УХВАЛА

11 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/14827/16

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й.

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія"

кредитор - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області ліквідатор - арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 07.05.2018

у складі колегії суддів: Пантелієнко В.О. (головуючий), Верховець А.А., Дідиченко М.А.

та на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 22.01.2018

у складі судді Чеберяк П.П.

у справі № 910/14827/16

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія"

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 поштовим відправленням Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 у справі №910/14827/16 в порядку статей 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/14827/16 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2018.

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України, до скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного суду від 07.05.2018 у справі №910/14827/16, якою переглянуто ухвалу суду першої інстанції від 22.01.2018 про розгляд заяви Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області з кредиторськими вимогами до боржника у справі №910/14827/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія".

Правові засади справляння судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати визначені Законом України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом становить 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" №1801-VIII від 21.12.2016, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 становив 1 600 грн.

Відтак, оскаржуючи до Верховного Суду у травні 2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 у справі №910/14827/16 про розгляд заяви з кредиторськими вимогами, заявленими у дану справу про банкрутство 12.09.2017, скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 6 400 грн. (1 600 * 2 * 200%).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Положеннями статті 291 ГПК України передбачено, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Отже, надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи листом з описом вкладення є обов'язком заявника касаційної скарги.

Виходячи з положень статей 73, 76, 77 ГПК України, належним та допустимим доказом надсилання іншому учаснику справи копії касаційної скарги з додатками може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення, поданий в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Однак, скаржником не надано доказів надсилання копії касаційної скарги з додатками на постанову апеляційного суду від 07.05.2018 та ухвалу суду першої інстанції від 22.01.2018 іншим учасникам справи №910/14827/16.

Відповідно до частин 2, 5 статті 292 та статті 174 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на таке, подана Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області касаційна скарга на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 у справі №910/14827/16 не відповідає вимогам ГПК України, у зв'язку з чим така касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків щодо форми поданої ним касаційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтею 4 Закону України "Про судовий збір", статтями 3, 73, 76, 77, 174, 234, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 у справі №910/14827/16 залишити без руху.

2. Надати Головному управлінню Державної фіскальної служби у Київській області строк на усунення недоліків касаційної скарги до 27 червня 2018 року.

3. Роз'яснити Головному управлінню Державної фіскальної служби у Київській області, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Верховного Суду Л.Й. Катеринчук