РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2018 р. Справа № 910/20937/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Фініті - Компані "

До Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк " Приватбанк "

Про розірвання договору поруки від 11.11.2016 р. № 4С12049И/П

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача ОСОБА_1 - предст.

Рішення прийняте 07.06.2018 р., оскільки у судових засіданнях 14.12.2017 р. та 23.03.2018 р. розгляд справи відкладався, а у судових засіданнях 18.01.2018 р., 15.02.2018 р. та 26.04.2018 р. оголошувались перерви.

Обставини справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю " Фініті - Компані " звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору поруки від 11.11.2016 р. № 4С12049И/П, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю " Фініті - Компані " та публічним акціонерним товариством " Комерційний банк " Приватбанк "

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. порушено провадження у справі № 20937/17 та призначений розгляд зазначеної справи на 14.12.2017 р.

Ухвалою від 14.12.2017 р. розгляд справи відкладений до 18.01.2018 р.

Ухвалою від 22.01.2018 р. ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання на 15.02.2018 р.

Ухвалою від 15.02.2018 р. підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 23.03.2018 р.

Ухвалою від 23.03.2018 р. розгляд справи відкладений до 26.04.2018 р.

У судовому засіданні 26.04.2018 р. оголошувалась перерва до 07.06.2018 р.

Представник позивача у судове засідання не з'явився

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2016 р. між позивачем ( поручителем ) та відповідачем ( кредитором ) був укладений договір поруки №4С12049И/П

Відповідно до умов вказаного договору поруки позивач зобов'язався перед відповідачем за виконання товариством з обмеженою відповідальністю " СТЕЛС " своїх зобов'язань за кредитними договорами: від 09.02.2012 р. № 4С12049И, від 07.12.2012 р. № 4С12362И та від 26.11.2013 р. № 4С13766И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни передбачені вказаними кредитними договорами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що виконав зобов'язання за вказаним договором поруки, а саме сплатив ,03 грн. за кредитними договорами: від 09.02.2012 р. № 4С12049И, від 07.12.2012 р. № 4С12362И та від 26.11.2013 р. № 4С13766И.

Відповідач відповідно до п. 10 договору поруки №4С12049И/П від 11.11.2016 р. зобов'язаний був протягом п'яти днів робочих днів передати належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитним договором.

Натомість, як зазначає позивач, відповідач порушив свої зобов'язання за вказаним договором поруки, а саме не надав належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника - товариство з обмеженою відповідальністю " СТЕЛС " за кредитними договорами: від 09.02.2012 р. № 4С12049И, від 07.12.2012 р. № 4С12362И та від 26.11.2014 р. № 4С13766И, що позбавляє товариство з обмеженою відповідальністю " Фініті - Компані " права на отримання від останнього коштів відповідно до виконаного позивачем за договором поруки за зобов'язанням боржника.

Не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржника, не маючи можливість використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника і як стверджує позивач, товариство з обмеженою відповідальністю " Фініті - Компані " втратило зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнало значних збитків, у зв'язку з чим останній просить суд розірвати договір поруки №4С12049И/П від 11.11.2016 р.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 564 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно платіжних доручень: від 15.11.2016 р. № 12 на суму 806133219,67 грн. з призначенням платежу: " виконання зобов'язань по кредитному договору від 09.02.2012 р. № 4С12049И; № 13 від 15.11.2016 р. на суму 202194048,85 грн., з призначенням платежу: " виконання зобов'язань по кредитному договору від 07.12.2012 р. № 4С12362И; № 14 від 15.11.2016 р. на суму 99653444,51 грн. з призначенням платежу: " виконання зобов'язань по кредитному договору від 26.11.2013 р. № 4С13766И позивач на виконання умов договору поруки №4С12049И/П від 11.11.2016 р. перерахував відповідачу ,03 грн.

Згідно ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку боржника. Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі будь - яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Таким чином, суд вважає, оскільки позивач виконав вимоги договору поруки, а згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язані, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання, то всі вимоги позивача щодо розірвання договору є безпідставними, оскільки спеціальний порядок передачі прав від кредитора до поручителя Цивільним кодексом України не передбачений, з чого можно зробити висновок про їх автоматичний перехід від кредитора до поручителя в момент виконання останнім обов'язку боржника.

Крім того, позивач не звернувся з відповідними позовами до боржника або інших осіб ( приміром заставодавців ).

Тобто, стверджуючи про неможливість реалізації позивачем своїх прав поручителя на стягнення відповідних коштів/майна з боржника, жодних спроб реалізації таких прав позивач не вчинив.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Таким чином, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. ( ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін ( п.14 договору поруки )

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання договору поруки відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, позивачем не надано доказів того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, значною мірою позбавило ТОВ " Фініті - Компані " того, на що воно розраховувало при укладенні спірного договору.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанці у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 12.06.2018 р.

СуддяВ.І.Пінчук