ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/1438/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Пількова К.М.

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Імшеницької Тетяни Степанівни (далі - Підприємець)

на рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2017 (головуючий - суддя Кітаєва С.Б., судді Ділай У.І. і Мазовіта А.Б.) та

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017

(головуючий - суддя Юрченко Я.О., судді Дубник О.П. і Хабіб М.І.)

у справі № 914/1438/17

за позовом Підприємця

до приватного підприємства "Мокоша" (далі - ПП "Мокоша")

про стягнення 14 553 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Підприємець звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до ПП "Мокоша" про стягнення 14 553 грн. боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати послуг з перевезення вантажу відповідно до договору від 24.04.2017, викладеного у формі замовлення про надання транспортних послуг з перевезення вантажів № 1 за маршрутом м. Серпц (Республіка Польща) - Томашув-Любельські (Республіка Польща) - м. Львів.

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.11.2017, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

У касаційній скарзі Підприємець, посилаючись на прийняття оскаржуваного судового рішення зі справи з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 зі справи № 914/1438/17, прийняти нове рішення, яким стягнути з ПП "Мокоша" на користь Підприємця борг за виконане перевезення.

Підприємець посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статей 525, 526, 654, 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 34, 43, частини другої статті 82 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Підприємець не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що: шляхом підписання актів виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С та № 150-1 С позивач та відповідач підтвердили відсутність будь-яких застережень чи претензій один до одного з приводу виконання позивачем транспортного обслуговування за маршрутом Серпц (Республіка Польща) - Томашув -Любельські (Республіка Польща)-м/п Рава -Руська - м.Львів, а також підтвердили, що загальна сума транспортного обслуговування за цим маршрутом, яка підлягає до оплати відповідачем на користь позивача, становить 13 447,00 грн.; що позивач тим самим погодив їх проведення та вартість, змінивши умови договору щодо ціни; відповідач мав оплатити позивачу виконані роботи (надані послуги) в сумі погодженої вартості, що й виконав.

Скаржник стверджує, що акти виконаних робіт № 150 С та № 150-1 С є проміжними та підписані сторонами договору 03.05.2017, а товар доставлений лише 05.05.2017, вони не охоплюють усі надані відповідачу послуги.

Підприємець звертає увагу на те, що судами необґрунтовано зроблено висновок щодо того, що акти виконаних робіт № 150 С та № 150-1 С, з огляду на їх відповідність вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують фактичне здійснення такої господарської операції та, як наслідок, визначають вартість такої операції, адже на день їх підписання транспортне обслуговування ще не було виконано.

Крім того, скаржник зазначає, що судами помилково не встановлено той факт, що відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань з оплати наданих послуг, оскільки така оплата мала бути здійснена протягом 2-3 банківських днів після розвантаження, а не після підписання актів виконаних робіт.

17.04.2018 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від ПП "Мокоша" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить касаційну скаргу Підприємця залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 зі справи № 914/1438/17 - без змін.

ПП "Мокоша" вважає, що доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства України, з врахуванням всіх фактичних обставин справи.

Відповідач стверджує, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку та свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про факт їх виконання.

Розгляд касаційної скарги Підприємця здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини п'ятої статті 301 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017).

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- за замовленням на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1, замовником якого було ПП "Мокоша", перевізнику - Підприємцю доручено надати транспортні послуги з перевезення молочної продукції (вага (брутто), об'єм, кількість, вид упаковки (на 1 авт.): 8 702 кг - м. Серпц, вул. Жеромскего, 2А, 11 184 кг - Томашів Любельські "Млековіта") за маршрутом перевезення: Серпц (РL) - Томашув - Любельські (РL) - м. Львів (Україна); дата і час завантаження: Серпц - 27.04.2017 на 09:00, Томашів - 28.04.2017 на 07:00; термін доставки вантажу - 04.2017; адреса завантаження - м. Серпц, вул. Жеромскего, 2А, Польща, Томашув-Любельські, Польща, "Млековіта"; митний перехід - Рава-Руська; вантажоодержувач - ПП "Мокоша";

- вартість послуг відповідно до замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1 складає 28 000 грн.;

- 05.05.2017 молочна продукція доставлена перевізником (Підприємцем) від постачальника товару; зобов'язання за замовленням позивачем виконано, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR);

