РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018Справа № 911/3006/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота Середина";

про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Ясінська Н. В., керівник;

Від відповідача: Бережной Д. С., представник, довіреність № б/н від 27.02.2018 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 96 000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав, а також 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 року порушено провадження у справі № 911/3006/17, розгляд справи призначено на 23.11.2017 року.

У судовому засіданні 28.11.2017 року було оголошено перерву до 07.12.2017 року.

У судовому засіданні 07.12.2017 року було оголошено перерву до 23.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 року ухвалено розгляд справи №911/3006/17 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.02.2018 року.

Через відділ діловодства господарського суду 13.02.2018 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій останній просив суд збільшити заявлений розмір стягнення компенсації з відповідача та стягнути 111 690,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що вищевказана заява позивача не суперечить вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду, у зв'язку з чим спір у даній справі вирішується виходячи з нової ціни позову.

У судовому засіданні 06.03.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі Державну організацію «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Судом відхилене зазначене клопотання, оскільки представник відповідача необгрунтував та не надав суду доказів того, що прийняття рішення у справі може вплинути на права чи обов'язки Державної організаціої «Українське агентство з авторських та суміжних прав»

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 року закрито підготовче засідання та призначити справу № 911/3006/17 до судового розгляду по суті на 08.05.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2018 відкладено розгляд справи до 29.05.2018 р.

У судовому засіданні 29.05.2018 оголошено перерву у справі до 31.05.2018 р.

Позивач в судовому засіданні 31.05.2018 р. позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН" 01.03.2015 року на підставі ліцензійного договору № 34-01/03/15 (далі - Договір № 1), укладеного з громадянином ОСОБА_4, та додатку № 2 до нього (далі - Додаток № 2) набуло виключне майнове авторське право на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_7).

Згідно з умовами договору № 1 та додатку № 2 названі права на спірний твір передані позивачеві на виключній основі з метою його використання на території України до 31.12.2015 з автоматичним продовженням на кожен наступний календарний рік. При цьому, якщо за місяць до закінчення строку дії даного договору ні одна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік (пункти 1.6, 7.1 Договору № 1 та пункт 2.1 Додатку № 2);

Позивач також набув виключні майнові авторські права на музичні твори «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» (виконавець - ОСОБА_8) на підставі ліцензійного договору № 34-01/03/15 від 01 березня 2015 року та Додатків до нього №2 від 01 березня 2015 року та № 10 від 16.03.2017 р., укладеного між позивачем та громадянином ОСОБА_6

Як вбачається із тексту позовної заяви, за результатами моніторингу мережі Інтернет позивачем було встановлено та зафіксовано факти незаконного використання Творів ТОВ «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» на потужностях належного останньому сайті - obozrevatel.com.

Позивач 22.06.2017 здійснив дослідження сайту obozrevatel.com з метою фіксації незаконного використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», у виконанні ОСОБА_7. 14.07.2017 позивачем було здійснено дослідження сайту obozrevatel.com з метою фіксації незаконного використання музичних творів «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3», у виконанні гурту «ОСОБА_8», на підтвердження чого позивачем було надано диск із записом процесів дослідження сайту obozrevatel.com, а також акти огляду веб-сайту № 3/11 від 14.07.2017 та № 3/11 від 22.06.2017 р.

Відповідно до матеріалів справи, особою, яка здійснила реєстрацію доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 є ТОВ "Золота Середина".

Позивач обгрунтовує позовні вимоги порушенням авторських прав.

Публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях (стаття 1 Закону).

Так, до майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Відповідно до п. 3 ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору.

Так, частиною 3 статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що за авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаться.

Таким чином, судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується наявність вини у діях відповідача щодо використання спірних музичних творів без дозволу та з порушенням прав ТОВ "Юніверс Медіа Корпорейшн".

З урахуванням викладеного судом встановлено наявність підстав для стягнення компенсації з відповідача за порушення виключних майнових авторських прав позивача на спірні музичні твори.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Проте, суд зазначає, що Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив господарським судам України, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1762 грн.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення кожним з відповідачів виключних майнових авторських прав позивача, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення заявленої позивачем компенсації у розмірі 17 620,00 грн., тобто, у розмірі мінімальної компенсації за використання творів. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Як встановлено ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 17 620,00 грн. законними, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У решті позовних вимог належить відмовити з викладених вище підстав.

Також, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд позовної заяви покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота Середина" (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, вул. Незалежності, буд. 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139; ) 17 620 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп. компенсації за порушення майнових авторських прав та 293 (двісті дев'яносто три) грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Мандриченко

Дата складання рішення 07.06.2018 р.