ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/13078/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Баранець О.М., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Повара О.М.,

відповідачів - Савяк І.Б., Новака А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Підченко Ю.О.)

від 13.12.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Кропивна Л.В., Зеленін В.О., Чорногуз М.Г.)

від 08.02.2018

за позовом приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

до 1) Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького",

2) компанії Ryanair DAC ( Авіакомпанія "РайанЕйр")

3) Міністерства інфраструктури України

про визнання правочину та рішення недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору про умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", укладеного між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр"); визнання недійсною згоди Міністерства інфраструктури України на укладення договору про умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр").

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що договір про умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", укладений між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр"), містить дискримінаційні положення, оскільки надає авіакомпанії "РайянЕйр" не передбачені законодавством пільги та ставить у привілейоване порівняно з позивачем становище, що є порушенням чинного законодавства України та підставою для визнання такого правочину недійсним у судовому порядку. Невідповідність договору законодавству є підставою для визнання недійсною згоди, яка надана Міністерством інфраструктури України на укладення спірного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

28.02.2018 позивач подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просить скасувати постановлені у справі судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування судових рішень зазначає порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст. 82, ч.1 ст. 4-3, ч.1 ст. 4-7, ч.1 ст. 43 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), не здійснивши розгляд справи по суті. А суд апеляційної інстанції порушив норми ч.4 ст.74, ч.1 ст.81, п.3 ч.1 ст.282 ГПК України. Також судами неправильно застосовані норми матеріального права - ст. ст.16, 203, 215, ч.1 ст. 638, ст. 639 ЦК України, ст. 20, ч.2 ст.31, ч.2 ст. 180, ч.1 ст. 181 ГК України, ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

У відзивах на касаційну скаргу відповідачі ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Міністерство інфраструктури України, посилаючись на законність та обгрунтованість постановлених у справі судових рішень, просять залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону (пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск) забороняються.

В силу ст. 4 цього Закону його дія поширюється на відносини між юридичними особами публічного та приватного права, місцезнаходження яких зареєстровано на території України, а також фізичними особами, які перебувають на території України.

Відповідно до ст. 31 Господарського кодексу України дискримінацією суб'єктів господарювання органами влади визнається, зокрема, надання окремим підприємцям податкових та інших пільг, які ставлять їх у привілейоване становище щодо інших суб'єктів господарювання, що призводить до монополізації ринку певного товару.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що 15.03.2017 у будівлі Міністерства інфраструктури України відбувся спільний брифінг Міністра інфраструктури та комерційного директора компанії Ryanair DAC (авіакомпанії "РайянЕйр"). У ході брифінгу Міністр інфраструктури повідомив, що з жовтня 2017 року авіакомпанія "РайянЕйр" почне виконувати регулярні польоти до/з Києва (міжнародний аеропорт "Бориспіль") та Львова (міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького). З Києва літаками авіакомпанії можна буде дістатися до Ейндховена, Лондона, Манчестера та Стокгольма. Зі Львова авіакомпанія виконуватиме польоти до Кракова, Вроцлава, Берліна, Будапешту, Ейндховена, Лондона та Меммінгена. Відразу після брифінгу стартував продаж квитків на рейси компанії Ryanair DAC (авіакомпанії "РайянЕйр") до/з міст Львова та Києва, які, за інформацією авіакомпанії, у жовтні та листопаді 2017 року будуть доступні за ціною всього від 19,99 євро. Позивачу стало відомо, що низька вартість квитків компанії Ryanair DAC (авіакомпанії "РайянЕйр") на рейси до/з Львова та значний попит на них пояснюється тим, що компанія Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") отримала особливі, недоступні позивачу умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького". Умови аеропортового обслуговування компанії Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") в аеропорту оформлені договором, що укладений між нею та ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького".

Ставки аеропортових зборів є державною регульованою ціною, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1548 від 25.12.1996 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)", встановлюється Міністерством інфраструктури України за погодженням з Мінекономрозвитку.

Ставки аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропорту затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 433 від 14.04.2008 (далі - наказ № 433). Пунктом 3.1 наказу № 433 встановлено, що з метою стимулювання авіакомпаній як комерційних партнерів аеропортів за рішенням керівника аеропорту до граничних ставок аеропортових зборів при виконанні регулярних рейсів можуть застосуватися знижувальні коефіцієнти до 0,2, виходячи з економічної ефективності та з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, а також з урахуванням ціни квитка.