- Підприємцем відправлено ПП "Мокоша" рахунки-фактури та акти виконаних робіт з перевезення вантажу на підставі замовлення від 24.04.2017 № 1, а саме: рахунок-фактуру від 27.04.2017 № 150 С (на оплату послуг в розмірі 7 000 грн. за маршрутом Серпц (Польща) - м/п Рава-Руська - м/п Рава-Руська - м. Львів) та рахунок-фактуру від 27.04.2017 № 150-1 С (на оплату послуг в розмірі 6 447 грн. за маршрутом Томашув-Любельський (Польща) - м/п Рава-Руська - м/п Рава -Руська - м. Львів), що в сумі дорівнює 13 447 грн.; акт виконаних робіт № 150 С на суму 7 000 грн. наданих транспортних послуг за маршрутом Серпц (Польща) - м/п Рава-Руська м/п Рава-Руська - м. Львів), акт виконаних робіт № 150-1 С на суму 6 447 грн. наданих транспортних послуг за маршрутом Томашув-Любельський (Польща) - м/п Рава-Руська м/п Рава-Руська - м. Львів. Акти підписані сторонами та скріплені печатками;

- ПП "Мокоша" оплачено виставлені рахунки-фактури № 150 С та № 150-1 С на загальну суму 13 447 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2017 № 124 на суму 6 447 грн. (призначення платежу - оплата за транспортні послуги зг.рах.№150-1 С від 27.04.2017 без ПДВ), та платіжним дорученням від 10.05.2017 № 125 на суму 7 000 грн. (призначення платежу - оплата за транспортні послуги зг.рах.№150 С від 27.04.2017 без ПДВ);

- акти виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С і № 150-1 С підписані позивачем і відповідачем без будь-яких зауважень (виправлень), претензій стосовно виконаних робіт (наданих послуг), у тому числі стосовно обсягів наданих послуг та їх вартості;

- 19.09.2017 Підприємцем подано до місцевого господарського суду копію акта виконаних робіт від 18.09.2017 150-2 С на суму 14 553 грн. - наданих транспортних послуг за маршрутом Серпц (Польща) - м/п Рава-руська - м/п Рава-Руська - м. Львів у період з 04.05.2017 по 05.05.2017. Вказаний акт підписаний лише Підприємцем.

Оплату наданих Підприємцем транспортних послуг відповідно до замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1 ПП "Мокоша" здійснено частково (28 000 грн. - 13 447 грн. = 14 553 грн.), що й стало підставою звернення позивача до суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: відносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку із складанням замовлення від 24.04.2017 №1, за своєю правовою природою є відносинами, пов'язаними з міжнародним перевезенням вантажу; відповідно до замовлення Підприємцем було доставлено відповідачу вантаж 05.05.2017; за наданими рахунками-фактурами від 03.05.2017 № 150 С і № 150-1 С ПП "Мокоша" оплачено послуги позивача з перевезення у сумі 13 447 грн.; сторонами підписані акти виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С і № 150-1 С на загальну суму 13 447 без будь-яких зауважень (виправлень), претензій стосовно виконаних робіт (наданих послуг), у тому числі стосовно обсягів наданих послуг та їх вартості; доказів того, що між позивачем і відповідачем існували ще й інші договірні відношення з надання транспортних послуг з перевезення молочної продукції за маршрутом Серпц (РL) - Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна) від постачальника Польща, "Млековіта" (адреса завантаження: м. Серпц, вул. Жеромскего, 2А, Польща) отримувачу продукції - ПП "Мокоша" (Україна), зокрема з моменту підписання замовлення від 24.04.2017 № 1, позивач суду не надав; шляхом підписання актів виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С та № 150-1 С позивач та відповідач підтвердили, що загальна сума транспортного обслуговування за вказаним маршрутом становить 13 447 грн.; вказані акти виконаних робіт є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують фактичне здійснення такої господарської операції та, як наслідок, визначають вартість такої операції; позивач погодив проведення та вартість прийнятих робіт (наданих послуг), змінивши цим умови договору щодо ціни.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення заявлених позивачем сум боргу за надані транспортні послуги по перевезенню вантажів.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із статтею 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статей 193, 265 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання; стаття 610 ЦК України).

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з приписами статей 306, 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.04.2017 ПП "Мокоша" замовлено транспортні послуги Підприємця (перевізник) з перевезення вантажів за маршрутом Серпц (РL) - Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна) від постачальника Польща, "Млековіта".

