РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2018Справа № 910/22484/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік»

до Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»

про стягнення 23 236,75 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Репа Я.І.

Представники: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення 23 236,75 грн. збитків внаслідок нестачі вантажу при перевезенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/22484/17 (суддя Щербаков С.О.) позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто заявнику без розгляду на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 у справі № 910/22484/17 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/22484/17 скасовано, матеріали справи № 22484/17 передано на розгляд Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/426 від 12.04.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/22484/17, у зв'язку з відпусткою судді Щербакова С.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2018 справу № 910/22484/17 передано на розгляд судді Гумеги О.В.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до пункту 11 частини 1 Перехідних положень якого заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття провадження у справі, а також те, що вказана справа має бути розглянута в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки є справою, у якій ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та є справою незначної складності, визнаною судом малозначною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/22484/17 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та позивачу - відповіді на відзив.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем і відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 17.04.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву і додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

06.06.2017 за залізничною накладною № 41865122 та 07.06.2017 за залізничними накладними № 41885674, № 41885609 Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі відокремленого підрозділу Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» здійснило перевезення на відкритих платформах відповідно трьох 40-ка футових контейнерів з відкритим верхом (Open Top) № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304 з новими резиновими покришками до автомобілів, автобусів, мотоциклів за станції відправлення Одеса-Порт Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» до станції призначення Інгулець Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

Згідно положень ч. 3 ст. 909 ЦК України та ч. 2 ст. 307 ГК України та статті 6 Статуту залізниць України залізничні накладні № 41865122 від 06.06.2017, № 41885674, та № 41885609 від 07.06.2017 за своєю правовою природою є письмовою угодою на перевезення вантажу і підтверджують укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом між Товариством з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік» (позивачем) та Публічним акціонерним товариством «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» (відповідачем) в особі відокремленого підрозділу Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

Відповідно до даних розділу 20 залізничних накладних № 41865122 від 06.06.2017, № 41885674, та № 41885609 від 07.06.2017, визначено, що всередині кожного контейнеру № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304 міститься з'ємне обладнання - тент в комплекті зі стійками та тросом. Вантаж розміщено й закріплено згідно з НТУ від 16.01.2017 № 01Мод/2017 відправником.

Позивач зазначив, що на станції відправлення Одеса-Порт Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» вагони № 94340957, № 94227675, № 94335940 з контейнерами № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304 були прийняті відповідачем до перевезення без будь-яких зауважень щодо стану вантажу та його завантаження.

10.06.2018 вантаж було доставлено до станції призначення Інгулець Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», де працівниками станції 11.06.2018 під час проведення первинного комерційного огляду вантажу було встановлено відсутність в контейнерах № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304 тентів, які були зазначені в залізничних накладних № 41865122 від 06.06.2017, № 41885674, та № 41885609 від 07.06.2017, що було зафіксовано в Акті загальної форми № 6148.

12.06.2017 представниками перевізника (відповідача) та представником вантажоотримувача - ПАТ «ІНГЗК» були складені комерційні акти № 467703/9, № 467703/8, № 467703/7 про відсутність тентів в контейнерах № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304, які прибули поїздом № 3562 в вагонах № 94340957, № 94227675, № 94335940, про що у накладних № 41865122 від 06.06.2017, № 41885674, та № 41885609 від 07.06.2017 було зроблено відповідні відмітки.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажоодержувач зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як встановлено судом по матеріалам справи, укладання договору перевезення вантажу між позивачем та відповідачем, відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України та ч. 2 ст. 307 ГК України, підтверджується складанням транспортних накладних № 41865122 від 06.06.2017, № 41885674, та № 41885609 від 07.06.2017.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлене цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

В даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються саме спеціальними нормативно-правовими актами, оскільки предметом позовних вимог є саме стягнення вартості нестачі вантажу.

З огляду на зміст комерційних актів № 467703/9, № 467703/8, № 467703/7 від 12.06.2017, позивач зазначив, що недостача вантажу сталась внаслідок незабезпечення відповідачем (Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця») збереження вантажу на шляху слідування.

Згідно ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 110 Статуту залізниць України визначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 113 Статуту залізниць України передбачено, що передача права на пред'явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Так, відповідно до переуступного напису, зробленого на наявних в матеріалах справи накладних № 41865122 від 06.06.2017, № 41885674, та № 41885609 від 07.06.2017 генеральним директором та головним бухгалтером ПАТ «ІНГЗК» підтверджено, що право на пред'явлення претензії та позову передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік» (відправнику, позивачу).

Згідно ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України, за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями ч. 1 ст. 114 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту залізниць України).