На підставі вказаної норми аеропортом видано наказ №229 від 18.05.2016, яким затверджено "Положення про застосування знижувальних коефіцієнтів для граничних ставок аеропортових зборів, послуг наземного обслуговування повітряних суден та пасажирського обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" (далі - Положення).

Положенням визначені розміри знижувальних коефіцієнтів та платежів, які позивач вносить на користь аеропорту згідно з додатком В 1.0, а також умови їх застосування. Відповідно до пунктів 2.2 та 3.2 Положення знижувальні коефіцієнти застосовується до авіакомпаній з дотриманням принципу рівного ставлення та недискримінації до кожної авіакомпанії, яка відповідає вимогам Положення.

Умови Положення є публічною офертою аеропорту для кожної авіакомпанії, що має намір обслуговуватися в аеропорту, розміщені на сайті аеропорту та відображаються у договорах з авіакомпаніями.

Позивач є підприємством, яке здійснює діяльність в галузі надання послуг з перевезення пасажирів, багажу та вантажу повітряним транспортом. Його право на здійснення вказаної діяльності підтверджується, зокрема, ліцензією на надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом серія АГ № 505921 від 27.06.2012 та сертифікатом експлуатанта СE № UK від 14.10.2015.

Позивач, серед іншого, виконує повітряні перевезення (регулярні внутрішні та міжнародні рейси) в обох напрямках з/до аеропорту за такими маршрутами: Львів-Київ; Львів-Тель-Авів; Львів-Стамбул; Львів-Болонья, Львів-Рим; Львів-Мадрид; Львів-Вільнюс; Львів-Каунас. Такі рейси виконуються на підставі прав на експлуатацію повітряних ліній, виданих Державною авіаційною службою України. Для обслуговування вказаних рейсів, між позивачем та державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" (далі - Аеропорт) укладено договір у вигляді додатку В1.0 № ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (далі - додаток В 1.0).

З урахуванням приписів Положення, між позивачем та аеропортом укладено додаткову угоду №5 від 12.09.2016 до додатку В 1.0, умови якої передбачають, що аеропорт застосовує до МАУ систему знижувальних коефіцієнтів до граничних ставок аеропортових зборів, а також ставок за послуги з наземного обслуговування повітряних суден та пасажирського обслуговування. Розмір та умови застосування вказаних знижувальних коефіцієнтів відображені в додатку №4 від 12.09.2016 до додатку В 1.0, які повністю відповідають приписам Положення.

Наказом аеропорту №43 від 27.01.2017 до Положення внесено зміни, які є дискримінаційними та такими, що неправомірно відображені в договорі між аеропортом та авіакомпанією "РайянЕйр", оскільки зі змінами до Положення авіакомпанії "РайянЕйр" надані знижки, що недоступні позивачу та ставлять його у завідомо невигідне становище порівняно з авіакомпанією "РайянЕйр" в частині витрат на обслуговування в аеропорту, адже змінами до Положення введено поняття "нова авіакомпанія" та доповнено положення пунктом 3.7, яким передбачені знижувальні коефіцієнти на послуги з наземного обслуговування повітряних суден та пасажирського обслуговування для нової авіакомпанії, яка бажає здійснювати нові регулярні рейси, крім рейсів США, Канада, Таїланд та Китай.

Згідно з цим пунктом, нова авіакомпанія має право на застосування знижувального коефіцієнту 0,5 на послуги з наземного та пасажирського обслуговування нових регулярних рейсів упродовж 5 років з моменту виконання 1-го рейсу. Позивач новою авіакомпанією в розумінні змін до Положення не є, а тому передбачені Положенням умови надання та застосування знижок при виконання нових рейсів є значно вигіднішими для нових авіакомпаній та дискримінують позивача, який не є новою авіакомпанію, а тому не може розраховувати на отримання знижки у розмірі 50% від вартості послуг аеропорту з наземного та пасажирську обслуговування впродовж 5 років.

Таким чином, позивач вважає, що укладений між аеропортом та авіакомпанією "РайянЕйр" договір містить дискримінаційні щодо позивача умови, передбачені змінами до Положення, що є недопустимим та законодавством забороняється. В результаті укладення дискримінаційного договору авіакомпанія "РайянЕйр", як нова авіакомпанія, отримала необґрунтовані конкурентні переваги у порівнянні з позивачем.

