ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р.Справа № 922/825/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації "Аерошляхбуд", с. Вільхуватка, Харківська обл.
про стягнення 392970,75 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 09.02.2018);

відповідача ОСОБА_2 (договір про надання правничих послуг адвоката № 02/05-18 від 02.05.2018).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації "Аерошляхбуд", с. Вільхуватка, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 392970,75 грн., з яких:

275440,00 грн. - основного боргу;

98287,68 грн. - інфляційних втрат;

19243,07 грн. - 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на невиконання відповідачем умов договору поставки № 168 від 30.10.2015 р. щодо розрахунку за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2018 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 02.05.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.05.2018 розгляд справи відкладено на 21.05.2018.

У судовому засіданні 21.05.2018 оголошено перерву до 31.05.2018.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 14633 від 21.05.2018), в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідач визнає факт існування договору поставки № 168 від 30.10.2015, укладеного з позивачем, однак, заперечує факт отримання домішок до асфальтів WARM MIX L у кількості 1252 кг., на загальну суму 275440 грн. на підставі того, що позивач надав копію видаткової накладної № 3010003 від 30.10.2015 в якості єдиного доказу здійснення поставки. Відповідач вказує, що позивачем не доведено факту справжності підпису колишнього директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації "Аерошляхбуд" ОСОБА_3 на видатковій накладній № 3010003 від 30.10.2015 у графі «Отримав», та не зазначено реквізитів довіреності, на підставі якої отримано товар. Відповідач зазначає, що його підприємством не виписувалась довіреність на отримання зазначених товарно-матеріальних цінностей, а позивачем не надано документів, які підтверджують транспортування домішок до асфальтів WARM MIX L у кількості 1252 кг. на адресу відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не надсилав, а відповідач не отримував жодної претензії щодо необхідності вирішити спір, а одразу звернувся до суду з позовом по даній справі, чим порушив, на думку відповідача, умови п. 8.1 договору № 168 від 30.10.2015.

На судове засідання 31.05.2018 прибули представники сторін.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2015 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 168 (а. с. 14-15; далі за текстом - договір), за умовами якого постачальник зобовязується поставляти і передавати у власність покупця товари (надалі по тексту іменуються товар), вказані в специфікаціях, а покупець зобовязується приймати товар і сплачувати його вартість постачальнику на умовах цього договору.

Найменування, одиниці виміру, загальна кількість та вартість товарів, які будуть поставлені по даному договору, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначається сторонами в специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору (п. п. 1.1-1.2 договору).

Згідно з п.п. 2.1.-2.2. договору, ціна за одиницю товару, що поставляється по даному договору, визначена сторонами у специфікаціях. Загальна ціна договору визначена сторонами у специфікаціях.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар, що поставляється по даному договору протягом 10 (десяти) робочих днів з дня поставки товару.

За умовами п. 3.2 договору умови і строки постачання товару визначаються сторонами у специфікаціях.

Відповідно до п. 4.1 договору цей договір набуває чинності з дати підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від зобовязань, що виникли протягом його дії.

Як свідчать матеріали справи, специфікацією № 1 від 30.10.2015 сторони узгодили до поставки в рамках договору товар домішка до асфальтів WARM MIX L у кількості 1252 кг. на суму 275440 грн. Умова оплати визначена в строк до 30 календарних днів з дати поставки (а. с. 16).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов зазначеного договору позивачем поставлено відповідачу обумовлений в специфікації товар на загальну суму 275440,00 грн. за видатковою накладною № 3010003 від 30.10.2015 (а. с. 17).

Однак, відповідач за отриманий товар в строк, передбачений умовами договору, не розрахувався.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі, в якому позивач просить стягнути з відповідача існуючий борг за договором в сумі 275440,00 грн.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нараховано до стягнення з відповідача 19243,07 грн. 3% річних та 98287,68 грн. інфляційних нарахувань за період прострочення з 16.11.2015 по 26.03.2018.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статей 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт здійснення позивачем поставки товару на суму 275440,00 грн. підтверджується видатковою накладною № 3010003 від 30.10.2015, оригінал якої судом досліджено в судовому засіданні 31.05.2018 в процесі розгляду даної справи.

Суд констатує, що зазначена накладна складена у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить підписи уповноважених представників сторін, зокрема директора підприємства відповідача ОСОБА_3, та скріплена печатками підприємств позивача та відповідача.

Посилання відповідача на те, що позивач нібито не довів того факту, що підпис на накладній № 3010003 від 30.10.2015 дійсно належить директору підприємства відповідача ОСОБА_3 суд вважає такими, що позбавлені фактичного та правового обґрунтування.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 76-78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, саме відповідач, як сторона яка наполягає на не справжності підпису ОСОБА_3 на накладній, повинна довести зазначені обставини. Однак, останній не надав суду належних та допустимих доказів існування зазначеної обставини. Відповідач не ініціює вирішення цього питання шляхом призначення судової експертизи, а також не надав суду будь-яких доказів звернення з цього приводу до правоохоронних органів. Крім того, зазначений документ скріплений печаткою підприємства позивача та відповідача, тоді як останній не надав суду будь-яких доказів її неправомірного використання сторонніми особами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем зазначеної обставини. При цьому, з огляду на положення ст. 204 ЦК України, в суду відсутні підстави вважати накладну № 3010003 від 30.10.2015 неналежним доказом здійснення поставки, як на цьому наполягає відповідач.

Посилання відповідача на відсутність у отримувача товару відповідної довіреності на отримання товару, виданої уповноваженою особою підприємства відповідача, суд також вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_3 приймаючи товар діяв як директор підприємства відповідача, тобто був особою уповноваженою на управління цим підприємством, та як наслідок, мав право отримувати товар без довіреності.

З урахуванням викладеного, суд визнає факт поставки товару позивачем на користь відповідача за видатковою накладною № 3010003 від 30.10.2015 на суму 275440,00 грн. встановленим. Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за отриманий товар у вказаному розмірі, суд приходить до висновку про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача цієї заборгованості.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобовязань з оплати отриманого товару на суму 275440,00 грн. за вищезазначеними видатковими накладними підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Перевіривши відповідний розрахунок інфляційних та річних за прострочення оплати товару, суд приходить до висновку, що розрахунок інфляційних та річних здійснено з певними арифметичними помилками.

Однак, враховуючи те, що формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача у даній справі, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 19243,07 грн. річних та 98287,68 грн. інфляційних за загальний період прострочення оплати товару з 16.11.2015 по 26.03.2018.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 5894,56 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації "Аерошляхбуд" (адреса: 63212, Харківська обл., Нововодолазький р.-н, с. Вільхуватка, вул. 2-й Лиман; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд" (адреса: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 10-А; ):

275440,00 грн. основного боргу;

98287,68 грн. інфляційних втрат;

19243,07 грн. 3% річних;

5894,56 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_4