ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

12 червня 2018 року Справа № 915/538/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

заяви: Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго” (54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5а)

про видачу судового наказу

про: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнікфарм-М” (54029, м. Миколаїв, вул. Рюміна, 5/1)

заборгованості за договором № 3233.20 від 19.11.2009 на постачання теплової енергії бюджетним організаціям та госпрозрахунковим підприємствам у розмірі 2440,04 грн., з яких: 1775,96 грн. – основний борг, 535,85 грн. – інфляційні втрати, 128,23 грн. – 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2018 року Обласне комунальне підприємство “Миколаївоблтеплоенерго” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою № 2288/32 від 30.05.2018 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнікфарм-М” (54029, м. Миколаїв, вул. Рюміна, 5/1) заборгованості за договором № 3233.20 від 19.11.2009 на постачання теплової енергії бюджетним організаціям та госпрозрахунковим підприємствам у розмірі 2440,04 грн., з яких: 1775,96 грн. – основний борг, 535,85 грн. – інфляційні втрати, 128,23 грн. – 3% річних.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу у зв’язку з тим, що продана заява не відповідає вимогам щодо її оформлення.

Так, за змістом статті 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб – громадян України), вказівку на статус фізичної особи – підприємця (для фізичних осіб – підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, – якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред’явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Однак заява № 2288/32 від 30.05.2018 не відповідає вимогам ч. ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки:

По-перше, заява не містить викладу обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, а саме щодо обсягу спожитої боржником теплової енергії з посиланням на відповідні конкретні докази (із зазначенням їх кількості, номерів, дат, сум тощо). Так само, як не містить заява і переліку конкретних доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (із зазначенням їх кількості, номерів, дат, сум тощо).

По-друге, заява не містить викладу обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, а саме щодо розміру часткової оплати боржником спожитої теплової енергії з посиланням на відповідні конкретні докази (із зазначенням відповідних дат, сум тощо), оскільки:

- надані заявником «виписки банку» не підтверджують вкладені в заяві обставини щодо розміру проведених оплат, що має наслідком наступний недолік;

- заявлені до стягнення вимоги заявника являються необґрунтованими та непідтвердженими. Так, заявник зазначає, що боржником сплачено 1165,59 грн., у той час як згідно наданих заявником копій «виписок банку» ця сума становить 733,68 грн. (= 500,77 грн. + 232, 91 грн.).

При цьому, за змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Також, заявлена заявником до стягнення сума основної заборгованості не відповідає дійсності, оскільки навіть при проведенні арифметичної дії 2942,65 грн. – 1165,59 грн., її результат не може становити 1775,96 грн., так як 2942,65 грн. – 1165,59 грн. = 1777,06 грн.

Крім того, до зави не додано обґрунтованого (який обов’язково повинен ґрунтуватись на відповідних доказах та містити посилання на них) розрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу, що входить до переліку обставин, на яких вони ґрунтуються заявлені вимоги, оскільки за відсутності такого розрахунку неможливо перевірити достовірність проведених заявником нарахувань.

Таким чином, господарський суд об’єктивно позбавлений можливості перевірити викладені в заяві обставини, а тому, – і встановити підставність, обґрунтованість та законність пред’явлених заявником вимог до боржника.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За вищевикладених обставин, недодержання заявником вимог ч. ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України є підставою для застосування судом ст. 152 ГПК України – відмови у видачі судового наказу.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 152, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В:

Відмовити Обласному комунальному підприємству “Миколаївоблтеплоенерго” у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнікфарм-М” заборгованості за договором № 3233.20 від 19.11.2009 на постачання теплової енергії бюджетним організаціям та госпрозрахунковим підприємствам у розмірі 2440,04 грн., з яких: 1775,96 грн. – основний борг, 535,85 грн. – інфляційні втрати, 128,23 грн. – 3% річних.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                      О.Г. Смородінова