ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/317/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М., секретар судового засідання Вакалюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс"

вул. Героїв Небесної Сотні, 2, м. Біла Церква, Київська область, 09117

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"

вул. Б.Хмельницького, 59А, м. Івано-Франківськ, 76007

про стягнення суми боргу 136 233,27 грн

за участю:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність від 23.01.2018 №17/127

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс" подало позов до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення суми боргу 136233,27 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження і призначено розгляд справи по суті на 15.05.2018 року.

В судовому засіданні 15.05.2018 року відкладено розгляд справи на 29.05.2018 року. В судовому засіданні 29.05.2018 року відкладено розгляд справи на 07.06.2018 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце та час проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням відділення пошти вх.№6299/18 від 02.05.2018 року та вх.№8464/18 від 11.05.2018 р.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, згідно підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№8902/18 від 06.06.2018).

Згідно ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розглянути справу без участі повноважного представник позивача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

Позиція позивача.

Позивач з посиланням на ст. 525, 526 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підставі договору поставки №17-347 від 14.11.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Валтекс" було поставлено Державному міському підприємству "Івано-Франківськтеплокомуненерго" партію товару на загальну суму 148 032, 12 грн.

За словами позивача, відповідач всупереч умовам договору своє зобов'язання з оплати отриманого товару виконав лише частково, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 123 032, 12 грн. Відповідно до ст. 231 ГК України та ст.625 ЦК України позивачем нараховано пеню в розмірі 6 794, 36 грн, 3% річних в розмірі 1 317, 99 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 5 088, 80 грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 136 233, 27 грн, з яких: 123 032, 12 грн - сума основного боргу, 6 794, 36 грн - пеня, 1 317, 99 грн - 3% річних, 5 088, 80 грн - сума інфляційних втрат.

Заперечення відповідача.

У своїх запереченнях, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №8902/18 від 06.06.2018) відповідач вказує на те, що визнає суму боргу в розмірі 123 032, 12 грн.

Щодо суми пені та 3% річних відповідач вказав, що при розрахунку вказаних сум включено день фактичної сплати боргу. При цьому відповідач надав свій розрахунок відповідно до якого підлягає до стягнення 1 305, 82 грн 3% та 6 725,53 грн пені.

Відповідач вказав на те, що постачає теплову енергію населенню, а через низький рівень розрахунків відповідач не в змозі вчасно та в повному обсязі виконати своє зобов'язання перед позивачем.

Таким чином, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в сумі 12,17 грн та пені - 68, 83 грн.

Крім того, відповідач з посиланням на ст. 233 ГК України просить суд зменшити розмір пені на 50%.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (надалі за текстом - позивач/постачальник) та Державним міським підприємством "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (надалі на текстом - відповідач/покупець) укладено договір поставки №17-347 від 14.11.2017 року (а.с.11).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупцеві товар, зазначений у Специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити визначений товар.

Відповідно до Специфікації, що є додатком до договору, визначеним товаром є: 1.чоботи кирзові на ПУП (шкіра) в кількості 233, на загальну суму 63 385, 92 грн, 2. черевики кирзові на ПУП (шкіра) в кількості 217 на загальну суму 57 708, 00 грн, 3. чоботи гумові високі в кількості 195 на загальну суму 84 708, 00 грн.

Загальна вартість товару - 205 980, 24 грн.

Відповідно до довіреності №509 від 21.11.2017 року представником відповідача отримано: чоботи кирзові в кількості 153 пари, черевики кирзові в кількості 210 пар, чоботи гумові в кількості 116 пар (а.с.15).

Відповідно до Товарно-транспортної накладної №Р2750 від 23.11.2017 року, відповідачем отримано товар на загальну суму 148 032, 12 грн (а.с.16).

Згідно вимоги про виконання грошового зобов'язання №55/01 від 23.01.2018 року, позивач просить відповідача перерахувати кошти в розмірі 148 032, 12 грн.

В спірному випадку, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України.

Відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до Товарно-транспортної накладної №Р2750 від 23.11.2017 року, відповідачем отримано товар на загальну суму 148 032, 12 грн (а.с.16). Відповідачем частково оплачено кошти за поставлений товар, проте докази оплати решти суми в розмірі 123 032, 12 грн в матеріалах справи відсутні. Наявність вказаної суми заборгованості в розмірі 123 032, 12 грн відповідачем визнається.

