КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. Справа№ 910/43/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання: Пугачова А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 29.05.2018 року по справі №910/43/17 (в матеріалах справи).

розглянувши матеріали апеляційних скарг Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року, повний текст якої складено - 28.03.2018

у справі №910/43/17 (суддя Ю.М. Смирнова)

за скаргою Національного банку України

на рішення та дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича

до Національного банку України

про стягнення 34329566,18 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 у справі №910/43/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" Луньо Іллі Вікторовича відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 у справі №910/43/17 скасовано частково, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, код ЄДРПОУ 262530 (двадцять мільйонів сімсот дванадцять тисяч триста сімдесят) грн. 15 коп. безпідставно списаних коштів та 124 710 (сто двадцять чотири тисячі сімсот десять) грн. 20 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.".

Також присуджено до стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" 137 181,21 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання вказаної постанови 08.06.2017 Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

07.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Національного банку України на рішення та дії державного виконавця, в якій скаржник просив господарський суд:

- визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни щодо винесення постанови від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080;

- визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни щодо винесення постанови від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську Аліну Леонідівну від 27.02.2018 повернути Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Актив-Банк" накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17.

Крім того, скаржник просив суд зупинити виконання за наказами Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 до розгляду скарги на рішення та дії державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 скаргу Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041. Зобов'язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську Аліну Леонідівну від 27.02.2018 повернути Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Актив-Банк" накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17. В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, 30.03.2018 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій він просив відстрочити сплату судового збору, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі №910/43/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні скарги на дії ДВС відмовити повністю, здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційного оскарження Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України посилався на те, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник наголосив, що Національний банк України в органах Казначейства не обслуговується, оскільки не має відкритих рахунків та не є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів. Скаржник звертає увагу, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затверджений постановою КМУ від 03.08.2011 №845, передбачає виконання рішень про стягнення коштів боржниками за якими є державний орган, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу. Відтак, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець керувався виключно законом та діяв у межах повноважень.

Крім того, не погодившись із вищевказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" також подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просило ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі №910/43/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні скарги НБУ на дії ДВС відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги банку є ідентичними доводам, що викладені у скарзі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Банк також наголосив, на порушені Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п.п. 2, 3, 24, 25 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845. Скаржник наголосив на відсутності будь-яких порушень у діях державного виконавця при відкритті виконавчих проваджень, тощо.

Національний банк України у відзиві просить колегію суддів залишити апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі №910/43/17 залишити без змін, як таку, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

В основу заперечень на апеляційні скарги, Національним банком України відзначено, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на Державну казначейську службу України покладено обов'язок виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, держане підприємство, установа, організація, у тому числі і Національний банк України. Такий обов'язок державних органів є безумовним, отже не залежить від наявності в органах Казначейства відкритих рахунків Національного банку України. В той же час, Національний банк також наголосив, що у Державній казначейській службі відкрито рахунок Національного банку №9929, що вбачається з відповіді державної фіскальної служби України № від 12.02.2018, яка міститься у матеріалах виконавчого провадження, з якими представник Національного банку України ознайомився лише 17.04.2018, оскільки йому не було відомо про наявність цієї відповіді.

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56 ГПК України). Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 58 ГПК України).

До судового засідання від 29.05.2018 з'явився уповноважений представник позивача та відповідача. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не скористався своїм процесуальним правом та не направив належним чином уповноваженого представника до судового засідання. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи те, що явка Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі обов'язковою не визнавалась, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представників позивача та відповідача.

У судовому засіданні від 29.05.2018 представник позивача підтримав вимоги за апеляційною скаргою, просив ухвалу суду скасувати, відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, дійшла висновку апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2017 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявами №1000/11 від 20.12.2017 та №1001/11 від 20.12.2017 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного господарського суду по справі №910/43/17 від 24.05.2017 за наказами про примусове виконання вказаної постанови, виданими Господарським судом міста Києва 08.06.2017.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською Аліною Леонідівною від 27.02.2018 відкрито виконавче провадження №55892041 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" 137 181,21 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Також, 27.02.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55892080 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" 20 712 370,15 грн. безпідставно списаних коштів та 124 710,20 грн. судового збору.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначив, що Національний банк належить до системи державних органів, а відтак виконання судових рішень у даній справі є компетенцією Державної казначейської служби України. Тому, за ствердженням скаржника, після звернення ПАТ "КБ "Актив-Банк" із заявами про примусове виконання судових рішень у справі №910/43/17 державний виконавець зобов'язаний був повернути виконавчі документи стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд першої інстанції, дослідивши доводи та заперечення усіх учасників провадження, дійшов висновку про часткове задоволення скарги Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни. Так, місцевий господарський суд, враховуючи те, що Національний банк України за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади, вказав, що на виконавчі документи, за якими боржником виступає Національний банк України, поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якою затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів або боржників». Відтак, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 08.07.2015 у справі №3-316гс15, за висновком суду першої інстанції, оскільки накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 не підлягають виконанню органами державної виконавчої служби, державний виконавець зобов'язаний був повернути такі виконавчі документи стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження ".

