

про визнання недійсними пунктів: абцаца 2 п. А. 3, пп. а, б, в, г п. 2.3.2, п. 6.2 кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016

за участю представників учасників справи:

позивача - Іваненко Г.А. (довіреність б/н від 04.12.2017 року);

відповідача - не з'явився.

Суть спору:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4П16098Г від 25.10.2016 у розмірі , 96 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Бізнес Брук до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними положення кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016, а саме: абцаца 2 п. А. 3, пп. а, б, в, г п. 2.3.2, п. 6.2.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.11.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.12.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2017 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

Так, ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2017 призначено справу № 922/3907/17 до розгляду в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі № 922/3907/17 підготовче провадження по розгляду первісного та зустрічного позовів, і призначено підготовче засідання на 10.01.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.01.2018 первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ "Прем'єр Бізнес Брук" про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі , 96 грн. залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.02.2018 закрито підготовче провадження за зустрічним позовом та призначено до розгляду по суті на 19.02.2018.

19.02.2018 відкрито розгляд справи по суті за зустрічним позовом та протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 19.02.2018, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 202 ГПК України відкладено розгляд справи на 05.03.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.01.2018 зупинено провадження у справі № 922/3907/17 до розгляду Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 29.01.2018 про залишення первісного позову без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 апеляційну скаргу ТОВ "Прем'єр Бізнес Брук" задоволено, ухвалу господарського суду Харківської області від 29.01.2018 скасовано, справу № 922/3907/17 передано до господарського суду Харківської області для розгляду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2018 призначено підготовче засідання за первісним позовом на 29.05.2018. Призначено розгляд зустрічного позову по суті на 29.05.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.05.2018 первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі , 96 грн. залишено без розгляду.

29.05.2018 продовжено розгляд справи по суті за зустрічним позовом.

В судовому засіданні повноважний представник позивача за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав та просив визнати недійсними положення Кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016 в частині:

1. Абзац другий пункту А.З. Кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016, яким встановлено, що згідно ст. 212, 651 ЦК України при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором і непогашені всієї заборгованості за даним Договором на протязі 90 днів з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов'язань має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням строку/терміну повернення кредиту. При не поверненні заборгованості за цим договором у строк/термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня терміну/строку, зазначеному у повідомленні вважається простроченою;

2. Пункт 2.3.2. Кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016 у якому зазначено, що банк на свій розсуд має право:

а) змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦК України, по зобов'язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену в повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором;

або:

б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором;

або:

в) згідно зі ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України здійснити однобічне розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором. Однобічна відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань;

або:

г) достроково за договором та/або іншими кредитними договорами, укладеними з позичальником, стягнути борг позичальника та/або достроково погасити борг позичальника за рахунок реалізації предмета застави;

3. Пункт 6.2 Кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016 у якому зазначено, що договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

В обґрунтування зазначив, що спірні пункти Кредитного договору, які передбачають право банку, без згоди позичальника, на власний розсуд, в односторонньому порядку змінювати умови договору - не відповідають та прямо суперечать вимогам цивільного законодавства України, зокрема законодавчо встановленим загальнообов'язковим принципам свободи договору, добросовісності, розумності та справедливості, які гарантовані положеннями ст. 3, 6, 627 ЦК України. Зазначив, що тільки з позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості позивачу стало відомо, що ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку змінив термін повернення кредиту та встановив новий термін повернення кредиту, а саме 25.09.2017. Наголошував на тому, що, окрім порушення норм ЦК України, вимога про повернення ТОВ «Прем'єр бізнес брук» коштів в розмірі більше 5 млрд. грн. в такий короткий період часу є нерозумною і неможливою. Договором термін повернення кредиту був визначений до 25.10.2025. Крім того ПАТ КБ «Приватбанк» сам визначав цільове призначення кредиту та останньому відомо що кредитними коштами ТОВ «Прем'єр бізнес брук» не користується та що кошти було повернуло ПАТ КБ «Приватбанк» у вигляді та на виконання договорів поруки. Такі дії відповідача на думку позивача свідчать про зловживання банком своїм правом на односторонню зміну умов договору, що є порушенням принципів розумності, справедливості та добросовісності. Зазначив, що в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк» зловживав і зловживає своїми правами, його дії прямо направлені на завдання ТОВ «Прем'єр бізнес брук» шкоди та однозначно спрямовані на повне припинення діяльності ТОВ «Прем'єр бізнес брук» і доведення ТОВ «Прем 'єр бізнес брук» до банкрутства.

Відповідач за зустрічним позовом в призначене судове засідання не з'явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, поштове повідомлення про вручення ухвали господарського суду Харківської області від 16.01.2018 станом на 29.05.2018 до суду не повернулось, разом з тим, відповідно до витягу з реєстру відстеження пересилання поштових відправлень відповідачу вручено поштове відправлення № 283 за довіреністю 21.05.2018, що свідчить про те, що відповідач своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до ст. 74 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

29.05.2018 суд оголосив про закінчення з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник позивача за зустрічним позовом просив позов задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову представника позивача за зустрічним позовом у судових дебатах, суд встановив наступне.

