ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"04" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1027/18

Суддя господарського суду Одеської області Гут С.Ф., розглянувши Комунального підприємства „Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеської області до боржника Громадської організації „Чорноморське міське об'єднання учасників та ветеранів антитерористичної операції „Рубеж" про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеської області звернулось до господарського суду Одеської області із заявою (вх. № ГСОО 1109/18 від 31.05.2018р.) про видачу судового наказу про стягнення з Громадської організації „Чорноморське міське об'єднання учасників та ветеранів антитерористичної операції „Рубеж" заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 16 562,30 грн., з яких 13 608,81 грн. - заборгованість за договором, пеня у розмірі 1 197,79 грн., 3% річних у розмірі 247,20 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1 332,30грн.

Заяву Комунального підприємства „Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеської області обґрунтовано неналежним виконанням з боку боржника - Громадської організації „Чорноморське міське об'єднання учасників та ветеранів антитерористичної операції „Рубеж" прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №638 від 03.07.2017р.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Проте, заявником - Комунальним підприємством „Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеської області крім суми грошової заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 13 608,81 грн., було також заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 1 197,79 грн., 3% річних у розмірі 247,20 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1 332,30грн.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов'язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

Відтак, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Вимоги в частині стягнення річних та інфляційних не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на договорі.

Згідно до ч. 3 статті 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою пов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене та необхідність розгляду вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат окремо у позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тощо, суд вважає, що заява Комунального підприємства „Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеської області до боржника Громадської організації „Чорноморське міське об'єднання учасників та ветеранів антитерористичної операції „Рубеж" про видачу судового наказу в частині стягнення пені у розмірі 1 197,79 грн., 3% річних у розмірі 247,20 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1 332,30грн. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 150, п.3 ч.1, ч.2 ст.152, ч. 1 ст. 148, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству „Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеської області у видачі судового наказу про стягнення з Громадської організації „Чорноморське міське об'єднання учасників та ветеранів антитерористичної операції „Рубеж" в частині стягнення пені у розмірі 1 197,79 грн., 3% річних у розмірі 247,20 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1 332,30грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя С.Ф. Гут