РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 Справа № 910/2361/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання відсутнім права, зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: Глазков Є.С., ордер № 378475 від 25.04.18.

від відповідача: Еседуллаєва Л.М., довіреність № 30 від 02.04.18

від третьої особи: Музичук Л.В., довіреність № 27-26506/17 від 27.12.17

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" (далі - ТОВ "Аскор-Інвест", позивач) до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (далі - ПАТ "ВБР", відповідач) про визнання відсутнім права, зобов'язання вчинити певні дії.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач втратив право утримувати майнові права на отримання грошових коштів, що є предметом договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., оскільки вказаний договір застави між сторонами розірваний відповідною додатковою угодою № 1 від 24.07.2014 р.

У позові ТОВ "Аскор-Інвест" просить суд:

- визнати відсутнім у ПАТ "ВБР" право утримувати під обтяженням та обмеженням майнові права на отримання грошових коштів за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., укладеним між ТОВ «Ді Соуз» та ПАТ "ВБР", яке виникло на підставі договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., укладеного між цими ж особами;

- зобов'язати ПАТ "ВБР" подати державному реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяжень та вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером № 14299704 від 11.04.2014 р., внесеного на підставі договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., укладеного між ТОВ «Ді Соуз» та ПАТ "ВБР".

Провадження у справі за вказаним позовом було відкрито ухвалою господарського суду міста Києва від 26.03.2018 р., розгляд справи вирішено здійснювати у загальному позовному провадженні, сторонам надано строк для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р. до розгляду справи був залучений Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У строк, встановлений судом, відповідач надав відзив, у якому зазначив про необгрунтованість позовних вимог.

У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про витребування доказів від позивача, а саме - оригіналу додаткової угоди № 1 від 24.07.2014 р. про розірвання договору застави ZXN019500.6314.009, оскільки у ПАТ "ВБР" оригінал вказаної угоди відсутній, а позивачем до матеріалів позову він не доданий. Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2018 р. вказане клопотання відповідача було задоволено, витребувано у позивача оригінал додаткової угоди № 1 від 24.07.2014 р. про розірвання договору застави ZXN019500.6314.009. Вказаний оригінал додаткової угоди був наданий позивачем для огляду у судовому засіданні.

Також у підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про призначення у справі комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, мотивуючи його тим, що у банку відсутня додаткова угода, якою розірвано договір застави, що ставить під сумнів підпис начальника департамента комплексного обслуговування Левченка Л.О. з боку ПАТ "ВБР" на додатковій угоді № 1 від 24.07.2014 р. та давність відтиску печатки банку на ній.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, якщо для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу у справі. Судова експертиза призначається якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими та їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи")

Розглянувши клопотання про призначення судової експертизи, суд відмовив у його задоволенні як у безпідставному, оскільки наявні у справі докази не є суперечливими, а є достатніми для розгляду спору та такими, що підтверджують встановлені у справі обставини. При цьому суд врахував, що відповідач, заявляючи клопотання про призначення експертизи, не надав суду докази, які б ставили б під сумнів справжність наданих суду оригіналів документів, зокрема, додаткової угоди № 1 від 24.04.2014 р. про розірвання договору застави, тому у призначенні експертного дослідження було відмовлено.

Крім того, представник відповідача подав клопотання про виклик у якості свідка особи, що підписала додаткову угоду № 1 від 24.04.2014 р. про розірвання договору застави, з метою засвідчення підпису на вказаній додатковій угоді, у якому судом також було відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. При цьому, частиною 4 ст. 88 ГПК України визначено, що заява свідка у якій за змістом ч. 1 ст. 88 ГПК України викладаються показання свідка, має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів. Відповідач подає докази у строк, визначений ч. 3 ст.80 ГПК України разом з поданням відзиву.

Однак, ні до відзиву, ні до клопотання про виклик свідка, відповідачем не подано відповідної заяви особи (Левченка Л.О.), якого відповідач просить викликати в судове засідання у якості свідка, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про виклик вказаної особи у якості свідка.

Представник третьої особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав письмові пояснення по справі, у яких вважав позовні вимоги необгрунтованими.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, з тих підстав, що банку не було відомо про розірвання договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., а відповідна додаткова угода № 1 від 24.07.2014 р., на яку посилається позивач, у відповідача відсутня.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з огляду на недоведеність позивачем наявності підстав для припинення договору застави, передбачених ст. 28 Закону України «Про заставу».

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши їх заяви по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.05.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ді Соуз" (клієнт) був укладений договір про розміщення грошових коштів на депозитному вкладі "Інвестиційний Плюс" № ZKDID04.6314.039 (далі - депозитний договір). Відповідно до умов цього договору банк приймає від клієнта грошову суму вкладу (депозиту) (вклад) в розмірі 2 720 900,00 доларів США на рахунок № 3281 та зобов'язується сплачувати клієнту проценти. Банк приймає від клієнта вклад терміном до 28.05.2015 р. (п.п. 1.1, 1.2 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 10.04.2014 р.).

