РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Справа № 910/17212/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства інфраструктури України на окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 06 березня 2018 року в справі №910/17212/16 (суддя Машевська О.П.)

час та місце ухвалення: 06 березня 2018 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; повний текст ухвали складено 16 березня 2018 року

за позовом Овруцької міської ради Житомирської області

до: 1) публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"; 2) Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Кабінету Міністрів України

про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки площею 0,1501 га

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача 1 - Краснова Т.М.;

відповідача 2 - Краснова Т.М.;

третьої особи - не з'явився;

Міністерства інфраструктури України - не з'явився.

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 ГПК України не надходило. Клопотань про роз'яснення прав та обов'язків, відповідно до статті 205 ГПК України, не надходило.

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2018 року господарським судом Житомирської області винесено окрему ухвалу щодо Міністра інфраструктури України Омеляна Володимира Володимировича за наслідками розгляду спору за позовом Овруцької міської ради (надалі - Позивач) до публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" (надалі-Відповідач 1) та до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (надалі - Відповідач 2) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 1 - Кабінету Міністрів України (надалі - Третя особа) про припинення права постійного користування Відповідача 1 частиною земельної ділянки площею 0,1132 га по вул. Героїв Майдану 70 В в м.Овруч Житомирської області, що посвідчено державним актом на право постійного користування землею від 10 вересня 1998 року серії ІІ-ЖТ № 001962.

Вищевказаною ухвалою було зобов'язано Міністра інфраструктури України Омеляна Володимира Володимировича вжити заходів для усунення виявлених судом недоліків у виконанні вимог пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25 червня 2014 року "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо затвердження переліків земельних ділянок, право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниція" , яке було надано Державному територіально-галузевому об'єднанню "Південно-Західна залізниця" (м. Київ) на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЖТ № 001962, виданого 10 вересня 1998 року, про що зроблено запис в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46.

Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції окремою ухвалою, Міністерство інфраструктури України (надалі - Міністерство) звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати дану ухвалу місцевого господарського суду від 06 березня 2018 року.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Міністерство звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що: передавальний акт Відповідача 2, наданий Комісією з утворення Відповідача 1, затверджено Міністром інфраструктури України Пивоварським А.М. 18 серпня 2015 року; земельні ділянки, загальною площею 51,7858 включені до зведеного переліку земельних ділянок, право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу Відповідача 1. Крім того, в даній апеляційній скарзі, Міністерство вказало, що вимогами Постанови №200 не передбачено обов'язковість подання до Міністерства документів, які підтверджують реєстрацію права постійного користування земельних ділянок, що вносяться до статутного капіталу Відповідача 1.

З огляду на викладене вище, на переконання Міністерства, ним у повному обсязі виконано вимоги пункту 5 Постанови №200 та при цьому Міністерством не порушено вимоги Закону України "Про держаний земельний кадастр", Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Разом з тим, як вважає Міністерство, судом першої інстанції безпідставно покладено відповідальність на нього за недоліки, виявлені в роботі Відповідача 2.

Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року (а.м.о. 23), з підстав, висвітлених в ній, апеляційну скаргу було залишено без руху.

Водночас, Міністерством подано заяву, до якої додано докази, що свідчать про усунення недоліків, зазначені в ухвалі від 17 квітня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху, а саме: сплачено судовий збір в розмірі 1 762 грн. (платіжне доручення №171 від 04 квітня 2018 року).

Суд констатує, що автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 910/17212/16 у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В..

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 02 травня 2018 року в справі № 910/17212/16 в зв'язку з відпусткою (судді - члена колегії) Розізнаної І.В. та відповідно до п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено заміну судді (члена колегії) в даній справі.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 02 травня 2018 року автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до її складу та визначено новий склад, а саме: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.., суддя Грязнов В.В..

Ухвалою суду від 02 травня 2018 року (а.м.о. 52) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства.

Водночас, ухвалою суду від 15 травня 2018 року (а.м.о. 57) дану справу призначено до розгляду на 30 травня 2018 року на 12:00 год..

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 02 травня 2018 року від Відповідача 1 та Відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.м.о. 59-61), в якому з підстав, висвітлених в ньому, Відповідач 1 та Відповідач 2 (в підтвердження відсутності неправомірної бездіяльності Відповідача 1 та Відповідача 2 та підтримуючи апеляційну скаргу Міністерства) вказали, що в межах двомісячного строку, а саме 18 серпня 2015 року Міністром інфраструктури України Пивоварським А.М. затверджено перелік земельних ділянок Відповідача 2, право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу Відповідача 1 (копія переліку перебуває в матеріалах справи №910/17212/16). Як вказують Відповідач 1 та Відповідач 2, графа №725 вказаного переліку відповідає земельний ділянці в межах Позивача, розміром 51, 7858 га, відповідно до держаного акту на право постійного користування, серії ІІ-ЖТ №001 962 від 10 вересня 1998 року.

