номер провадження справи 12/12/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 Справа № 908/235/18

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Соловйової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/235/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж

про стягнення 4379681,78 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-84 від 14.04.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 2 від 05.01.2018 року

Згідно зі ст. 222 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж про стягнення пені в сумі 2421595,37 грн., трьох процентів річних у сумі 136753,86 грн., інфляційних втрат у сумі 1821332,55 грн. за договором № 1119/15-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 05.12.2014 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2018 року наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.02.2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 174 ГПК України.

26.02.2018 року на адресу суду від Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України надійшла заява від 26.02.2018 року, відповідно до якої усунуто недоліки, які зумовили залишення позовної заяви без руху. У вказаній заяві Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України повідомляє, що відповідно до інформації, що міститься на сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач має організаційно-правову форму у вигляді приватного акціонерного товариства. Вказує, що відповідно до даних реєстру повне та скорочене найменування відповідача є: Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» (ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж»), ідентифікаційний код юридичної особи 05541120.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/235/18, присвоєно справі номер провадження 12/12/18, визначено здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.04.2018 року об 11:00.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.03.2018 року на підставі приписів ст. 243 ГПК України виправлено описку, допущену у вступній частині ухвали Господарського суду Запорізької області від 02.03.2018 року у справі № 908/235/18 у адресі Публічного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж, а саме зазначено вірну адресу Публічного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж … (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Морська, 65/97), далі по тексту.

15.03.2018 року на адресу суду від Приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж в порядку ст. 165 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- позивачем невірно визначено найменування відповідача, оскільки відповідно до статуту підприємства та витягу з ЄДР від 21.02.2018 року вірним найменуванням відповідача є Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж»;

- зміна найменування з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство відбулося ще 18.05.2017 р., про даний факт позивач обізнаний, оскільки між нашими сторонами на сьогоднішній день укладено та діють ряд договорів купівлі-продажу природного газу саме за новим найменуванням відповідача;

- в позовній заяві позивач зазначає в якості відповідача ОСОБА_3 комунальне підприємство теплових мереж та визначає його по тексту позовної заяви як відповідача по справі, але до матеріалів справи додає документи, що стосуються взаємовідносин між позивачем та відповідачем (Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж»);

- відповідач згідно ліцензій №229 від 22.06.2012 року, переоформлених рішенням НКРЕКП 11.12.2015 року на безстрокові здійснює діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії;

- відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу природного газу №1119/15-БО-13 від 05.12.2014 р., зокрема в п. 1.2. зазначено про те, що газ, який продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями;

- як вбачається з доданого до позову позивачем документу «Сальдо, Предприятие ПТМ ПАТ» по договору 1119/15-БО-13 відповідачем в повному обсязі сплачено в період 01.01.2015 року - 31.03.2016 року обсяг спожитого природного газу в сумі 31314008,33 грн., це ж вбачається з документу «Операции по Договору « 1119-БО-13», Предприятие «Бердянське ПТМ ПАТ», в якому зокрема зазначено, що останньою датою платежу за договором є 14.03.2016 року;

- позивач, додавши дані документи підтверджує, що станом на 15.03.2016 р. у відповідача відсутня заборгованість за спожитий природний газ по договору №1119/15-БО-13;

- звертаючись з позовом до суду позивач не зазначив про дану обставину, що суттєве має значення для вирішення справи, тобто задовго до звернення до суду відповідач вже не мав заборгованості перед позивачем;

- відповідачем дійсно з незалежних від нього причин здійснювалися оплати за поставлений природний газ з затримкою, тобто не виконувалися належним чином умови Договору, втім зазначене не є підставою для стягнення з відповідача заявлених сум;

- відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом;

- 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VШ від 03.11.2016 року (далі Закон № 1730-VШ);

- відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VШ на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності дим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом;

- позивач не має права в силу норм Закону № 1730-VШ нараховувати відповідачу пеню, інфляційні нарахування та проценти річних, а якщо і нарахував (хоча жодних листів на адресу відповідача не надсилав), то повинен був списати;

- єдиною умовою для не нарахування та списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом;