Також встановлено, що 10.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ді Соуз" (заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (заставодержатель) був укладений договір застави № ZXN019500.6314.049 (далі - договір застави). Предметом зазначеного договору є надання заставодавцем в заставу майнових прав на отримання грошових коштів в повному обсязі за вищевказаним депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., в забезпечення виконання зобов'язань ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" (позичальник) перед заставодержателем (ПАТ "ВБР"), в силу чого заставодержатель має вищий пріоритет (переважне право) в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. За цим договором заставою забезпечується виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору № KKPOD.80407.024 від 29.10.2013 р., укладеного між ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" та ПАТ "ВБР" (п.п. 1, 2 договору застави).

На підставі зазначеного договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р. за ПАТ "ВБР" було зареєстровано обтяження за № 14299704 від 11.04.2014 р. на майнові права на отримання грошових коштів в повному обсязі за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., укладеним між ТОВ "Ді Соуз" та ПТ "ВБР", на суму 2 720 900 доларів США, про що свідчить наявний у справі витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54857502 від 14.02.2018 р.

У подальшому, як свідчать матеріали справи та наданий позивачем доказ, 24.07.2014 р. між ТОВ "Ді Соуз" та ПАТ "ВБР" була укладена додаткова угода № 1 про розірвання договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р. (майнових прав на отримання грошових коштів за депозитним договором). Відповідно до умов цієї додаткової угоди сторони дійшли взаємної згоди розірвати договір застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р. з 24.07.2014 р., а також передбачили, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою припиняються зобов'язання сторін, що виникли з договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли із цього договору застави.

Додаткова угода набрала чинності з моменту її підписання сторонами та є невід'ємною частиною договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р. (п.п. 3, 4).

Також судом встановлено, що 26.02.2015 р. між ТОВ "Ді Соуз" (цедент) та ТОВ "Аскор-Інвест" (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) (далі - договір цесії), відповідно до якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги належне цедентові, і стає кредитором за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., укладеним між ТОВ "Ді Соуз" та ПТ "ВБР" (боржник).

За цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання наступних обов'язків: виплачувати проценти в термін, згідно умов договору депозитного вкладу; забезпечити повне збереження грошових коштів, прийнятих боржником, згідно умов договору депозитного вкладу; повернути грошові кошти, прийняті боржником та нараховані проценти, згідно умов договору депозитного вкладу; гарантувати збереження інформації, що містить банківську таємницю, згідно умов договору депозитного вкладу. До цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги цедента в обсязі та на умовах, що існували на момент укладання цього договору (п. п. 2, 2.1).

Цесіонарій за відступлення права вимоги зобов'язується у день підписання цього договору сплатити цеденту грошові кошти у сумі, що дорівнює грошовій сумі вкладу (депозиту), згідно умов депозитного вкладу (п. 5 договору цесії).

Пунктом 6 договору цесії передбачено, що до цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов'язків боржника з дати набрання чинності цього договору та проведення повного розрахунку, згідно з п. 5 цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Таким чином, на підставі договору цесії до позивача - ТОВ "Аскор-Інвест", як нового кредитора, перейшло право вимоги до ПАТ "ВБР" в частині права користування депозитом за договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р.

Окрім усього, у судовому засіданні встановлено, що 21.12.2015 р. Національним банком України була прийнята постанова № 914 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВБР". Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято відповідне рішення № 234 від 22.12.2015 р. "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВБР" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку із введенням у банку ліквідаційної процедури, позивач, як новий кредитор за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., подав до ПАТ "ВБР" заяву № 21/01-26 від 21.01.2016 р. із кредиторськими вимогами, у якій просив визнати ТОВ "Аскор-Інвест" кредитором банку за депозитним договором, укладеним між ТОВ "Ді Соуз" та банком.

Розглянувши вказану заяву, банк листом № 4809 від 09.11.2017 р. повідомив позивача, що кредиторські вимоги ТОВ "Аскор-Інвест" за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р. включені до 7 черги реєстру акцептованих вимог ПАТ "ВБР". Цим же листом банк повідомив, що грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку на підставі договору № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., були арештовані згідно з ухвалою суду по кримінальній справі № 757/8032/16-к від 23.02.2016 р. та перебувають під обтяженням за договором застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р.

19.01.2017 р. позивач звернувся до відповідача з заявою № 02/19-01, у якій вказував на те, що договір застави є розірваним у відповідності до додаткової угоди № від 24.07.2014 р., у зв'язку із чим зобов'язання за ним у сторін припинились, просив банк вчинити дії щодо виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та припинення обтяження заставою грошових коштів за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., право на які позивач набув на підставі договору цесії від 26.02.2015 р.