Разом з тим, в даному відзиві Відповідач 1 та Відповідач 2 зазначили, що не погоджуються із судом першої інстанції щодо того, що Відповідач 1 та Відповідач 2 не володіють достовірними відомостями про фактичний розмір (площу) земель залізничного транспорту з огляду на те, що згідно з вищевказаним Державним актом, земельна ділянка в межах Позивача надана Відповідачу 2, площею 57,45 га. Однак, як зазначає Відповідач 1 та Відповідач 2, в технологічному процесі використовується площа 51,7858 га, що підтверджується формою 6-зем (державна статистична звітність) та на яку нараховується земельний податок, який сплачується Відповідачем 2 та відповідає розміру земельної ділянки, право постійного користування якої, внесено до статутного капіталу Відповідача 1.

Як зазначають Відповідач 1 та Відповідач 2 в даному відзиві, різниця в площах між Державним актом та довідкою форми 6-зем (державна статистична звітність), виникла внаслідок передачі, в свій час, об'єктів залізниці з земельними ділянками до Позивача, а саме ДТВП "Древлянка", дошкільних закладів та котелень Коростенської дистанції цивільних споруд Відповідача 2, а відповідних змін до правовстановлюючих документів з боку Позивача та її структурних підрозділів внесено. В той же час, Відповідач 1 та Відповідач 2 вказують, що вчинення таких дій на даний час вже не є можливим.

Водночас, Відповідач 1 та Відповідач 2 вказали, що в підтвердження вищезазначеного до даного відзиву додається довідка начальника сектору майнових та земельних ресурсів від 14 травня 2018 року №255/ДНКМ та лист відділу в Овруцькому районі головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 18 вересня 2017 року №34-6-0,29-216/168-17.

Крім того, Відповідач 1 та Відповідач 2 також зазначили, що питання розбіжності про фактичний розмір (площу) земель залізничного транспорту м. Овруч не досліджувалось в суді першої інстанції, сторони у справі з приводу даного питання не надавали свої пояснення та не наводили свої доводи та міркування.

Разом з тим, Відповідач 1 та Відповідач 2 вважають за необхідне звернути увагу апеляційного суд на те, що переоформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування земельними ділянками за Відповідачем 1 потребує, зокрема, складання обмінних XML-файлів, реєстрації ділянок в Державному кадастрі, проведення заходів централізованої закупівлі у сфері земельних відносин, на що необхідні значні фінансові вкладення та час на їх переоформлення, з врахуванням обсягів географічно-територіального місцезнаходження Донецької, Львівської, Одеської, Південної, Південно-Західної та Придністровської регіональних філій.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 30 травня 2018 року у справі №910/17212/16 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді (члена колегії) Філіпової Т.Л. та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторну автоматичну заміну складу колегії суддів.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В..

Ухвалою суду від 30 травня 2018 року дану апеляційну скаргу Міністерства було прийнято до провадження у новому складі суду.

В судовому засіданні від 30 травня 2018 року представник Відповідача 1 та Відповідача 2 підтримав доводи апеляційної скарги Міністерства, просить її задоволити, а ухвалу суду першої інстанції вважає такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати. Разом з тим, представник Відповідача 1 та Відповідача 2 подав суду клопотання (а.м.о 84-88) про долучення до матеріалів справи списку служб, що розташовані на території станції Овруч та зведеного переліку земельних ділянок Відповідача 2 право постійного користування, якими вноситься до статутного капіталу Відповідача 1, що затверджений Міністром інфраструктури України Пивоварським А.М. 18 серпня 2015 року. Дані документи судом долучені до матеріалів оскарження ухвали в даній справі.

В судове засідання від 30 травня 2018 року представники Позивача, Третьої особи та Міністерства інфраструктури України не прибули. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у встановленому законом порядку. З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представників, за наявними в матеріалах оскарження ухвали доказами.

Заслухавши представника Відповідача 1 та Відповідача 2, дослідивши матеріали оскарження ухвали та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву Відповідача 1 та Відповідача 2 стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що її слід задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, рішенням Позивача від 30 червня 1998 року № 197 надано у постійне користування Відповідачу 2 земельні ділянки площею 57,45 га, які знаходяться по вул. Правди,9 (0,75га), вул. Радянська,8 (0,06га), вул. Дзержинського,1 (0,70 га), вул. Дзержинського,24 (0,20га), м. Овруч (55,26 га), вул. Інтернаціональна,1 (0,48га).