З огляду на поширення інформації про укладення договору та значну кількість рейсів, які авіакомпанія "РайянЕйр" планує виконувати з/до аеропорту, у позивача є підстави вважати, що між аеропортом та авіакомпанією "РайянЕйр" укладено договір про умови аеропортового обслуговування, який є значним господарським зобов'язанням у розумінні ч. 1 статті 73-2 ГК України, згоду на укладення якого надало Міністерство інфраструктури України. Враховуючи дискримінаційний характер договору, Міністерство інфраструктури України не мало підстав погоджувати його укладення, у зв'язку з чим укладений договір та згода міністерства на укладення такого договору є незаконними та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що в матеріалах справи оспорюваний позивачем договір відсутній, а відповідачі надали пояснення, що договір про умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" на час розгляду справи судом першої інстанції між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC не укладався, Міністерство інфраструктури України згоди на укладення такого правочину не надавало. Отже, обставини, на які посилається позивач, свого документального підтвердження під час розгляду не знайшли, а доводи про порушення його суб'єктивного права з боку відповідачів внаслідок існування оспорюваних договору та згоди на його укладення мають характер припущень, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Оскільки, як на час розгляду справи у суді першої інстанції (ст. 33 ГПК України в редакції до 15.12.2017), так і в апеляційному господарському суді (ст. 74 ГПК України), обов'язок доказування і подання доказів в судовому процесі покладається на сторони, а позивачем обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, не були доведені, то висновок господарських судів про безпідставність позову є законним та обгрунтованим.

Доводи касаційної скарги нездійснення судом першої інстанції розгляду справи по суті, спростовуються як протоколами судових засідань, так і технічним записом судового засідання, які підтверджують надання представниками сторін пояснень у судовому засіданні. Рішення суду постановлено на підставі дослідження та оцінки зібраних у справі доказів.

Відносно доводів касаційної скарги про порушення статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, яке полягає у неповідомленні компанії Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") про судові засідання, то суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 310 ГПК України розгляд справи за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання є підставою для скасування судового рішення з направлення справи на новий розгляд лише у випадку якщо такий учасник справи обгрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Отже, посилання інших учасників справи на такі підстави не тягне скасування судових рішень за умови інших передбачених законом підстав для їх скасування.

Крім того, досліджуючи аналогічні доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд їх спростував, вказавши, що згідно з п. а ч. 1 ст. 10 Конвенції якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном. На відміну від України, яка п. 5 Закону України № 2052-III від 19.10.2000 приєдналася до Конвенції із застереженням в т.ч. щодо не використовування на своїй території способів передачі судових документів, передбачених статтею 10 Конвенції, Ірландія при приєднанні до Конвенції застережень щодо незастосування ст. 10 Конвенції не робила, а відтак п. а ст. 10 Конвенції не обмежує можливості надсилати судові документи особам, місцезнаходженням яких є Ірландія, безпосередньо поштою. А тому визначення судом способу відправлення судових документів відповідачу-2 шляхом надіслання безпосередньо за адресою його місцезнаходження не суперечить вимогам Конвенції.

Щодо доводів касаційної скарги про неправильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що норми Закону України "Про запобігання та протидії дискримінації в України" не наділяють особу правом на позов про визнання недійсним правочину, вчиненого іншими учасниками цивільних відносин у межах здійснення ними цивільних необхідно зазначити таке.

Право на позов існує в двох аспектах - матеріальному та процесуальному розуміннях. У процесуальному розумінні таке право як елемент правоздатності у суб'єкта цивільного права існує завжди. Воно закріплюється і гарантується ст. 8 Конституції України. Разом з тим, право на позов в матеріальному розумінні - це можливість захисту порушеного права у судовому порядку. Іншими словами, право на позов в матеріальному розумінні визначається як елемент суб'єктивного цивільного права і характеризує його стан у разі порушення, коли воно здатне до відновлення чи підтвердження судом проти бажання зобов'язаної особи. Саме на відсутність у позивача права на позов у матеріальному аспекті вказав апеляційний господарський суд, встановивши недоведеність існування оспорюваних договору та згоди на його укладення, які на думку останнього, містили дискримінаційні умови щодо нього. Отже, зазначений висновок не є наслідком неправильного застосування норм матеріального права, про що зазначає позивач у касаційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати недоведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки судами попередніх інстанцій на підставі зібраних у справі доказів не було встановлено існування договору про умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", укладеного між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр") та згоди Міністерства інфраструктури України на укладення договору про умови аеропортового обслуговування в державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр"), доводи касаційної скарги про те, що вказані договір і згода на його укладення є дискримінаційними щодо позивача не є необгрунтованими.

Враховуючи викладене вище, постановлені у справі судові рішення грунтуються на правильній правовій оцінці зібраних у справі доказів в їх сукупності та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому підстави для їх скасування та передачі справи на новий розгляд відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання касаційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі за № 910/13078/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О.Баранець

І. Ткач