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Підприємця, суди попередніх інстанції виходили з того, що загальна вартість наданих транспортних послуг за замовленням від 24.04.2017 №1 визначається актами виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С та № 150-1 С (які є первинними документами) та становить 13 447 грн.; з огляду на те, що відповідачем сплачено зазначену суму, суди дійшли висновку про безпідставність заявленого позову про стягнення 14 553 грн.

Проте судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою те, що в акті виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С зазначено, що транспортне обслуговування по маршруту складає транспортні послуги за маршрутом Серпц (Польща) - м/п Рава-Руська - м/п Рава-Руська - м. Львів в період з 27.04.2017 по 03.05.2017 автомобілем МАН НОМЕР_1/НОМЕР_2, натомість вантаж відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної СМR №607745 було завантажено 28.04.2017 (Серпц, Польща) та доставлено ПП "Мокоша" 05.05.2017 (м. Львів, Україна).

Крім того, судами не надано юридичної оцінки двом оригіналам замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1, відповідно до яких вартість надання послуг за маршрутом Серпц (РL)- Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна) у той самий період є різною, а саме: 28 000грн. та 27 000 грн.

Суд касаційної інстанції критично ставиться до висновків судів попередніх інстанцій про те, що акти виконаних робіт від 03.05.2017 № 150 С та № 150-1 С є первинними документами, що містять відомості про господарську операцію, адже відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити : назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. З аналізу наведених положень закону вбачається, що акти виконаних робіт № 150 С та № 150-1 С не містять усіх обов'язкових реквізитів первинного документа, що підтверджує здійснення господарської операції, а спрямовані на фіксацію певного юридичного факту. Крім того, судами залишено поза увагою те, що вказані акти виконаних робіт були складені та підписані сторонами до моменту вчинення дії - надання послуг з перевезення вантажу, що не може свідчити про результати діяльності Підприємця та ПП "Мокоша", інформація про які і є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У силу статей 42, 43, 47, 43 ГПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суди першої та апеляційної інстанцій вважали недостатніми подані позивачем документи для встановлення наявності чи відсутності заборгованості відповідача за надані послуги з перевезення вантажу.

Проте суд не позбавлений був права витребувати у сторін, керуючись статтями 38, 65 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2018), усі необхідні додаткові документи для правильного вирішення спору і з'ясування дійсних обставин справи. В даному випадку йдеться не про перекладання на суд обов'язку тягаря доказування, який покладений на сторони у справі, а про виконання процесуального обов'язку суду щодо витребування документів у разі недостатності поданих сторонами доказів, без яких не можливо встановити обґрунтованість доводів позивача.

Господарськими судами використано не в повному обсязі свої повноваження, що були передбачені процесуальним законом стосовно повного та всебічного з'ясування обставин, наслідком чого є скасування прийнятих судових актів.

Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Суду у справі "Мала проти України" від 03.07.2014 № 4436/07).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, залишене без змін постановою апеляційного господарського суду, вказаним вимогам не відповідає, адже судами встановлено, що відповідно до замовлення на надання транспортних послуг з перевезення вантажів від 24.04.2017 №1 вартість послуг складає 28 000 грн.; відповідно до актів виконаних робіт, підписаних сторонами, позивачем надано, а відповідачем оплачено послуги з перевезення вантажу на суму 13 447 грн., проте судами залишено поза увагою та не досліджено: чи були фактично надані позивачем послуги з перевезення вантажу за маршрутом Серпц (РL)- Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна) вартістю понад 13 447 грн.; чим зумовлена різниця в сумі, визначеній у замовленні від 24.04.2017 № 1, та в актах виконаних робіт № 150 С та №150-1 С; які послуги з перевезення та в які періоди були фактично надані позивачем; які транспортні послуги фактично прийнято відповідачем, їх обсяг та вартість (зокрема, чи прийнято ним послуги, виконані понад визначений у актах виконаних робіт від 03.05.2017 обсяг, якщо такі послуги надавалися, хоча б й без відображення їх в акті виконаних робіт, підписаному сторонами).

Не надавши належної правової оцінки всім обставинам справи, суд апеляційної інстанції припустився порушення вимог ГПК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень), а саме частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Порушення попередніми судовими інстанціями відповідних норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення даної справи.

Водночас суд касаційної інстанції згідно із статтею 300 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного та відповідно до статті 310 ГПК України рішення і постанова з даної справи підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду. У новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи сторін та подані ними докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Імшеницької Тетяни Степанівни задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 зі справи № 914/1438/17 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков