КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2018 р. Справа№ 910/18972/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Отрюха Б.В.

Гаврилюка О.М.

секретар судового засідання : Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 30.05.2018

розглянувши апеляційну скаргу Фонду державного майна України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 (дата підписання повного тексту ухвали - 27.03.2018)

у справі №910/18972/17 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Фонду державного майна України

до Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин

"Столичний"

про стягнення 4 060 517,75 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 Фонд державного майна України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 3 365 363,28 грн. та пені в сумі 695 154,47 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на порушення відповідачем умов договору оренди №Д-1455 від 06.11.1992 в редакції договору про внесення змін №91 від 17.03.2017 в частині сплати різниці з орендної плати, що виникла з 30.06.2016 між сплаченою та нараховую орендною платою на підставі акту оцінки орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/18972/17 провадження у справі зупинено, призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Обґрунтовуючи ухвалу про зупинення провадження у справі №910/18972/17 суд першої інстанції зазначив, що представлені позивачем до матеріалів справи розрахунки щодо договору №Д-1455 від 06.11.1992 в редакції договору про внесення змін №91 від 17.03.2017, не дають дійсної можливості встановити всі обставини справи, з огляду на невідповідність їх змісту з визначеною позивачем кінцевою сумою заборгованості та іншими представленими суду документами.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Фонд державного майна України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 скасувати та передати для подальшого розляду до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт також зазначив, що Фонд державного майна України здійснив розрахунок заборгованості з орендної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 "Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", як це було зазначено сторонами в договорі №Д-1455 від 06.11.1992 в редакції договору про внесення змін №91 від 17.03.2017. Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції у поставлених питаннях вийшов за межі позовних вимог.

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційних скарг, відповідач у своєму відзиві зазначив, що ухвалу суду про призначення експертизи прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без порушень вказаних норм, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає та ухвалу суду слід залишити без змін. Вказав, що позивачем не було надано розрахунку суми заявлених позовних вимог із зазначенням загального періоду, за яким було утворено спірну заборгованість, а також заборгованість за кожний окремий розрахунковий місяць.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2018 апеляційну скаргу Фонду державного майна України у справі №910/18972/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/18972/17 та призначено до розгляду 16.05.2018.

Розпорядженням №09.1-08/1245/18 від 15.05.2018 Київського апеляційного господарського суду у зв'язку із перебуванням судді Сулім В.В. у відпустці у зв'язку з навчанням, відповідно до підпункту 2.3.25. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18972/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 прийнято апеляційну скаргу №910/18972/17 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у складі головуючого судді Майданевича А.Г., суддів Отрюха Б.В. та Гаврилюка О.М. до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 оголошено перерву до 30.05.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 30.05.2018 підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та передати справу для подальшого розляду до Господарського суду міста Києва.

В судовому засіданні 30.05.2018 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та вважав, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтовною. Просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Частина 1 ст. 271 ГПК України визначає, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.1992 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди №Д-1455. До вказаного договору було укладено ряд додаткових угод та договорів, які є невід'ємною частиною вказаного договору.

Зокрема, 17.03.2017 між Фондом державного майна України та Публічним акціонерним товариством "Київський завод шампанських вин "Столичний" укладено договір про внесення змін № 91 до договору оренди від 06.11.1992 № Д-1455 цілісного майнового комплексу державного підприємства "Київський завод шампанських вин "Столичний".

Пунктом 1.1 договору про внесення змін передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс державного підприємства "Київський завод

шампанських вин", юридична адреса: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 27, фактична адреса: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 27 та м. Київ, вул. Полярна, 16 (місце розташування структурного підрозділу), склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу підприємства, складених станом на 30.06.2016, вартість якого за актом становить 90 587 860, 00 грн (дев'яносто мільйонів п'ятсот вісімдесят сім тисяч шістдесят гривень 00 копійок). Одночасно з укладенням даного договору орендарю передаються на утримання основні засоби на суму 181 247, 72 грн.

Відповідно до п. 4 договору про внесення змін від 17.03.2017 № 91 абзац 1 п. 3.1 розділу 3 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди червень 2016 року - 1 887 247, 08 грн.

Згідно з п. 4 цього договору про внесення змін до договору розмір орендної плати застосовується з 30.06.2016 (п. 5 договору про внесення змін від 17.03.2017 № 91 до договору оренди від 06.11.1992 № Д-1455 цілісного майнового комплексу державного підприємства "Київський завод шампанських вин").

