ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 924/159/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Кузьміної О.М.

за участю представників: ОВ "Октант-Центр" - Афодєєва В.В., ДПАТ НАК "Украгролізинг" - Кордас Ж.А. ТОВ "Озерна" - Бевза Ю.П., Генеральної прокуратури України - Збариха С.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції через Господарський суд Хмельницької області касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр"

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017

та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017

у справі № 924/159/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр"

до ОСОБА_8

про визнання недійсним договорів

у межах справи № 924/159/14

за заявою ОСОБА_9, ОСОБА_10, НАК "Украгролізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр"

про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 порушено провадження у справі № 924/159/14 про банкрутство ТОВ "Октант-центр", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сибаля А.М.

У січні 2017 року у межах даної справи про банкрутство в.о. директора ТОВ "Октант-Центр", розпорядник майна - арбітражний керуючий Сибаль А.М. звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою про визнання недійсними укладених ТОВ "Октант-Центр" з гр. ОСОБА_8 договорів купівлі-продажу майнового паю.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017 (суддя Грамчук І.В.) відмовлено в задоволенні заяви в.о. директора ТОВ "Октант-Центр", розпорядника майна - арбітражного керуючого Сибаля А.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 21.07.2014 № 38, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_8; визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 21.07.2014, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_8; визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 01.08.2014, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_8; визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 24.10.2014, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр .ОСОБА_8

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 (колегія суддів: Крейбух О.Г. - головуючий, Мамченко Ю.А., Юрчук М.І.) ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017 у справі № 924/159/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ТОВ "Октант-Центр" звернулося з касаційною скаргою та просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017 у справі № 924/159/14 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсними укладені між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_8 договори купівлі-продажу майнового паю.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень ліквідатор банкрута зазначає порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права. Зокрема, заявник касаційної скарги посилається на те, що:

- на час укладення спірних договорів купівлі-продажу майнових паїв все нерухоме і рухоме майно ТОВ "Октант-Центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011 (записи про обтяження № 7425713 та № 10699017);

- у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів;

- спірні договори купівлі-продажу майнових паїв від 01.08.2014 та 21.10.2014 укладено всупереч існуючій судовій забороні на їх відчуження, що є підставою для визнання їх недійсними в силу ч.1 ст.203 ЦК України;

- постанова про арешт майна від 10.01.2011, винесена державним виконавцем, стосується всього майна ТОВ "Октант-центр". Формулювання "все майно" є достатнім описом, який дозволяє ідентифікувати обтяжене майно - це все майно, власником якого є боржник. Такий опис обтяженого майна не суперечить вимогам Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 05.07.2004 № 830;

- гр. ОСОБА_8 не є добросовісним набувачем майна, оскільки на час укладення спірних договорів обтяження всього майна боржника арештом було внесено до відповідних реєстрів.

У відзиві на касаційну скаргу кредитор ОСОБА_14 підтримує подану ТОВ "Октант-Центр" касаційну скаргу та просить скасувати оскаржувані ухвалу і постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визнати недійсними спірні договори.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників ТОВ "Октант-Центр", ТОВ "Озерна", НАК "Украгролізинг", Генеральної прокуратури України, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Октант-центр" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнового паю, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Октант-Центр" належними та допустимими доказами не доведено наявність обтяжень щодо предметів спірних правочинів (майнових паїв) відповідно до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та поширення публічних обтяжень на майнові паї, належні ТОВ "Октант-Центр". Судом встановлено, що на час порушення провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "Октант-Центр", так і на час укладення спірних правочинів з гр. ОСОБА_8, конкретне майно за взаємною згодою співвласників під належні боржнику майнові паї членів реорганізованого КСП спілка селян с. Баламутівка Ярмолинецького району Хмельницької області в установленому законом порядку в натурі зі спільної часткової власності виділені належним чином не були.

Суд апеляційної інстанції підтримав зазначені висновки місцевого господарського суду в повному обсязі та зазначив, що згідно постанов державного виконавця від 10.01.2010 та 10.01.2011 арешт накладено на рухоме та нерухоме майно, належне ЗАТ "Октант", в межах певної суми - 2 663 128 грн., а тому такий арешт міг поширюватися лише на майно, вартість якого відповідає сумі стягнення.

Однак, колегія суддів Касаційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.41 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) справи про банкрутство розглядаються господарськими судами в порядку провадження, передбаченому ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "Октант-Центр" здійснюється за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній з 19.01.2013.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, предметом судового розгляду є вимога в.о. директора ТОВ "Октант-Центр", розпорядника майна - арбітражного керуючого Сибаля А.М. про визнання недійсними укладених ТОВ "Октант-Центр" з гр. ОСОБА_8 договорів купівлі-продажу майнового паю.

Підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнового паю у позовній заяві зазначено укладення даних договорів під час дії арештів на все нерухоме та рухоме майно ТОВ "Октант-Центр", в т.ч. і на майнові паї. На думку заявника, спірні договори суперечать чинному законодавству - ч.1 ст.203, ч.2 ст.321 ЦК України, ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та підлягають визнанню їх недійсними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У справі, що розглядається, судами встановлено, що 10.01.2011 головним державним виконавцем підрозділу примусового-виконання рішень ВДВС ГУЮ у Хмельницькій області Кіт А.М. в межах зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з ЗАТ «Октант» винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно на загальну суму 2 663 128 грн., належне ЗАТ «Октант», про що 10.01.2011 вчинено реєстраційні записи № 10699017 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Октант-Центр" (продавець) та гр. ОСОБА_8 (покупець) було укладено договори купівлі-продажу майнового паю: від 21.07.2014 № 38, від 21.07.2014, від 01.08.2014 та від 24.10.2014, відповідно до п.1 яких Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського ТОВ "Обрій" відповідної номінальної вартості. Право власності Продавця на майновий пай підтверджується: Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Частиною 9 ст. 16 Закону про банкрутство встановлено, що в ухвалі про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство зазначається, зокрема, про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 про порушення провадження у даній справі № 924/159/14 про банкрутство ТОВ "Октант-центр", зокрема, вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави товариства з обмеженою відповідальністю „Октант-центр".