- наведене є безумовною підставою для не нарахування та списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку, передбаченому ст. 3 Закону № 1730-VІІІ, тобто норми ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VШ є нормою прямої дії, без включення підприємства до реєстру;

- зазначає, що Верховним Судом України 07.02.2018 р. по справі № 927/1152/16 при перегляді рішення Вищого господарського суду України щодо неоднакового застосування норм ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VШ з метою забезпечення єдності судової практики у застосуванні норм матеріального права, було зазначено: «частина третя ст. 7 Закону №1730-VШ є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом»;

- вказує, що Наказом №157 від 26.06.2017 р. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України відповідача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть учать у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб'єктів господарювання під номером 56;

- в реєстрі визначено (http://www.minregion.gov.ua/wp-content/uploads/2017/11/02.02.2018/pdf) що врегулюванню підлягає сума боргу у розмірі 18507079,83 грн., а обсяг нарахованих штрафних санкцій до 01.07.2016 р. становить 341603,25 грн., тобто суми штрафних санкцій, нараховані позивачем не є такими, що підлягають врегулюванню, а позивач відповідно до норми ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VШ, не має права нараховувати інфляційні нарахування та проценти річних на погашену заборгованість;

- оскільки, станом на день набрання чинності Закону №1730-VШ (30.11.2016 року) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 1119/15-БО-13 від 05.12.2014 року, враховуючи, що основним видом діяльності відповідача згідно ліцензії є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, і на відповідача поширюється дія Закону №1730-VШ, то відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VШ позивач не мав права нараховувати пеню, три проценти річних, інфляційні втрати, а отже за таких обставин, не підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2421595,37 грн., 3% річних у розмірі 136753,86 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1821332,55 грн.

26.03.2018 року на адресу суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив в порядку приписів ст. 166 ГПК України, в якій останній зазначає наступне:

- вважає, що застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», далі Закон № 1730, до спірних відносин є неправомірним;

- неустойка, інфляційні нарахування та проценти річних, які підлягають списанню з підприємств, які підпадають під дію Закону України № 1730 повинні бути відображені в бухгалтерському обліку позивача, самостійно позивач не вправі відображати у своїй фінансовій звітності суми неустойки, інфляційних та відсотків, оскільки це призведе до порушення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому що неможливо відобразити нараховані суми без узгодження з контрагентом, відносно якого здійснюється таке нарахування;

- вказує, що у разі ж прийняття рішення про стягнення суми позову (повністю або частково) позивач набуває право відобразити ці суми на підставі прийнятого рішення, яке і буде первинним обліковим документом (первинний бухгалтерський документ);

- неустойка, інфляційні та відсотки нараховані відповідно до умов спірного договору та ст. 625 ЦК України, які (договір та норма цивільного кодексу) є чинними на момент розгляду справи та прийняття рішення;

- жодним законодавчим актом не забороняється застосування ст. 625 ЦК України субєктом господарювання у своїй діяльності або судом при розгляді справ, порушених за позовними заявами у встановлений законом спосіб;

- суд зобовязаний застосувати ст. 625 ЦК України, оскільки ця норма є частиною національного законодавства України;

- вважає, що позов має бути задоволений в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 03.04.2018 року відкладено підготовче засідання на 26.04.2018 року о 12:30.

13.04.2018 року на адресу суду від Приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж надійшли заперечення на відповідь на відзив згідно ст. 167 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- позиція позивача що для проведення процедури списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних йому необхідно спочатку отримати рішення суду про стягнення вищезазначених сум та відобразити їх в бухгалтерському обліку, а потім відповідно здійснити списання, не узгоджується з нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», зокрема ч. 3 ст. 7 вказаного закону;

- позивач не звернув увагу на те, що відповідачем у відзиві зазначалося не про обовязок позивача списати неустойку (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти, а про виконання зобовязання відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VШ щодо не нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової, погашену до набрання чинності Законом № 1730-VШ;

- позиція позивача щодо відсутності законодавчих актів, забороняючих застосування ст. 625 ЦК України спростовується приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України, якими передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а відповідно Законом № 1730-VШ встановлено, що не підлягають нарахуванню неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти лише на заборгованість, що сплачена до 30.11.2016 року (дата набрання чинності Законом № 1730-VШ);

- отже застосування ст. 625 ЦК України обмежується нормами самого ЦК України та Законом № 1730-VШ при певних умовах, які є чинними на сьогодні та є частиною національного законодавства України і підлягають застосуванню;

- звертає увагу на те, що у відповіді на відзив позивач не заперечує, що станом на 15.03.2016 року у відповідача відсутня заборгованість за спожитий природний газ по договору № 1119/15-БО-13.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року в порядку приписів п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України закрито підготовче провадження у справі № 908/235/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.05.2018 року о 15:30.

Безпосередньо в судовому засіданні 02.05.2018 року в порядку приписів ст. 216 ГПК України була оголошена перерва до 15.05.2018 року о 12:30, про що винесено відповідну ухвалу.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 15.05.2018 року згідно вимог ст. 216 ГПК України була оголошена перерва до 31.05.2018 року без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 223 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 31.05.2018 року пояснив суду, що на 3-й сторінці позовної заяви при зазначенні загального розміру трьох відсотків річних допущена описка, а саме вірною сумою нарахованих трьох відсотків річних є 136753,86 грн. Разом з тим представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.05.2018 року проти позову заперечив в повному обсязі.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Як вбачається зі змісту позовної заяви остання мотивована тим, що 05.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, далі Продавець, та ОСОБА_3 комунальним підприємством теплових мереж, далі Покупець, був укладений договір № 1119/15-БО-13 купівлі-продажу природного газу, далі Договір, з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами № 1-6.

При цьому в прохальній частині позову позивач просить стягнути борг у загальній сумі 4379681,78 грн. з Публічного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», а до позову додає засвідчені копії договору № 1119/15-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 05.12.2014 року та додаткових угод до нього № 1-6, які укладені між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Публічним акціонерним товариством Бердянське підприємство теплових мереж .

Безпосередньо в судовому засіданні 15.05.2018 року представник позивача повідомив, що зазначення у позовній заяві (першому абзаці), що відповідачем та Покупцем за договором № 1119/15-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 05.12.2014 року є ОСОБА_3 комунальне підприємство теплових мереж є технічною опискою, допущеною при складанні позову. При цьому повідомив, що до позову доданий вірний договір № 1119/15-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 05.12.2014 року, проте допущено описку в назві контрагента. Разом з тим представник позивача пояснив суду, що відповідачем в позові було зазначено саме Публічне акціонерне товариство Бердянське підприємство теплових мереж, оскільки так зазначено в договорі № 1119/15-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 05.12.2014 року.

Як зазначалось вище 26.02.2018 року на адресу суду від позивача надійшла заява від 26.02.2018 року, відповідно до якої усунуто недоліки, які зумовили залишення позовної заяви без руху, в якій останній повідомляє, що відповідно до інформації, що міститься на сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач має організаційно-правову форму у вигляді приватного акціонерного товариства, та відповідно до даних реєстру повне та скорочене найменування відповідача є: Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» (ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж»), ідентифікаційний код юридичної особи 05541120.

Як вбачається з витягу інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України щодо відповідача (за кодом ) (а.с. 86 89) повним найменуванням останнього є: Приватне акціонерне товариство Бердянське підприємство теплових мереж.

Крім того в наявній у справі редакції статуту Приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж, а саме в п. 1.2. зазначено, що у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів від 14.04.2017 року змінено тип акціонерного товариства з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство. Приватне акціонерне товариство Бердянське підприємство теплових мереж є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж.

Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його перетворенням (ст. 5 Закону України Про акціонерні товариства). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у ст. 25 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Відтак, оскільки не відбувалося дій щодо реорганізації підприємства відповідача суд дійшов висновку про необхідність зміни назви відповідача без застосування приписів ст. 52 ГПК України, а саме: змінити найменування відповідача на Приватне акціонерне товариство Бердянське підприємство теплових мереж.

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

До вказаного Договору між сторонами були підписані наступні додаткові угоди: № 1 від 12.02.2015 року, № 2 від 18.03.2015 року, № 3 від 07.04.2015 року, № 4 від 22.05.2015 року, № 5 від 30.06.2015 року, № 6 від 29.07.2015 року.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачам Покупця).

Умовами п. п. 3.1., 3.3., 3.4. Договору сторони визначили, що Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Умови щодо визначення ціни газу викладені в розділі 5 Договору, зокрема в п. 5.1.- 5.5. Так, пунктом 5.1. Договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Згідно з п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 6384,70 грн., крім того ПДВ 20% -1276,94 грн., всього з ПДВ 7661,64 грн.

Додатковими угодами № 1 від 12.02.2015 року, № 2 від 18.03.2015 року, № 3 від 07.04.2015 року, № 4 від 22.05.2015 року, № 5 від 30.06.2015 року, № 6 від 29.07.2015 року, неодноразово вносились зміни до п. 5.2. Договору, який визначає ціну газу, а саме:

- з 01 лютого 2015 року ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 6180,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1236,14 грн., всього з ПДВ 7416,84 грн.;

- з 01 березня 2015 року ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 9444,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1888,94 грн., всього з ПДВ 11333,64 грн.;

- з 01 квітня 2015 року ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 8000,20 грн., крім того ПДВ 20% - 1600,04 грн., всього з ПДВ 9600,24 грн.;

- з 01 травня 2015 року ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 7602,40 грн., крім того ПДВ 20% - 1520,48 грн., всього з ПДВ 9122,88 грн.;

- з 01 червня 2015 року ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 7388,20 грн., крім того ПДВ 20% - 1477,64 грн., всього з ПДВ 8865,84 грн.;

- з 01 липня 2015 року ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 7395,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1479,10 грн., всього з ПДВ 8874,60 грн.

Згідно з п. п. 5.3. 5.5. Договору у разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію. Реалізація газу Покупцю за зазначеною у п. 5.2. ціною здійснюється при умови наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених чинним законодавством України). Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Порядок та умови проведення розрахунків сторони узгодили в розділі 6 Договору. Так, відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами п. 9.3. Договору сторони визначили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Згідно з п. 11 Договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Позивач в позові вказує, що відповідач оплату за переданий природний газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 6.1. Договору.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу за період з січня 2015 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по грудень 2015 року, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 31341008,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, які підписані сторонами без зауважень та заперечень (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

Втім, оскільки з боку відповідача мало місце несвоєчасне виконання грошових зобовязань, що спричинило звернення з позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2421595,37 грн. за загальний період з 15.02.2015 року по 13.03.2016 року, передбачену сторонами у п. 7.2. Договору. Так, вказаним пунктом Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 15.02.2015 року по 13.03.2016 року в сумі 136753,86 грн. та інфляційні витрати за період з березня 2015 року по грудень 2015 року в сумі 1821332,55 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає природний газ. У Цивільному кодексі України 2003 року договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), а тому можливо керуватися вимогами про договір купівлю-продаж, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Тобто, положення про порядок оплати товару, ціни, спожитого природного газу потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. 655-697 ЦК України.

Втім, потрібно дотримуватися статті 55 ГК України, де зазначено, що сторонами договору поставки можуть бути лише субєкти господарювання. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є субєкти господарювання, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції природного газу, зокрема договір постачання.

Частина 1 ст. 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, спеціальним законом, що регулював спірні відносини сторін на момент їх виникнення (укладення спірного договору) був Закон України Про засади функціонування ринку природного газу № 2467-VI від 08.07.2010 року.

Частиною 1 ст. 12 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

З 01.10.2015 року Закон України Про засади функціонування ринку природного газу втратив чинність на підставі Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015 року (який є чинним на даний час) передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов Договору позивач за період з січня 2015 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по грудень 2015 року поставив відповідачу, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 31341008,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами у справі (а.с. 31 - 37), зокрема:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року на суму 6089111,38 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 року на суму 4938985,01 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 року на суму 5664462,62 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2015 року на суму 1273971,05 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 року на суму 2381291,48 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року на суму 4463722,78 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 року на суму 6529464,01 грн.