На підставі цього рішення, 10 вересня 1998 року Відповідачу 2 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЖТ № 001962, про що зроблено запис в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 , відповідно до якого землекористувачу надано у постійне користування 57,45 га землі в межах згідно з планом землекористування для виробничих потреб.

Також, місцевий господарский суд, обгрунтовуючи оспорювану ухвалу вказав, що на його переконання, після 25 лютого 2004 року в постійному користуванні Відповідача 2 згідно Державного акту на землю залишились землі в межах м. Овруча загальним розміром ( площею) 52,4142 га.

Суд першої інстанції вказав, що за Державним актом на землю розмір (площа) ділянки № 5, в межах якої розташована будівля за № 70- В , становив 55.2554га, тоді як після 25.02.2004 розмір (площа) всіх земель Відповідача 2, наданих у постійне користування, становить - 52,4142 га. Як вказав суд першої інстанції в оскаржувані ухвалі, ця обставина, на його переконання, доводить, що фактичний розмір (площа) ділянки № 5 є меншим, а її фактичні межі в натурі (на місцевості) не відповідають тим, що нанесені на план зовнішніх меж землекористування Державного акту на землю.

Також, місцевим господарським судом, зазначено, що в ході вирішення спору Відповідач 1 доводив, що у постійному користуванні Відповідача 2 за Державним актом на землю перебувають землі загальним розміром (площею) 51,7858 га, доводячи в оспорюваній ухвалі, що ще менший розмір (площа), ніж той, що виведений судом та судовим експертом за даними розділу "зміни в землекористуванні" документу на землю.

Суд першої інстанції, в оспорюваній окремій ухвалі також вказав на відсутність на даний час у Державному земельному кадастрі сформованих земельних ділянок за рахунок земель залізничного транспорту в межах м. Овруча загальною площею 52,4142 га (іншою площею), що на його переконання, унеможливлює проведення державної реєстрації права постійного користування цими земельними ділянками за Відповідачем 2 або безпосередньо за Відповідачем 1, а також державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки за державою в особі Кабінету Міністрів України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, щодо порушення Міністерством пункту 5 Постанови КМУ №200 від 25 червня 2014 року "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Дійшовши таких висновків, місцевий господарський суд зобов'язав персоніфіковано Міністра інфраструктури України Омеляна Володиира Володимировича розглянути окрему ухвалу та вжити заходів для усунення виявлених судом недоліків у виконанні вимог пункту 5 вищевказаної Постанови щодо затвердження переліків земельних ділянок, право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу Відповідача 1, яке було надано Відповідачу 2 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЖТ № 001962, виданого 10 вересня 1998 року, про що зроблено запис в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46.

Однак, оцінивши в сукупності докази, наявні в матеріалах оскарження ухвали та докази, подані представником Відповідача 1 та Відповідача 2 в судовому засіданні від 30 травня 2018 року, колегія Рівненського апеляційного господарського суду не може погодитись з висновком місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (надалі - Закон), утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

В силу дії частин 4 та 5 статті 2 Закону, статут товариства затверджується Кабінетом Міністрів України, а засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Частиною 6 статті 2 Закону передбачено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Як визначено частиною 1 статті 4 Закону, до статутного капіталу товариства вносяться: майно залізничного транспорту загального користування; 100 відсотків акцій акціонерних товариств, що проводять ремонт тягового рухомого складу та виготовляють залізобетонні конструкції і шпали, повноваження з управління корпоративними правами яких здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; акції (частки, паї), що належать державі у статутному (складеному) капіталі господарських товариств, утворених за участю підприємств залізничного транспорту; право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту; право господарського відання магістральними залізничними лініями загального користування та розміщеними на них технологічними спорудами, передавальними пристроями, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об'єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт.

Згідно частини 2 статті 4 Закону: внесення права користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту, до статутного капіталу товариства здійснюється відповідно до нормативної оцінки таких ділянок, а у разі її відсутності - відповідно до експертної оцінки.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону, внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Водночас, відповідно до пункту 2 Постанови КМУ №200 від 25 червня 2014 року "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - Постанова): статутний капітал Відповідача 1 формується за рахунок права постійного користування земельними ділянками.

Як вбачається із частини 1 пункту 5 вищевказаної Постанови, Міністерство було зобов'язане у двомісячний строк: вжити заходів для реорганізації Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1; разом з Укрзалізницею забезпечити проведення інвентаризації майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, та господарських товариств, зазначених у додатку 2; затвердити переліки та зведені акти інвентаризації майна: Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1, що вноситься до статутного капіталу товариства; яке закріплюється за товариством на праві господарського відання; затвердити зведені акти інвентаризації майна господарських товариств, зазначених у додатку 2; затвердити переліки земельних ділянок, право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу товариства.

