ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/12974/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представника позивача - адвоката Максиміхіної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейський центр консалтингу та оцінки"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018

та рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017

у справі № 910/12974/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейський центр консалтингу та оцінки"

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про розірвання договору, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ТОВ "Європейський центр консалтингу та оцінки" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби автомобільних доріг у Київській області про розірвання договору № 83-12 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування землею на територіальні автомобільні дороги місцевого значення (залишки послуг) від 26.04.2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 (суддя Плотницька Н.Б.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 (колегія суддів у складі: Корсакової Г.В. - головуючого, Майданевича А.Г., Хрипуна О.О.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Так скаржник вказує на те, що суди дійшли помилкових висновків про те, що сторони договору мають право продовжити виконання своїх зобов'язань за діючим договором; внесення змін до договору в залежності від реального фінансування згідно з вимогами пунктів 1.3. та 4.4. цього договору було покладено на замовника, але протягом трьох років після закінчення строку дії договору 31.12.2015 замовником не було виконано покладених на нього обов'язків. При цьому суди не надали належну оцінку тим доказам, які свідчать про порушення відповідачем вимог договору, а також зміну істотних умов договору, у зв'язку з втратою чинності нормативно-правових актів у відповідних правовідносинах.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2018 відкрито провадження за касаційною скаргою, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.05.2018 та встановлено строк для подання відзивів на касаційну скаргу до 23.05.2018.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не надходило відзивів на касаційну скаргу у встановлений в ухвалі від 02.04.2018 строк.

Заслухавши доповідь головуючого судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між Службою автомобільних доріг у Київській області (замовником) та ТОВ "Європейський центр консалтингу та оцінки" (виконавцем) 26.04.2012 укладено договір № 83-12 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування землею на територіальні автомобільні дороги місцевого значення (залишки послуг), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується до грудня 2012 року надати послуги відповідно до діючих нормативно-правових документів та надає готову продукцію, а замовник - прийняти і оплатити надані послуги. Кінцевим продуктом виконання послуг для замовника є державний акт на користування землею. Найменування послуг: "74.20.3 (інженерні послуги). Розробка технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування землею на територіальні автомобільні дороги місцевого значення (залишки послуг)". Кількість послуг: відповідно до технічного завдання.

Відповідно до п. 2.1. договору виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає технічному завданню та діючим нормативним документам.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору його ціна становить 1 337 373, 04 грн., у тому числі ПДВ 222 895, 50 грн. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за надані послуги здійснюються в межах договірної ціни та виділених коштів на оплату послуг згідно з планом фінансування (по мірі надходження коштів від головного розпорядника коштів на рахунок замовника).

Відповідно до п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2012, але до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

В подальшому дію договору було декілька раз пролонговано сторонами, про що було укладено: додаткову угоду № 2 від 29.12.2012 до договору, якою продовжено строк його дії до 31.12.2013, але до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором; додаткову угоду № 4 від 30.12.2013 до договору, якою продовжено строк його дії до 31.12.2014, але до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором; додаткову угоду № 7 від 31.12.2014 до договору, якою продовжено строк його дії до 31.12.2015, але до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Також додатковою угодою № 7 від 31.12.2014 викладено п. 1.1. договору в наступній редакції: "Виконавець зобов'язується надати послуги відповідно до діючих нормативно-правових документів та надає готову продукцію, а замовник - прийняти і оплатити надані послуги. Кінцевим продуктом надання послуг для замовника є свідоцтва (витяги) на право постійного користування земельними ділянками".

Відповідно до п.п. 6.1.2. договору в редакції додаткової угоди № 7 від 31.12.2014 замовник надає виконавцю інформацію необхідну для виконання пункту 1 цього договору; інформує виконавця про впровадження нових та діючих нормативних документів; оперативно надає вихідні дані необхідні для надання послуг, а саме: дозволи на виконання робіт, копії клопотань щодо надання дозволів для виконання робіт, балансові довідки про облік доріг, правовстановлюючі документи Служби автомобільних доріг, завірені належним чином.

Позивачем були виконані, а замовником прийняті роботи на загальну суму 897 428, 94 грн., що підтверджується актом здачі-приймання польових робіт І етапу від 30.12.2013 на суму 555 912, 60 грн. та актом здачі-приймання камеральних робіт І етапу від 26.12.2014 на суму 341 516,34 грн. Таким чином, залишились не наданими послуги на суму 439 944, 10 грн.

За твердженням позивача, відповідачем не було надано документального підтвердження об'єктивних обставин, що спричинили продовження строку дії договору ні на 2016, ні на 2017 роки; не було здійснено уточнення річного плану фінансування відповідно до фінансування послуг головним розпорядником бюджетних коштів, що передбачено п. 4.4 договору і є істотним порушенням його умов; не було встановлено порядок зміни ціни договору в бік збільшення з підстав зміни індексу споживчих цін, інфляційних втрат виконавця із-за суттєвого продовження строку дії договору; замовником не було надано вихідні дані для проектування, що передбачено п.п. 6.1.2 договору, без яких виконання договору позивачем, на його думку, є неможливим.

Позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дострокове розірвання договору вих. № 63 від 22.05.2017. Проте у зв'язку з тим, що сторонам не вдалось вирішити зазначене питання у досудовому порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що сторони договору три роки поспіль досягали згоди щодо можливості/неможливості вчасного виконання ними зобов'язань за ним, а позивач не був позбавлений права внести зміни до договору в частині порядку здійснення оплати. Також суди проаналізувавши умови договору та дії сторін, дійшли висновку про відсутність порушень відповідачем істотних умов договору.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частинами 1-2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені ч. 2 ст. 651 ЦК України. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору (аналогічний правовий висновок викладено у постанові КГС від 04.04.2018 у справі № 910/4590/17).

Разом з тим судами обох інстанцій встановлено, що відповідно до п. 6.4.3. договору у разі невиконання зобов'язань замовником виконавець має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це замовника у десятиденний строк.

При цьому колегія суддів зауважує, що в даному випадку саме лише повідомлення про намір достроково розірвати договір не є підставою для його автоматичного розірвання, а обставини невиконання зобов'язань замовником, передбачених умовами договору, повинні досліджуватися судами під час вирішення спору.

Позивач як на одну з підстав для розірвання договору посилається на те, що замовником не було надано вихідні дані для проектування, що передбачено п.п. 6.1.2 договору, без яких виконання цього договору позивачем, на його думку, є неможливим.

Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій, листом № 06с/4518 від 21.12.2016 відповідач повідомив позивача, що в процесі виконання умов договору № 83-12 виникли труднощі в отриманні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для розміщення автомобільних доріг за межами населених пунктів. В свою чергу Службою автомобільних доріг у Київській області отримано частину дозволів на розробку проектів землеустрою в межах населених пунктів та надано позивачу копії вказаних дозволів.

У відповідь на вказаний лист позивач листом вих. № 8 від 23.01.2017 повідомив відповідача, що він з 01.01.2017 не може забезпечити виконання землевпорядних робіт згідно з ліцензійними умовами, оскільки штатний інженер-землевпорядник знаходиться у відпустці по вагітності та пологам.

Листом від 24.01.2017 № 06с/244 відповідач повідомив позивача, що отримав частину дозволів від органів місцевого самоврядування на розробку проектів землеустрою в межах населених пунктів, що розробляються позивачем згідно з договором від 26.04.2012 № 83-12 та зазначив, що на виконання п. 6.1.2. договору надає позивачу відповідні копії дозволів (згідно з додатком). Враховуючи наведене відповідач просив продовжити виконання своїх зобов'язань з розробки проектів землеустрою для отримання витягів на право постійного користування землею та надати пропозиції щодо подальшого виконання умов договору.

У відповідь на лист від 24.01.2017 № 06с/244 позивач в листі від 01.03.2017 № 18, адресованому відповідачу, зазначив, що рівень споживчих цін, рівень мінімальної заробітної плати, вартість пального значно зросли порівняно з рівнем цін початку 2012 року, крім того, змінилося законодавство і необхідно коригувати та переробити виконану позивачем технічну документацію, а також для виконання повного обсягу робіт необхідно не менше 150 дозволів, у зв'язку з чим, вказуючи на невиконання замовником своїх зобов'язань, зазначив про розірвання договору.

Листом від 20.04.2017 № 06с/1497 відповідач знову надав позивачу копії дозволів та просив продовжити виконання своїх зобов'язань з розробки проектів землеустрою.

В листі від 23.06.2017 № 06с/2619, надісланому позивачу, відповідач зазначив, що на виконання п. 6.1.2. договору листами від 21.12.2016, від 24.01.2017, від 20.04.2017 надав позивачу відповідні дозволи у кількості 13 штук та вимагав виконати свої зобов'язання за договором.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів обох інстанцій про те, що викладеним вище спростовуються доводи позивача про невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем не було здійснено уточнення річного плану фінансування відповідно до фінансування послуг головним розпорядником бюджетних коштів, що передбачено п. 4.4 договору і є істотним порушенням умов договору.

Проте відповідно до п. 4.4. договору уточнення річного плану фінансування є правом замовника, а не обов'язком, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність істотного порушення умов договору відповідачем в цій частині.

Що ж до тверджень позивача про те, що відповідачем не було встановлено порядок зміни ціни договору в бік його збільшення з підстав зміни індексу споживчих цін, інфляційних втрат виконавця, колегія суддів також погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про те, що вказані обставини не є істотним порушенням договору, оскільки договір було тричі пролонговано та позивач не був позбавлений права внести зміни до договору в частині порядку здійснення оплати, а на момент внесення змін до договору позивач погодився з існуючими його умовами.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками судів обох інстанцій про відсутність істотних порушень договору відповідачем, у зв'язку з чим судами правомірно відмовлено в задоволенні позову про розірвання договору.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що поняття "істотне порушення договору" та "істотна зміна обставин" не є тотожними, та виступають окремими підставами для розірвання договору відповідно до ст. 651 та ст. 652 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду ускладі Верховного Суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі № 910/12974/17 прийняті у відповідності до фактичних обставин та вимог закону і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейський центр консалтингу та оцінки" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/12974/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя - Ткаченко Н.Г.

Судді- Білоус В.В.

Жуков С.В.