Однак, фактичні обставини справи та наявні докази свідчать, що відповідачем порушено строк оплати за природний газ, встановлений п. 6.1. Договору, що підтверджується наданою позивачем до матеріалів справи довідкою по операціях з підприємством Бердянське ПТМ ПАТ за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року (а.с. 39-41).

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали свідчать, що відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами Договору належним чином взятих на себе зобов'язань щодо здійснення вчасного розрахунку не виконав, оплату поставленого газу здійснив з простроченням, втім зазначене не є підставою для стягнення з останнього заявлених сум, виходячи з такого.

Так, 30.11.2016 року набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії № 1730-VIII від 03.11.2016 року, далі Закон, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.02.2018 року, який свідчить, що основним видом діяльності Приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж є 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с. 86-89).

Разом з тим відповідач має ліцензії на постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, та на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), видані рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 229 від 22.06.2012 року (переоформлені рішенням від 11.12.2015 року № 2965) (а.с. 90-92).

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, даною нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування боржнику неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Крім того, вказаною нормою не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.02.2018 року у справі № 908/3211/16, постанові Верховного Суду України від 23.05.2018 року у справі № 908/2114/16.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, та довідки по операціях (а.с. 39-41) вартість природного газу, поставленого за Договором у період з січня 2015 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по грудень 2015 року, була повністю оплачена відповідачем 14.03.2016 року, тобто до набрання чинності Законом, у зв'язку з чим, нараховані на вказану заборгованість суми пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають списанню в силу прямої дії норми Закону.

Разом з тим умовами п. 1.2. Договору сторони чітко визначили, що газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачам Покупця).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що наказом № 157 від 26.06.2017 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України відповідача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб'єктів господарювання під номером 56. В підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду повідомлення про включення його до вказаного Реєстру за підписом директора Департаменту економіки систем життєзабезпечення Мінрегіону (а.с. 93).

Вказана інформація була перевірена судом на офіційному сайті Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України: http://www.minregion.gov.ua у відкритому доступі.

Так, дійсно наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 157 від 26.06.2017 року Приватне акціонерне товариство Бердянське підприємство теплових мереж () включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Таким чином, оскільки, станом на день набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (30.11.2016 року) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 1119/15-БО-13 від 05.12.2014 року, відповідача включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, враховуючи, що відповідач має ліцензії на постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, та на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), і на нього поширюється дія Закону, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону нараховані пеня, інфляційні нарахування, три проценти річних підлягають списанню з 30.11.2016 року, а позивач не провів такого списання, суд дійшов висновку про те, що нараховані позивачем пеня в сумі 2421595,37 грн., три проценти річних в сумі 136753,86 грн., інфляційні витрати в сумі 1821332,55 грн., які є предметом розгляду, не підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення з Приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж пені в сумі 2421595,37 грн., трьох процентів річних в сумі 136753,86 грн., інфляційних витрат в сумі 1821332,55 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 1119/15-БО-13 від 05.12.2014 року слід відмовити.

Доводи позивача про те, що є неправомірним застосування положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин, є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами.

Твердження позивача про відсутність законодавчих актів, які забороняють застосування ст. 625 ЦК України спростовується приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України, якими передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а відповідно Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VШ від 03.11.2016 року (ч. 3 ст. 7 Закону) встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже застосування ст. 625 ЦК України обмежується нормами самого ЦК України та вищевказаним Законом при певних умовах, які є чинними на сьогодні та є частиною національного законодавства України і підлягають застосуванню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 65695,23 грн. покладаються на позивача у справі - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 31.05.2018 року, згідно частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 129, 233, 236, 238, ч. 1 ст. 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення з Приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж пені в сумі 2421595,37 грн., трьох процентів річних в сумі 136753,86 грн., інфляційних витрат в сумі 1821332,55 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 1119/15-БО-13 від 05.12.2014 року відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору в сумі 65695,23 грн. покладаються на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Повне рішення складено 11.06.2018 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.