РІШЕННЯ

04 червня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/133/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

при секретарі судового засідання Саловській О.А.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак", вул. Вокзальна, 1, м. Жидачів, Львівська область, 81700 (адреса для відправлення кореспонденції: представнику Капаловській Н.Є.: вул. Друкарська, 2, м. Жидачів, Львівська область, 81700)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬВАРО", вул. Текстильна, 40а, м. Тернопіль, 46010

про стягнення 23 145 грн 60 коп. основного боргу та 845 грн 24 коп. втрат від інфляції.

Представники сторін в судове засідання не з'явились

Відповідно до ч.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

В судовому засіданні 04.06.2018 року, відповідно до ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак", м. Жидачів, Львівська область, звернулося у Господарський суд Тернопільської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬВАРО", м. Тернопіль, про стягнення 23 145 грн 60 коп. основного боргу та 845 грн 24 коп. витрат від інфляції.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на те, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару за видатковою накладною №1291 від 24.06.2017, що призвело до виникнення заборгованості станом на дату звернення із даним позовом в сумі 23145,60 грн. У зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем також нараховано та заявлено до стягнення 845 грн 24 коп. втрат від інфляції.

Ухвалою суду від 16.04.2018 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 11.05.2018 на 10:00 год з повідомленням сторін. Також, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст.ст.165, 251 ГПК України - протягом 15 днів з дня вручення ухвали, але не пізніше 04.05.2018; позивачу - встановлено строк для подання відповіді на відзив - 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 11.05.2018.

10.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 04.05.2018 №38 (вх.№10789 від 10.05.2018), у якому товариство просить у задоволенні позову відмовити в повній мірі. Зокрема, вказує на те, що: видаткова накладна №1291 від 24.06.2017 не відповідає вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні", оскільки зі сторони покупця не встановлено особи, яка брала участь у господарській операції; не подано доказів в підтвердження фактичної передачі товару; згідно накладної поставка товару відбувалася на підставі основного договору, копію якого позивачем не долучено; позивачем не пред'явлено вимоги відповідно до ст.530 ЦК України.

11.05.2018 судом задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 21.05.2018 для надання можливості останньому забезпечити участь уповноваженого представника в судовому засіданні та надати докази в підтвердження викладених у відзиві заперечень (з приводу отримання поставленого товару), а позивачу - надати відповідь на позов з підтверджуючими документами.

21.05.2018 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№11288 від 21.05.2018), у якій надано додаткові пояснення з приводу заперечень відповідача. Зокрема, вказується про те, що перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення ч.2 ст.530 ЦК України до відповідних правовідносин не застосовуються. Також, позивач повідомив суду про те, що на адресу відповідача було здійснено лише одну поставку - згідно видаткової накладної №1291 від 24.06.2017. Вказана поставка частково оплачена ТОВ "Альваро", тобто останнім вчинено дію, що свідчить про визнання боргу. Крім того, відповідачем 15.08.2017 на електронну адресу ТОВ "Модерн Пак" було надіслано гарантійного листа про оплату отриманого товару.

В судовому засіданні 21.05.2018 представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, а також викладене у поданій відповіді на відзив (вх.№11288 від 21.05.2018). Додатково, на вимогу суду, представила для огляду в судовому засіданні оригінали видаткової накладної №1291 від 24.06.2017 та рахунку №1300 від 23.06.2017.

Оскільки представник відповідача не з'явився, а направлену на його адресу копію ухвали про відкладення розгляду справи повернуто суду без вручення адресату з відміткою відділення зв'язку "за місцем обслуговування", судом оголошено перерву в судовому засіданні до 04.06.2018 до 11 год 00 хв., про що постановлено протокольну ухвалу. Про місце, дату і час наступного судового засідання відповідача, в порядку ст.216 ГПК України, повідомлено шляхом направлення відповідної ухвали на його адресу.

В судове засідання 04.06.2018 представники сторін не з'явилися, хоча про час та дату розгляду справи судом повідомлялись належним чином.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, особливістю якого є те, що суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Частинами 1-3 ст.120 ГПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Як вже зазначалось вище, ухвалою суду від 16.04.2018 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 11.05.2018 на 10:00 год з повідомленням сторін. В подальшому, представників сторін також повідомлялось про дату, час та місце наступного судового засідання, тобто, їх явка судом обов'язковою не визнавалась.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до відомостей, що містяться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого судом станом на 21.05.2018, місцезнаходженням ТОВ "АЛЬВАРО" є вул. Текстильна, 40А, м.Тернопіль. Дана адреса відповідача зазначена і в позовній заяві. Саме на вказану адресу судом надсилались відповідачу процесуальні документи у даній справі (копії ухвал суду від 16.04.2018, 11.05.2018 та від 21.05.2018).

Копію ухвали Господарського суду Тернопільської області від 16.04.2018 про відкриття провадження у справі відповідач отримав та у встановлені строки подав відзив на позов, у якому виклав свої заперечення з приводу заявлених вимог. Отже, він володів інформацією про розгляд Господарським судом Тернопільської області справи №921/133/18 та обставини останньої.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутнє поштове повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення - копії ухвали суду від 21.05.2018.