Частиною 2 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Згідно п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій (ст. 130-137 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріали справи містять копію Договору № 2301 від 31.07.2014 транспортного субекспедирування, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ» (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік» (субекспедитор, позивач). Відповідно до Додатку № 8/1 від 25.05.2017 до Договору № 2301 від 31.07.2014 транспортного субекспедирування, субекспедитор (позивач) зобов'язався за винагороду організувати траспортно-експедиторське обслуговування по доставленню імпортного вантажу (шини автомобільні) отримувачам вантажу в м. Кривий Ріг в кількості 6-ти контейнерів (40-ка футових Open Top) із залученням до морського перевезення контейнерної лінії «CMA CGM», а експедитор зобов'язався своєчасно повернути контейнерне обладнання і нести відповідальність за його пошкодження (в т.ч. втрату його комплектуючих).

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії Договору № 701 від 24.02.2012, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ» Україна» (агент, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік» (замовник, виконавець, позивач), судом встановлено, що останньому були надані в користування контейнери з відкритим верхом (Open Top) № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304 для організації перевезення нових автомобільних., автобусних, мотоциклетних покришок з порту Моджі (Японія) через порт Одеса, отримувачі вантажу - ПАТ «ІНГЗК» в м. Кривий Ріг. В склад кожного із зазначених контейнерів входить з'ємне обладнання - тент зі стійками та тросом.

Пунктом 4.3.8 Договору № 701 від 24.02.2012 передбачено, що, у разі знищення або пошкодження переданого замовнику контейнерного обладнання, беззастережно сплатити вартість контейнерного обладнання в розмірі, визначеному морським перевізником на підставі виставленого агентом (Товариством з обмеженою відповідальністю «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ» Україна») рахунку. У разі пошкодження контейнерного обладнання третіми особами, залученими замовником (позивачем), останній несе відповідальність перед агентом за дії залучених ним третіх осіб як за свої власні.

Відповідно до п. 9.1 Договору № 701 від 24.02.2012, сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором у розмірі фактичних збитків, завданих іншій стороні.

В позовній заяві позивач зазначає, що при поверненні йому вантажоотримувачем (ПАТ «ІНГЗК») контейнерів, в залізничній накладній № 46054771 від 15.06.2017 (копія наявна в матеріалах справи) в графі 20 зазначено, що контейнери тентом не накриті і далі вже 22.06.2017 при поверненні позивачем контейнерів № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304 агенту (Товариству з обмеженою відповідальністю «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ» Україна») було встановлено відсутність тентів та зафіксовано приймальними актами № 1249110, « 1249111, № 1249112 Товариством з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ Порт» - оператором контейнерного терміналу Одеської філії ДП «Адміністрації морських портів України», що є порушенням позивачем п. 4.3.5 Договору № 701 від 24.02.2012 щодо повернення контейнерного обладнання, чим було завдано шкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ» Україна» на суму фактичних збитків - вартості втрачених тентів до контейнерів № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304.

За відшкодуванням завданих збитків Товариство з обмеженою відповідальністю «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ» Україна» звернулося до позивача з листом-претензією № 4082/1 від 05.09.2017, відповідно до якого заявило вимогу про оплату вартості неповернутого обладнання в розмірі 23 236,75 грн. на підставі рахунка № UAIM0291964 від 05.09.2017 (копії листа-претензії та рахунка наявні в матеріалах справи).

25.10.2017 позивач здійснив відшкодування матеріальних збитків в сумі 23 236,75 грн., завданих Товариству з обмеженою відповідальністю «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ», внаслідок втрати тентів до контейнерів № ECMU6500926, № TRIU0451012, № TRLU6411304, що підтверджується позивачем наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 682 від 25.10.2017 на суму 23 236,75 грн.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, обов'язковою умовою відшкодування збитків є порушення учасником господарських відносин його власних господарських зобов'язань перед іншими суб'єктами господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, який включає в себе: протиправну поведінку (дію чи бездіяльність); збитки, завдані такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вину особи, внаслідок протиправної поведінки якої було заподіяно збитки.

З огляду на невиконання відповідачем покладених на нього законом та договором перевезення зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, позивач вважає, що такими діями відповідач заподіяв йому збитків у розмірі вартості втраченого вантажу, які позивач має право відшкодувати.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов'язку відшкодувати завдані позивачу збитки.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» 23 236,75 грн. збитків внаслідок нестачі вантажу при перевезенні, визнається обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем разом із позовною заявою подано попередній розрахунок суми судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Портінвест Лоджистік» (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Праці, буд. 9/1; ідентифікаційний код 36978722) 23 236,75 грн. (двадцять три тисячі двісті тридцять шість гривень 75 коп.) збитків, 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 13.06.2018.

Суддя Гумега О.В.