25.10.2016 між ПАТ КБ "Приватбанк" і TOB "Прем'єр бізнес брук" було укладено Кредитний договір № 4П16098Г, відповідно до умов якого банк надав TOB «Прем'єр бізнес брук» кредитний ліміт у розмірі ,00 грн. з відсотковою ставкою відповідно до пп. А.6, А.7 Договору, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності підприємства.

Відповідно до п. А.3. Договору передбачено, що термін повернення кредиту - 15.10.2025.

Абзацом другим цього ж пункту встановлено, що згідно зі ст. 212, 651 ЦК України при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, і непогашені всієї заборгованості за даним договором на протязі 90 днів з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням строку/терміну повернення кредиту. При не поверненні заборгованості за цим договором у строк/термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня терміну/строку, зазначеному у повідомленні, вважається простроченою.

Відповідно до п. 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язується: повернути кредит в строки/терміни, встановлені п. п. 1.2, 2.3.2., 2.2.14.

Положеннями п. 2.3.2. кредитного договору передбачено, що у разі настання будь-якої із наступних подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами цього договору, в т.ч. при порушенні цільового використання кредиту; прострочення позичальником зобов'язань з погашення/повернення боргу за будь-яким кредитом, укладеним між позичальником і банком, понад 30 календарних днів, банк на свій розсуд має право:

а) змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за і договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦК України, по зобов'язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену в повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту; повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором;

або:

б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором;

або:

в) згідно зі ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України здійснити однобічне розірвання договору, з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором. Однобічна відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань;

або:

г) достроково за договором та/або іншими кредитними договорами, укладеними з позичальником, стягнути борг позичальника та/або достроково погасити борг позичальника за рахунок реалізації предмета застави.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору цей договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» наголошує, що при укладенні кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016 з ПАТ КБ "Приватбанк", товариство допустило помилку щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: допустивши існування умови одностороннього розірвання договору, односторонньої зміни умов договору, що створило для ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» несприятливі умови для виконання своїх обов'язків по Кредитному договору.

Таким чином, звертаючись до господарського суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", позивач за зустрічним позовом зазначає, що абзац другий п. А.З., п. 2.3.2. а), б), в), г), п. 6.2 Кредитного договору суперечать вимогам ст. 509, 627 ЦК України, положенням ГК України, моральним засадам, загальним принципам цивільного законодавства, зокрема принципам свободи договору, розумності та справедливості, в зв'язку з чим ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» просить суд визнати дані пункти договору недійсними.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положення ст. 3 ЦК України встановлюють, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати договір, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 1, 2, 3 ст. 6 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві стони договору. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (п.1 ст. 638, п. 1, 3 ст. 626, п.1 ст. 627, п.1 ст. 628, п. 1, 2 ст. 651 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судовий захист майнових інтересів осіб, названих у ст. 4 ГПК України, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 215 ЦК України містить підстави для визнання правочину недійсним, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, проте у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з'ясувати, зокрема, підстави для визнання недійсним договору, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

При цьому, спір - це розбіжності або суперечності між суб'єктами правовідносин з питання факту або права.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою

Як роз'яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (п.1 ст. 229 ЦК України).

Отже, відповідно до положень наведених норм законодавства, зокрема ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, названими нормами права визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору. При цьому не має значення, які це умови істотні, або ті, які сторони узгодили виключно власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання. З підписанням, кредитного договору № 4П16098Г від 25.10.2016 сторони, зокрема узгодили його умови щодо встановлення порушення будь-якого зобов'язання передбаченого договором, зокрема сплати кредиту, відсотків, встановлення інших термінів повернення кредиту, вимагання дострокового повернення кредиту, умови достроково розірвання, і дані умови врегульовані сторонами на власний розсуд, що не заперечувалось позивачем за зустрічним позовом на момент укладення договору, та стали предметом оспорення з направленням відповідачем позовної заяви про стягнення кредиторської заборгованості, процентів, штрафу. Спірні умови договору відповідно до положень законодавства прямо не заборонені, а отже і були обумовлені в договорі та прийняті сторонами до виконання, про що свідчить отримання ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» кредиту.

За таких обставин, суд не вбачає доведеними зазначені ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» підстави визнання недійсними пунктів кредитного договору як таких, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки норми права не містять прямої заборони до визначення таких умов правочину, а проаналізовані судом положення ЦК України надають можливість сторонам договору врегульовувати взаємовідносини на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (п. 1, 2 ст. 73, п. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 3 ст. 236, ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволені заявлених ТОВ «Прем'єр Бізнес Брук» позовних вимоги про визнання недійсними пунктів кредитного договору за умови їх необґрунтованості та недоведеності.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Положення п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати, а саме судовий збір, сплачений позивачем за зустрічним позовом при подані позову, за умови відмови судом в задоволенні позову не підлягають йому відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 127, 129, 165, 177, 202, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суду, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 04.06.2018.

Суддя Н.А. Новікова