Частиною 3 пункту 5 Постанови визначено, що Міністерство (разом з Укрзалізницею) зобов'язане до 31 серпня 2015 року: затвердити зведений акт оцінки, зведені перелік і передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу товариства, та майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання з відображенням вартості, визначеної за результатами незалежної оцінки; затвердити зведені перелік та передавальний акт земельних ділянок, право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу товариства з відображенням вартості, визначеної за результатами незалежної оцінки; подати в установленому порядку Кабінетові Міністрів України на затвердження: проект статуту товариства; пропозиції щодо персонального складу правління, наглядової ради, ревізійної комісії.

Як встановлено Рівненським апеляційний господрським судом, наказом Міністра інфраструктури України Бурбаки М.Ю. від 09 липня 2014 року за №301 (а.м.о. 28-29), визначено заходи щодо реорганізації Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування та інші заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Апеляційний господарський суд констатує, що в межах двомісячного строку, а саме 18 серпня 2015 року Міністром інфраструктури України Пивоварським А.М. затведжено перелік земельних ділянок Відповідача 2, право постійного користування якими вноситься до статуного капіталу Відповідача 1, що підтверджується наявним в матеріалах оскарження ухвали в справі зведеним переліком земельних ділянок Відповідача 2 право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу Відповідача 1 (а.м.о 86-88).

Разом з тим, суд звертає увагу, що графа №725 вказаного переліку відповідає земельний ділянці в межах Позивача, розміром 51, 7858 га, відповідно до держаного акту на право постійного користування, серії ІІ-ЖТ №001 962 від 10 вересня 1998 року.

Разом з тим, суд констатує, що вимогами Постанови КМУ від 25 червня 2017 року №200 не було передбачено обов'язковість подання до Міністерства документів, які підтверджують реєстрацію права постійного користування земельних ділянок, що вносяться до статутного капіталу Відповідача 1.

Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що все вищевказане свідчить про те, що в оспорюваній окремій ухвалі, місцевий господарський суд вказав на необхідність вчинення Міністром інфраструктури дій, котрі вже проводилися Міністерством в строк до 18 серпня 2015 року (тобто майже за два роки і сім місяців до винесення окремої ухвали).

Повторне ж виконання пункту 5 Постанови КМУ №200 від 25 червня 2014 року, колегія апеляційного суду, вважає безпідставним і абсурдним.

Водночас, з огляду на усе вищевказане в судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Міністерством в повнову обсязі, у встановленому Законом порядку, виконано приписи пункту 5 Постанови та не порушено вимоги Закону України "Про держаний земельний кадастр", Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

З огляду на усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в окремій ухвалі суду першої інстанції обставинам справи , що в силу дії пунктів 1 та 3 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України.

Враховуючи усе вказане вище в даній судовій постанові, апеляційний господарський суд скасовує окрему ухвалу місцевого господарського суду та задовольняє апеляційну скаргу Міністерства.

Водночас, апеляційний господарський суд критично ставиться до персоніфікованого винесення такої окремої ухвали (саме Омеляну В.В., як Міністру інфраструктури України, в даному випадку) з огляду на те, що: частина 1 статті 246 ГПК України передбачає її винесення щодо юридичної особи, державних чи інших органів, та інших осіб, при встановленні в їх роботі поршень законодавства або недоліків у роботі, проте в даному випадку Омелян В.В., в періоді, коли дії щодо виконання Постанови КМУ №200, мали бути вчинені, не був Міністром (як встановлено вище, в даний період Міністерством керували інші Міністри); якщо ж врахувати те, що суд керується не всією статтею 246 ГПК України, а лише пунктом 6 (як вчинено в окремій ухвалі), і при приходженні до висновку, що дане порушення може усунути лише конкретна посадова особа (і не може зробити державний орган, як то Міністерство, зокрема), то в даному випадку слід (на переконання колегії) зазначити посаду посадової особи, без вказання конктерного призвіща та ініціалів, адже у разі теоритичної зміни особи, котрій персоніфіковано винесено таку ухвалу, її виконання іншою особою, з іншим призвіщем та ініціалами, є сумнівним.

Керуючись статтями 129, 269-275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України на окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 06 березня 2018 року в справі №910/17212/16 - задовольнити.

2. Окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 06 березня 2018 року в справі №910/17212/16 - скасувати.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

5. Матеріали оскарження ухвали в справі №910/17212/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови виготовлено 04 червня 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.