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, враховуючи норми чинного законодавства, погоджується з правовими висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційного оскарження визнає такими, що їх не спростовує, при цьому приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом з цим, Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

Відповідно до п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009 Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України. (ст. 99 Конституції України).

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Національний банк України за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, з огляду на вищезазначені правові норми та наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції вірно відзначив, що Національний банк України за своїм державно-правовим статусом є особливим центральним органом державного управління, що здійснює державно-владні повноваження у сфері грошово-кредитної політики України, а отже належить до системи державних органів.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновки місцевого господарського суду, що на виконавчі документи, за якими боржником виступає Національний банк України, поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якою затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів або боржників».

Крім того, колегія суддів враховує також правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 08.07.2015 у справі №3-316гс15, у якій відзначено, що державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, в яких боржниками є державні органи. Стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

Відтак, накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 не підлягають виконанню органами державної виконавчої служби.

За приписами п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення.

Таким чином, оскільки накази Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 не підлягають виконанню органами державної виконавчої служби, державний виконавець зобов'язаний був повернути такі виконавчі документи стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на те, що Національний банк є державним органом, а відтак виконання судових рішень про стягнення коштів належить до компетенції Державної казначейської служби.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892080 та від 27.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55892041 суперечать положенням ст.ст. 5, 6 Закону України "Про виконавче провадження", а тому вимоги скаржника в частині визнання неправомірними та скасування зазначених постанов, а також зобов'язання державного виконавця повернути накази стягувачу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог скаржника про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження №55892080 та №55892041, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В даному випадку дії державного виконавця мають форму конкретних процесуальних документів - постанов про відкриття виконавчого провадження (оскаржувані постанови), а тому належним способом захисту в даному випадку є саме визнання даних постанов неправомірними і їх скасування.

Саме такий спосіб захисту є ефективним, так як спрямований на реальне відновлення порушеного права. Водночас, такий спосіб захисту як визнання дій державного виконавця незаконними, в даному випадку, не може поновити порушені права скаржника, так як такі дії були реалізовані у формі постанов, а тому саме останні підлягають оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні скарги Національного банку України на дії виконавчої служби в частині визнання дій головного державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Також у скарзі Національного банку України на дії виконавчої служби заявник просив зупинити виконання за наказами Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/43/17 до розгляду скарги на рішення та дії державного виконавця.

За оцінкою колегії суддів, у задоволенні вказаного клопотання місцевим судом правомірно відмовлено, оскільки положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості зупинення судом першої інстанції виконання за виконавчими документами в рамках розгляду скарги на дії державного виконавця.

Доводи апеляційного оскарження позивача та відділу ДВС, не спростовують заперечень Національного банку України про те, що Національний банк України є державним органом, а відтак виконання судових рішень про стягнення з нього коштів належить до компетенції Державної казначейської служби.

Одночасно колегія суддів приймає до уваги пояснення Національного банку України про те, що наявність чи відсутність відкритих рахунків в органах казначейства, не є підставою для відмови у виконанні судових рішень такими органами, оскільки обов'язок органів Державної казначейської служби України щодо виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, є безумовним, отже не залежить від наявності в органах казначейської служби відкритих рахунків, а у випадку їх відсутності виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, відбувається за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

Слід звернути увагу на положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», з яких вбачається, що судові рішення про стягнення коштів з державних органів виконуються Державною казначейською службою України, а судові рішення у немайнових спорах за якими боржниками є органи державної влади виконуються відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Серед іншого, при дослідженні даних спірних правовідносин, мають місце, попри заперечення Департаменту державної виконавчої служби, також доводи Національного банку про те, що у Державній казначейській службі відкрито рахунок Національного банку - номер рахунку №9929 (UAH), що вбачається з відповіді державної фіскальної служби України № від 12.02.2018.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування ухвали по даній справі скаржниками не наведено.

За загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 271, 273, 275, 276, 281-285, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року залишити без задоволення.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 №910/43/17 залишити без змін.

4. Повернути матеріали справи №910/43/17 до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 04.06.2018.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

С.Р. Станік