Зокрема, відповідно до пункту 6 договору про внесення змін від 17.03.2017 № 91 до договору оренди від 06.11.1992 № Д-1455 цілісного майнового комплексу державного підприємства "Київський завод шампанських вин" зобов'язано орендаря на підставі письмового повідомлення орендодавця сплатити протягом трьох місяців різницю з орендної плати, що виникла з 30 червня 2016 року між сплаченою та нарахованою орендною платою на підставі акта оцінки орендованого майна за результатами інвентаризації майна і передавального балансу цілісного майнового комплесу державного підприємства «Київський завод шампанських вин» станом на 30 червня 2016, затвердженого заступником Голови Фонду державного майна України Н. Лебідь від 17.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог Фонд державного майна України посилався на порушення відповідачем умов договору оренди №Д-1455 від 06.11.1992 в редакції договору про внесення змін №91 від 17.03.2017 в частині сплати різниці з орендної плати, що виникла з 30.06.2016 між сплаченою та нарахованою орендною платою на підставі акту оцінки орендованого майна.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення у справі судової експертизи для визначення дійсної заборгованості орендаря за договором №Д-1455 від 06.11.1992 в редакції договору про внесення змін №91 від 17.03.2017 та зупинення провадження у справі №910/18972/17.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з урахуванням наступного.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Як роз'яснено у п.п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 1 - 3 ст. 98 ГПК України).

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Із сукупності наведених норм вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди №Д-1455 від 06.11.1992 в редакції договору про внесення змін №91 від 17.03.2017 з урахуванням обов'язку орендаря сплатити різницю з орендної плати, що виникла з 30.06.2016 по 17.03.2017 між сплаченою та нарахованою орендною платою на підставі акту оцінки орендованого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив розрахунки з орендної плати на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, та надав акт оцінки цілісного майнового комплексу, крім того, на підтвердження оплат, як позивачем, так і відповідачем надавались копії платіжних доручень.

Однак, судом першої інстанції вирішено поставити перед експертами питання щодо підтвердження заборгованості відповідача з оплати орендних платежів за договором №Д-1455 від 06.11.1992 з урахуванням змісту п.п.4-6 договору про внесення змін №91 від 17.03.2017 в сумі 3 365 363,28 грн. станом на 17.06.2017 та у сумі 4 903 252,62 грн. станом на 15.03.2018.

Таким чином, винесене судом першої інстанції на вирішення судових експертів питання щодо визначення розміру заборгованості відповідача з орендної плати, що виникла з 30.06.2016 по 17.03.2017, безпосередньо стосується умов договору №Д-1455 від 06.11.1992 з урахуванням договору про внесення змін №91 від 17.03.2017, на переконання колегії суддів, може бути вирішене судом шляхом надання оцінки умовам договору в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами (розрахунків з орендної плати наданих позивачем, актів оцінки цілісного майнового комплексу, копій платіжних доручень наданих як позивачем, так і відповідачем). Тобто, поставлені судом перед експертами питання не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду, а наявні в матеріалах справи докази є достатніми для встановлення фактів, що входять до предмету доказування у даній справі та підлягають дослідженню судом. Однак, вказані факти не були достатньо вивчені судом першої інстанції для того, щоб переконатися в необхідності признання судової експертизи.

При цьому слід зауважити, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Оскільки, в даному випадку, зупинення провадження у справі пов'язано з проведенням експертизи, метою якої, по суті, є встановлення розрахунку заборгованості відповідача з орендної плати, що виникла з 30.06.2016 по 17.03.2017 за договором №Д-1455 від 06.11.1992 з урахуванням договору про внесення змін №91 від 17.03.2017, укладеним між сторонами у справі, що може бути з'ясовано судом на підставі дослідження умов самого договору та інших доказів і не потребує спеціальних знань, то колегія суддів вважає, що передбачені наведеними вище нормами підстави для призначення судової експертизи та зупинення провадження у даній справі відсутні. У зв'язку з чим, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не відповідає вимогам процесуального права, атому підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ціна позову у справі №910/18972/17 становить 4 060 517,75 грн. Проте, суд першої інстанції при поставленні питань для експертизи вийшов за межі позовних вимог, а саме в п. 2 резолютивної частини ухвали від 26.03.2018.

У відповідності до вимог ч. 2. ст. 237 Господарського процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Отже, у зв'язку з викладеним вище, з урахуванням конкретних обставин справи, вказану ухвалу місцевого господарського суду від 26.03.2018 не можна визнати обґрунтованою та такою, що ухвалена з дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав призначення судової експертизи у даній справі, а тому ухвала суду про призначення експертизи підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України, з використанням повноважень, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України, а апеляційну скаргу Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 910/18972/17 - задоволенню. В свою чергу, матеріали справи повертаються до місцевого господарського суду для подальшого розгляду.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 270, 275, 277, 280, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 910/18972/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 910/18972/17 скасувати.

3. Матеріали справи 910/18972/17 повернути до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України та в строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.06.2018.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Гаврилюк