РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2018Справа № 910/2116/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" (Донецька обл. Мар'їнський район, с. Павлівка)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна" (м. Київ)

Про стягнення 2 067 200,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Вакал О.Г.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна" про стягнення 2067200,00 грн. попередньої оплати за товар.

Оскільки в порушення умов Договору відповідач не поставив позивачу оплачений позивачем товар та не повернув сплачені позивачем грошові кошти за товар, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" звернулось з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.18. відкрито провадження у справі № 910/2116/18 та призначено підготовче засідання на 24.04.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.18. відкладено підготовче засідання на 15.05.18.

15.05.18. позивачем подано заяву «про уточнення позовних вимог», за результатами розгляду якої суд встановив, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням уточнень до позовної заяви.

15.05.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 31.05.18.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач явку свого повноважного представника в судове засідання 31.05.18. не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення відповідачу ухвал суду в даній справі.

Відповідачем у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подано, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 31.05.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

13.02.17. між позивачем (Покупець) та відповідачем (Постачальник) було укладено Договір поставки № ДГ-АМС000432 (далі - Договір), за умовами якого (п. 2.1) Постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) Покупцеві товар, зазначений у Специфікації до Договору на умовах поставки, визначених у відповідній специфікації відповідно до умов ІНКОТЕРМС 2010 з урахуванням особливостей, пов'язаних з внутрішньодержавним характером Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 5.6 з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.17., а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Постачальник поставляє товар протягом сорока днів від дня отримання транспортної інструкції Покупця. Покупець зобов'язаний надати транспортну інструкцію на всю кількість товару, що підлягає постачанню відповідно до специфікації, протягом тридцяти днів з дня підписання сторонами такої специфікації. Якщо Постачальник протягом десяти днів з дня отримання транспортної інструкції не надав Покупцю відмову від її прийняття, вважається, що транспортна інструкція Покупця узгоджена сторонами і Постачальник прийняв її до виконання (п. п. 2.3, 2.4, 2.5 Договору).

У відповідності до транспортної інструкції № 15-34-15 від 15.02.17. позивач просив відповідача згідно Договору та Специфікації № СП-АМС000342/1 від 13.02.17. поставити йому селітру аміачну залізничним транспортом на ст. Маріуполь-Сортувальний.

Відмови відповідача від прийняття транспортної інструкції матеріали справи не містять, отже, вважається, що транспортна інструкція Покупця узгоджена сторонами і Постачальник прийняв її до виконання

Вказаного відповідачем не спростовано.

Отже, строк поставки є таким, що настав 27.03.17.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3.1 Договору ціна товару визначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору. Товар постачається на умовах попередньої оплати, якщо сторони не погодили інше у відповідній специфікації.

У відповідності до погодженої, підписаної сторонами та скріпленої їх печатками Специфікації № СП-АМС000342/1 від 13.02.17. до Договору постачанню підлягає товар - селітра аміачна у м'яких контейнерах у кількості 272 т загальною вартістю 2 067 200,00 грн. з ПДВ.

Платіжним дорученням № 711 від 16.02.17. позивач на виконання пункту 3.3.1 Договору перерахував відповідачу 2067200,00 грн. з призначенням платежу «оплата за селітру аміачну з-но дог. № ДГ-АМС000432 від 13.02.2017р., рах. № СФ-0000255 від 13.02.2017р.».

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлене позивачем платіжне доручення є належним доказом сплати грошових коштів відповідачу в порядку 100% передплати, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з оплати товару за Договором на суму 2 067 200,00 грн. грн. здійснено належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Однак, поставку товару за Договором на суму 2 067 200,00 грн. відповідач не здійснив.

В зв'язку з вказаним Покупець звернувся до Постачальника з претензіями № 15-298-15 від 13.10.17. та № 15-199-15 від 21.07.17., в яких просив поставити товар або повернути грошові кошти.

Претензією № б/н від 22.12.17. позивач відмовився від поставки та вимагав повернути позивачу суму попередньої оплати за товар в зв'язку з його не поставкою. Означену претензію отримано відповідачем 27.12.17.

Отже, оскільки в порушення умов Договору відповідач не поставив позивачу оплачений Покупцем товар та не повернув сплачені Покупцем грошові кошти за товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

За змістом ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

При цьому, як визначено ч. 2 ст. 269 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Судом встановлено, що відповідачем не було здійснено поставку обумовленого Договором товару у визначені строки, а відповідно позивач має право на повернення суми здійсненої ним передоплати в порядку ч. 2 ст. 693 ЦК України, за приписами якої визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поставки ним товару згідно з умовами укладеного Договору, Специфікації № СП-АМС000342/1 від 13.02.17. до нього, та у відповідності з приписами чинного законодавства, що регулює договірні зобов'язальні відносини.

Також, відповідачем не доведено існування обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні відповідного зобов'язання, як то форс-мажорних обставин, що завадили здійснити поставку товару (надзвичайної і непереборної за наявних умов сили, дія якої може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання замовника або виконавця (війна, блокада, страйк, аварія), що призводять до порушення умов укладених контрактів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого таке зобов'язання втратило для позивача господарський інтерес, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі про стягнення суми попередньої оплати за товар в розмірі 2067200,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Позивачем до позовної заяви додано попередній розрахунок судових витрат, які він просить покласти на позивача, а саме: 2800,00 грн. добових, 3600,00 грн. за проживання в готелі, 1500,00 грн. - вартість квитків Волноваха-Київ та Київ-Волноваха, 15000,00 грн. - гонорар адвоката.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Доказів про понесені позивачем судові витрати останнім до матеріалів справи не подано, як і не заявлено про подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі.

З огляду на вказане заявлені позивачем судові витрати (добові, проживання в готелі, квитки, гонорар адвоката) відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, б. 2; ідентифікаційний код 37883328) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" (85672, Донецька обл. Мар'їнський район, с. Павлівка, вул. Центральна, 84; ідентифікаційний код 30228170) 2 067 200 (два мільйони шістдесят сім тисяч двісті) грн. 00 коп. - суму попередньої оплати та 31 008 (тридцять одну тисячу вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ч. 1 ст. 256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 06.06.18.

Суддя Т.М. Ващенко