ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2018

Справа № 910/3465/18

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 427 879,91 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018 р. до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до Державного агентства резерву України про стягнення 427 879,91 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 р. про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та додаткової угоди від 19.11.2014 р. № 4 до нього належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання по сплаті витрат на зберігання матеріальних цінностей, у зв’язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.03.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

23.04.2018 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

08.07.2003 р. між Державним комітетом України з державного матеріального резерву (комітет) та Державний територіально-галузевим об’єднанням «Південно-Західна залізниця» (зберігач) укладено договір № ПЗ/НР-032787/НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 4 від 19.11.2014 р. до договору ПЗ/НР-032787/НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 08.07.2003 р.

Відповідно до п.1 Указу №1085/2010 від 09.12.2010р. Президента України “Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади”, вирішено утворити Державне агентство резерву України, реорганізувавши Державний комітет України з державного матеріального резерву.

У п. 5 вказаного Указу Президента України встановлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших - центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 р., як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов’язків зі зберігання матеріальних цінностей.

У п.1.1 договору № ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 р. вказано, що зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними зберігачем на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

За умовами п.3.1 договору, комітет зобов’язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітентом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (п.7.3 договору).

Пунктом 4.1. договору встановлено, що відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно щорічного погодженого комітетом зведеного кошторису витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Кошторис розрахунку витрат на утримання цінностей, направлений зберігачем на погодження комітету, повинен бути розшифрований по всім статтям витрат, а також містити пояснювальну записку (п. 4.2.).

На виконання умов договору сторонами затверджено кошторис витрат на зберігання цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії «Південня-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на 2017 рік, підписаний та погоджений Державним агентством резерву України (наявний в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди, сторони погоджують розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 1-3 квартали 2014 року у сумі 424 351,4 грн., в тому числі ПДВ у сумі 70 725,23 грн.

При цьому, у п.4 сказаної додаткової угоди сторонами досягнуто згоди, що умови п. 1 даної додаткової угоди застосовуються до відносин, які виникли до моменту її підписання і діють з 01.01.2014 р.

У додатковій угоді від 19.11.2014 р. сторонами погоджено викладення п.п. 4.3.-4.4. договору № ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2013в новій редакції, зберігач надає Держрезерву щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Оплата витрат (з урахуванням податку на додатку вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Держрезервом здійснюється на підставі актів по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

За 3 квартал та 4 квартал 2017 року витрати позивача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву склали 414 839,73 грн., з яких за 3-й квартал 2017 року – 138 553,43 грн. та за 4-й квартал 2017 року – 276 282,30 грн, що підтверджується актами на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 3 квартал 2017 року та за 4 квартал 2017 року, звітами про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії «Південно-Західна залізниця».

Відповідно до п. 3 договору, комітет зобов’язаний: відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі. Оплачувати зберігачу вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки). Контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан. Повертати зберігачу погоджений, або з зауваженнями, кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.

Вищезазначеним фактично спростовуються доводи відповідача щодо неузгодження Державним агентством матеріального резерву розміру витрат зберігача за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 3 та 4 квартали 2017 року витрат за договором № ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 р.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором № ПЗ/НР-032787/НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 08.07.2003 р. у відповідача перед позивачем в сумі 414 839,73 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державний матеріальний резерв” державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

У ст. 2 Закону України “Про державний матеріальний резерв” вказано, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532, відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

При цьому, щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що акти взаєморозрахунків фактичних витрат на спірну суму між сторонами не підписані, суд зазначає, що складання таких актів не є підставою для виникнення між сторонами зобов'язальних правовідносин у даному випадку, оскільки правовідносини виникають саме з договору № ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 р. та факту здійснення позивачем відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Таким чином, з огляду на предмет та підстави позовних вимог, до предмету доказування у справі входять обставини щодо виникнення між сторонами господарських зобов'язальних правовідносин (які виникають з укладеного між сторонами договору та факту надання позивачем послуг відповідального зберігання). Водночас, акт взаєморозрахунків може бути одним з доказів на підтвердження обставин наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин, однак не підставою для виникнення у відповідача обов'язку з відшкодування витрат позивача.

У зв’язку з неналежним виконання зобов’язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2401,00 грн. та індексу інфляції в розмірі 10 639,18 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов’язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 10 639,18 грн. та 3 % річних в розмірі 2 401,00 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкіна, будинок 28, ) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (01601, вул. Лисенка, 6, м. Київ, ) основний борг в розмірі 414 839 (чотириста чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять дев’ять) грн. 73 коп., 3 % річних в розмірі 2 401 (дві тисячі чотириста одну) грн. 00 грн., індекс інфляції в розмірі 10 639 (десять тисяч шістсот тридцять дев’ять) грн. 18 коп. та судовий збір в розмірі 6 418 (шість тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 20 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           С.М. Мудрий