Відповідно до ч.4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 123 032, 12 грн, за наявності в матеріалах справи допустимих та достатніх доказів в підтвердження заборгованості в розмірі 123 032, 12 грн, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості в розмірі 123 032, 12 грн.

Що стосується вимоги про стягнення пені в розмірі 6 794,36 грн, 3% річних в розмірі 1 317, 99 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 5 088, 80 грн, слід вказати таке.

Відповідно до п.5.1. договору - у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинними законодавством України.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку суми пені - пеня становить 6 794, 3 6 грн. В судовому засіданні представник відповідача подав інший розрахунок пені, відповідно до якого пеня становить 6 725, 53 грн. Свій розрахунок представник відповідача обґрунтував тим, що у розрахунок позивача включено день сплати боргу (22.03.2018).

Такі заперечення представника відповідача беруться судом до уваги, враховуючи таке.

Відповідно до судової практики, що склалася - день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, в спірному випадку таким днем є 22.03.2018 року.

Судом взято до уваги виписки з банківського рахунку (а.с. 20), відповідно до якого 22.03.2018 року відповідачем частково сплачено на рахунок позивача кошти за поставлене взуття. Таким чином, розмір пені, яку необхідно стягнути становить 6 725, 53 грн. Решта сума пені в розмірі 68,83 грн є необґрунтованою.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку 3% річних - 3 % річних становить 1 317, 99 грн. Представником відповідача подано контррозрахунок відповідно до якого розмір 3% річних становить 1 305, 82 грн. Перевіривши поданий відповідачем перерахунок, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а відтак сума 3% річних, яка підлягає до стягнення становить 1 305, 82 грн. В решті частини вимог про стягнення 12,17 грн 3% річних слід відмовити.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат - сума інфляційних втрат становить 5 088, 80 грн, яка визнається судом обґрунтованою та підлягає до стягнення.

Суд, дослідивши подані докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивач слід задоволити частково.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву (вх.№8902/18 від 06.06.2018) відповідач просить суд зменшити розмір пені на 50%. Свою вимогу відповідач обґрунтовує таким: 1) низьким рівень розрахунків за надані послуги (транспортування та постачання теплової енергії) населення та бюджетних установ; 2) висока дебіторська заборгованість перед ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" в розмірі 115 472 084, 52 грн; 3) арешт коштів відповідача за постановою від 05.02.2018 року ВП №42737712 з виконання наказів Господарського суду Івано-Франківської області №3008 від 26.05.2008 року, №364 від 05.04.2012 року, №248 від 16.02.2011 року та №2202 від 15.11.2010 року; 4) арешт коштів всіх відкритих рахунків на підставі постанови від 05.07.2017 року ВП№50057608, винесеної на виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду; 5) велика сума податкового боргу відповідача в розмірі 39 053 838, 48 грн.

В підтвердження своїх вимог про зменшення пені відповідач подав такі докази: 1) копію звіту про нарахування та оплату за спожиту теплоенергію; 2) копію постанови про арешт коштів боржника від 05.02.2018 року ВП №42737712; 3) копію постанови про арешт коштів боржника від 05.07.2017 року ВП №50057608; 4) копію постанови про арешт коштів боржника від 17.07.2017 року ВП №50057608; копію листа Головного управління ДФС в Івано-Франківській області; 5) копію Звіту про фінансову результати за 2017 рік.

Розглянувши подані докази, суд вважає за правильну вказати таке.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В спірному випадку, розмір пені, яка підлягає до стягнення становить 6 725, 53 грн, сума, що не є надмірно великою для боржника, а відтак в суду відсутні підстави для зменшення розміру пені на 50%.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.129 ГПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 11, 509, 549, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.230, 233, 265 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 86, 123, 129, 191 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" /09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, 2, / до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" /76007, м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 59А, / - задоволити частково.

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" /76007, м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 59А, / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" /09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, 2, / заборгованість в розмірі 123 032, 12 грн (сто двадцять три тисячі тридцять дві гривні 12 к.), пеню в розмірі 6 725, 53 грн (шість тисяч сімсот двадцять п'ять гривень 53 к.), 3% річних в розмірі 1 305, 82 грн (одна тисяча триста п'ять гривень 82 к.), інфляційні втрати в розмірі 5 088, 80 грн (пять тисяч вісімдесят вісім гривень 80 к.) та судовий збір в розмірі 2 042, 28 грн (дві тисячі сорок дві гривні 28 к.).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

В решті частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2018

Суддя Фрич М.М.