Однак, суд першої інстанції, вдавшись до викладення змісту норм Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», аналізу права спільної часткової власності та здійснення права власності на паї, не надав належної правової оцінки тій обставині, що на час укладення спірних договорів купівлі-продажу майнових паїв, нерухоме і рухоме майно ТОВ «Октант-центр» було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011 (запис про обтяження № 7425713 та № 10699017), а договори купівлі-продажу майнових паїв від 01.08.2014 та 21.10.2014 укладено всупереч існуючій забороні на їх відчуження, встановленій ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 у даній справі.

Місцевим господарським судом було викладено зміст доводів позовної заяви в.о. директора ТОВ "Октант-Центр", розпорядника майна - арбітражного керуючого Сибаля А.М. та зміст заперечень проти позовної заяви, проте, не було досліджено та проаналізовано підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв.

При цьому, суд першої інстанції, не надав оцінки доводам, викладеним у позовній заяві зокрема, про те, що на час укладення спірних договорів все нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом про обтяження № 7425713 (спеціальний розділ) зареєстрованим 10.01.2011р. (стор. № 16 Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2016 № 53203336.), а також про те, що на час укладення спірних договорів все рухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом № 11 зареєстрованим 10.01.2011 за № 10699017 (стор. № 20 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.02.2016р. № 48967014).

Аналізу та оцінки вказаній інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна ухвала суду першої інстанції не містить. Це ж стосується і доводів, викладених у позовній заяві про те, що майнові паї у складі майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, які являють собою відповідну частку у комплексі нерухомого (будівлі та споруди) та рухомому (транспортні засоби, сільськогосподарська техніка, обладнання тощо) майна, є основними засобами, заборона відчуження яких існує відповідно до ухвали Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 у даній справі.

Згідно зі ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Отже, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім обставинам справи, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 47 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо прийняття рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та порушує приписи ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та вимоги п.3 ч.1 ст. 84 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Суд апеляційної інстанції на зазначені недоліки ухвали місцевого суду уваги не звернув та їх не усунув. При цьому, апеляційний суд припустився аналогічних порушень, не надавши зазначеним вище обставинам жодної правової оцінки, та у своїй постанові фактично виклав зміст ухвали суду першої інстанції, що є порушенням приписів ст. 101 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), на яку між тим, апеляційний суд послався в оскаржуваній постанові.

Згідно з ч. 2 ст. 105 ГПК України (в зазначеній редакції) у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування та ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Суд апеляційної інстанції в порушення приписів ч. 2 ст. 105 ГПК України, підтримавши висновки місцевого суду, залишив без належної правової оцінки доводи і заперечення ТОВ «Октант-центр» викладені в апеляційній скарзі, відтак, прийняв постанову при неповному з'ясуванні обставин, на які посилаються учасники провадження у справі.

Так, у порушення наведених норм процесуального законодавства, апеляційний суд при прийнятті постанови не надав оцінки доводам ТОВ "Октант-центр", зокрема, про те, що спірні договори купівлі-продажу майнових паїв від 01.08.2014 та 21.10.2014 укладено всупереч існуючій судовій забороні на їх відчуження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, встановивши, що постановою державного виконавця від 10.01.2011 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно на загальну суму 2 663 128 грн., належне ЗАТ "Октант" (код 30145299), дійшов висновку, що арешт накладено в межах певної суми - 2 663 128 грн. та міг поширюватися лише на майно, вартість якого відповідає сумі стягнення.

До того ж, апеляційний суд зазначив, що відповідно до актів опису й арешту майна ТОВ "Октант-центр", складених державними виконавцями при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, та висновків про вартість арештованого майна ТОВ "Октант-центр", предмети оспорюваних договорів купівлі-продажу (майнові паї) не описувалися і не оцінювалися.

При цьому, одночасно з зазначеним вище, суд апеляційної інстанцій встановив, що Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 29944485 від 10.01.2011 не містить відомостей про суму обтяження та опису майна, необхідного для його ідентифікації.

Однак, апеляційний суд, як і суд першої інстанції не надав належної оцінки відомостям щодо обтяжень з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна в контексті відповідності Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (в редакції, чинній станом на 10.01.2010).

Враховуючи викладене, висновок місцевого та апеляційного господарського судів про недоведеність наявності обтяжень щодо предметів спірних правочинів (майнових паїв) та поширення публічних обтяжень на майнові паї, належні ТОВ "Октант-Центр", є передчасним.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

При цьому, в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, було зазначено, що обов'язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначене рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустилися місцевий та апеляційний господарські суди, свідчать про передчасність здійснених висновків стосовно вимог ТОВ "Октант-центр" про визнання недійсними укладених боржником з гр. ОСОБА_8 договорів купівлі-продажу майнового паю.

Таким чином, згідно норм ст. 311 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 та ухвала Господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017 у справі № 924/159/14 підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий судовий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати викладене в даній постанові, всебічно, повно й об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 ), вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що судові рішення у справі № 924/159/14 підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 ) судом не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017 у справі № 924/159/14 скасувати.

Справу № 924/159/14 в зазначеній частині направити на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Жуков С.В.

Погребняк В.Я.