У відповідь на вказаний лист ПАТ "ВБР" відмовив позивачу у задоволенні означених ним вимог (лист № 270 від 01.02.2018 р.) з огляду на те, що у ПАТ "ВБР" відсутня інформація стосовно укладення додаткової угоди про розірвання договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р. та відсутній оригінал цієї угоди у матеріалах кредитної справи банку, як сторони договору.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, ТОВ "Аскор-Інвест" звернулось до суду з даним позовом та просить суд визнати відсутнім у ПАТ "ВБР" право утримувати під обтяженням та обмеженням майнові права на отримання грошових коштів за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., якими забезпечувалось виконання кредитного договору № KKPOD.80407.024 від 29.10.2013 р., укладеного між ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" та ПАТ "ВБР".

Перевіряючи доводи сторін та вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зокрема, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Також відповідно до ст. 28 Закону України "Про заставу" застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Частинами 2, 3 ст. 653 ЦК України, якими регулюються загальні положення припинення зобов'язань, передбачено, що у разі розірвання договору - зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, враховуючи зазначені вище норми діючого законодавства, а також встановлений судом факт розірвання договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., суд дійшов висновку, що застава майнових прав за вказаним договором застави припинилась з 24.07.2014 р., тобто з моменту підписання додаткової угоди № 1 про розірвання договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р.

При цьому суд відхиляє доводи банку про відсутність підстав для розірвання договору застави, оскільки відповідач не довів належними доказами неукладеність додаткової угоди № 1 від 24.07.2014 р., а її оригінал був наданий позивачем на вимогу суду для огляду в судовому засіданні.

Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача та третьої особи щодо неналежного виконання ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе" своїх зобов'язань за кредитним договором № KKPOD.80407.024 від 29.10.2013 р., оскільки такі обставини не спростовують встановленого факту розірвання договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р. та вони не мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, беручи до уваги встановлений факт укладення між ТОВ "Ді Соуз" та ПАТ "ВБР" додаткової угоди № 1 від 24.07.2014 р. про розірвання договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., що має своїм наслідком припинення застави банку на отримання грошових коштів за депозитним договором № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., суд приходить до висновку, що у ПАТ "ВБР" відсутнє право утримувати під обтяженням зазначені майнові права, які є об'єктом припиненої застави. Указане свідчить про обгрунтованість вимог ТОВ "Аскор-Інвест" в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ПАТ "ВБР" подати державному реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяжень та вилучення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером № 14299704 від 11.04.2014 р., внесеного на підставі договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., укладеного між ТОВ «Ді Соуз» та ПАТ "ВБР", суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем.

Відповідно до ст. 44 вказаного Закону обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п'ятирічний строк. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, зобов'язаний протягом п'яти днів подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Отже, разом з державною реєстрацією відомостей про припинення застави (припинення обтяження майнових прав заставою) підлягають державній реєстрації і відомості про зняття заборони відчуження, накладеної під час посвідчення такого нотаріального договору та вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача (ч. 5 ст. 43 Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Таким чином, суд зазначає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача (обтяжувача) подати заяву про припинення обтяжень та вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером № 14299704 від 11.04.2014 р., внесеного на підставі договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., укладеного між ТОВ «Ді Соуз» та ПАТ "ВБР", є похідною вимогою від вимоги про визнання відсутнім у ПАТ "ВБР" права утримувати під обтяженням майнові права на вимоги, та обидві вимоги є взаємопов'язаними між собою підставою виникнення.

Отже, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача права на утримання предмету застави під обтяженням, вимога про зобов'язання ПАТ "ВБР" подати державному реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяжень та вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, внесеного на підставі договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., є правомірною та обґрунтованою.

За таких обставин, розглянувши позов ТОВ "Аскор-Інвест" та встановивши обставини у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 202, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання відсутнім права, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати відсутнім право Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" за договором застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ді Соуз» та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку", утримувати під обтяженням та обмеженням майнові права на отримання грошових коштів за депозитним договором про розміщення грошових коштів на депозитному вкладі "Інвестиційний плюс" № ZKDID04.6314.039 від 28.05.2013 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ді Соуз» та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку".

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" (01135, м. Київ, вул. Чорновола, В'ячеслава, буд. 25, ідентифікаційний код 36470620) подати державному реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження та вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером № 14299704 від 11.04.2014 р., внесеного на підставі договору застави № ZXN019500.6314.049 від 10.04.2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ді Соуз» та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (01135, м. Київ, вул. Чорновола, В'ячеслава, буд. 25, ідентифікаційний код 36470620) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" (01042, м. Київ, бульвар Лесі Українки, б. 30, офіс 50, ідентифікаційний код 39175321) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 24 травня 2018 року.

Повний текст рішення складений 4 червня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.