Відповідно до приписів ч.1 ст.9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.3 вказаного Закону для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

У зв'язку із наведеним, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Враховуючи, що: відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання 04.06.2018 судом повідомлялось завчасно шляхом направлення відповідної ухвали від 21.05.2018; явка в судове засідання представників сторін обов'язковою не визнавалась; відповідачем подано суду відзив на позов, у якому останнім викладено свої заперечення проти позову; відповідач мав можливість для викладення і подання суду своїх додаткових заперечень проти позову (зокрема, з урахуванням відповіді на відзив); доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, а тому суд визнає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Положеннями ч.1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як стверджує позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, згідно видаткової накладної №1291 від 24 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬВАРО" отримало товар (гофроящики в кількості 2944 шт.) на суму 29145,60 грн.

Оригінал вказаної видаткової накладної оглянуто судом в судовому засіданні 21.05.2018, та встановлено, що остання містить підписи представників сторін та відтиски печаток ТОВ "Модерн Пак" та ТОВ "АЛЬВАРО".

Водночас, у видатковій накладній не вказано прізвища та ініціалів особи, що підписала видаткову накладну з боку отримувача, на що також вказує відповідач у відзиві на позовну заяву як на порушення вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З цього приводу слід зазначити наступне:

Положеннями ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вчинення правочину між сторонами підтверджується наявністю не лише підписів у графі "отримав" на видатковій накладній, але і наявністю відтисків печаток товариств, зокрема, відповідача.

Про втрату печатки відповідач суду не повідомляв, в обгрунтування заперечень проти позову на відсутність печатки не посилався.

Суд зазначає, що в даному випадку, печатка товариства відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції як представника товариства.

Відповідно до ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Про схвалення правочину свідчить проведення відповідачем часткової оплати за отриманий згідно видаткової накладної №1291 від 24.06.2017 товар, а саме 07.09.2017 сплачено 1000 грн, 04.10.2017 - 5000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок. При цьому, така оплата проводилася відповідачем із посиланням на рахунок №1300 від 23.06.2017, оригінал якого представлено суду для огляду та долучено до матеріалів справи, у якому найменування, кількість та ціна товару ідентичні тим, що вказані у видатковій накладній №1291 від 24.06.2017.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія гарантійного листа №139 від 15.08.2017 року, направленого позивачу на електронну адресу, яким ТОВ "АЛЬВАРО" гарантувало проведення оплати за надані послуги з виготовлення та поставки гофрокартонної продукції в наступному порядку: до 25.08.2017 - 5000 грн, до 01.09.2017 - 5000 грн, до 08.09.2017 - 5000 грн, до 15.09.2017 - 5000 грн, до 22.09.2017 - 5000 грн., до 29.09.2017 - 4145,60 грн.

Наявність та направлення такого листа позивачу відповідачем у відзиві на позов не заперечується.

Таким чином, на переконання суду, наданими до справи документами підтверджується факт вчинення правочину між сторонами і його схвалення.

Зазначена видаткова накладна містить посилання на основний договір, однак, як з'ясовано судом з пояснень позивача, це самостійний документ, оскільки жодних інших стосунків між сторонами не було. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Наведене свідчить про те, що між сторонами виникли правовідносини за договором купівлі-продажу, укладеним у спрощений спосіб.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

В 1.7. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також роз'яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

За видатковою накладною №1291 від 24 червня 2017 року відповідач отримав від позивача товар на суму 29145,60 грн, у зв'язку з чим, в силу положень ст.692 ЦК України, у останнього виник обов'язок щодо його оплати - не пізніше 25 червня 2017 року.

Враховуючи викладене, суд визнає необґрунтованими твердження відповідача про те, що строк виконання зобов'язання з приводу оплати товару за вищевказаною видатковою накладною не настав у зв'язку із відсутністю направленої в порядку ст.530 ЦК України вимоги про сплату заборгованості.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як свідчать матеріали справи, відповідач оплату вартості переданого йому товару здійснив лише частково - в сумі 6000 грн, у зв'язку із чим станом на дату звернення з даною позовною заявою за ТОВ "АЛЬВАРО" рахується заборгованість перед позивачем в сумі 23145,60 грн (29145,60 грн - 6000 грн).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст.74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач викладені у позовній заяві обставини не спростував, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості станом на дату розгляду справи суду не подав, а тому позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ "АЛЬВАРО" 23145,60 грн заборгованості підлягають до задоволення як обгрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Згідно ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 845,24 грн за період липень, листопад, грудень 2017, січень 2018 року із врахуванням здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення втрат від інфляції в сумі 845,24 грн, та враховуючи, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд вважає вказану суму правомірно нарахованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, позов підлягає до задоволення повністю як обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬВАРО" (вул. Текстильна, 40а, м. Тернопіль, код 32578276) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" (вул. Вокзальна, 1, м. Жидачів, Львівська область, код 30028601) - 23 145 грн 60 коп. основного боргу, 845 грн 24 коп. втрат від інфляції та 1762 грн 00 коп в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст.256-257 ГПК України, з урахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2018 року.

Суддя С.Г. Стопник