КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р., м. Київ Справа№ 910/22875/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Лисенко В.О.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018р., м. Київ (повний текст складено 19.02.2018р.) у справі №910/22875/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик"

про стягнення 276506,78 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості в сумі 276506,78 грн, з яких: 3% річних в сумі 17120,58 грн, інфляційні втрати у сумі 259386,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-367-Н від 04.01.2013р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу за період з січня по грудень 2015р., внаслідок чого Відповідачу були нараховані матеріальні втрати від знецінення грошових коштів, що були несвоєчасно сплачені Позивачу за господарським зобов'язанням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2018р. у справі №910/22875/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача інфляційне збільшення боргу у сумі 122680 грн 42 коп., 3% річних у сумі 13522 грн 15 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2043 грн 04 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Позивач не позбавлений права на стягнення матеріальних втрат, нарахованих на частину суми несвоєчасно виконаного зобов'язання у сумі 16346137,79 грн, виконання якого здійснювалось Відповідачем поза межами спільних протокольних рішень.

У той же час, місцевий суд здійснив власний розрахунок та прийняв до уваги, що нарахування матеріальних втрат здійснюється на наступний день після строку, встановленого п.6.1 договору для остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Отже, з 21 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, здійснюється нарахування матеріальних втрат. Також згідно з п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у рахунок днів прострочення основного зобов'язання не враховуються дні сплати відповідачем основного боргу. За вказаних обставин, місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якій просить зазначене рішення суду скасувати в частині, якою відмовлено у стягненні 3% річних та інфляційних витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідач свої зобов'язання за договором №13-367-Н від 04.01.2013р. виконав неналежним чином, оплатив поставлений газ з порушенням строку, про що свідчать банківські виписки з рахунку Відповідача. З огляду на вказане, Позивач нарахував Відповідачу інфляційні втрати та 3% річних за період з 20.02.2015р. по 03.04.2016р. за кожним актом приймання-передачі з січня по грудень 2015р.

Позивач зазначає, що при перерахунку розміру заявлених ним вимог місцевий суд не врахував, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

На думку Позивача, спільні протокольні рішення не містять умов щодо поширення їх дії на умови договору №13-367-Н від 04.01.2013р. з моменту укладення до моменту підписання спільних протокольних рішень. Крім того, до дати проведення відповідного фінансування спільні протокольні рішення не були дійсними та не створювали будь-яких юридичних наслідків, в тому числі будь-яким чином не могли впливати на порядок проведення розрахунків за укладеним договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі 910/22875/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.04.2018р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 15.05.2018р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018р. у судовому засіданні оголошено перерву до 29.05.2018р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

04.01.2013р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13-367-Н, відповідно до п.1.1 якого Позивач зобов'язується передати у власність Відповідачу у 2013 році природний газ, а Відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору Позивач передає Відповідачу у 2013 році газ обсягом до 12500 тис. куб. м.

Згідно з п.5.1, 5.3 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування розподіл і постачання є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з п.6.2 договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості Відповідач перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача.

Відповідно до п.6.4 договору сторони погоджуються, що Відповідач не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача. У всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обов'язковими.

У подальшому сторони додатковими угодами до договору змінювали ціну газу, строк його поставки, умови оплати газу та встановили строк дії договору - до 31.12.2015р.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 28.04.2014р. пункт 6.1 договору був викладений у наступній редакції: оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Відповідачем до 20 числа місяця поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

На виконання умов договору за період з січня по грудень 2015р. Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 21162580,79 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

20.01.2016р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Вінницькій області, Департаментом фінансів в Вінницькій області, Відповідачем та Позивачем укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №167 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, відповідно до якого Відповідач перераховує Позивачу кошти в сумі 4632341,00 грн, у тому числі ПДВ 772056,83 грн, за природний газ за 2015 рік згідно з договором від 04.01.2013р. №13-367-Н із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20, дата та номер спільного протокольного рішення за природний газ за 2015 рік, договір від 04.01.2013р. №13-367-Н, у тому числі ПДВ 772056,83 грн».

29.02.2016р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Відповідачем та Позивачем укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №781 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, відповідно до якого Відповідач перераховує Позивачу кошти в сумі 2931564,00 грн, у тому числі ПДВ 488594,00 грн, у тому числі: 183802,00 грн за природний газ за 2015 рік згідно з договором від 04.01.2013р. №13-367-Н, у тому числі ПДВ 30633,67 грн, «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20, дата та номер спільного протокольного рішення за природний газ за 2015 рік, договір від 04.01.2013р. №13-367-Н, у тому числі ПДВ 30633,67 грн».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору за період з січня по грудень 2015р. Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 21162580,79 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р., 28.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 31.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015р., 31.08.2015р., 30.09.2015р., 31.10.2015р., 30.11.2015р., 31.12.2015р. Зазначені акти підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Як зазначає Позивач, Відповідачем сплачено вартість наданого природного газу, поставленого за період з січня по грудень 2015р., проте з порушенням строків такої сплати. З огляду на вказане, Позивач нарахував Відповідачу 3% річних в сумі 17120,58 грн, інфляційні втрати у сумі 259386,20 грн за період з 20.02.2015р. по 03.04.2016р. за кожним актом приймання-передачі з січня по грудень 2015р.

Задовольняючи позовні вимоги частково місцевий суд зазначив, що Позивач не позбавлений права на стягнення матеріальних втрат, нарахованих на частину суми несвоєчасно виконаного зобов'язання у сумі 16346137,79 грн, виконання якого здійснювалось Відповідачем поза межами спільних протокольних рішень. З вказаними висновками місцевого суду апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій між Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві, Департаментом фінансів в Вінницькій області (Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації), Відповідачем та Позивачем було підписано спільні протокольні рішення №167 від 20.01.2016р. та №781 від 29.02.2016р. про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Вказаними спільними протокольними рішеннями сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами спільних протокольних рішень.

За наслідками спільних протокольних рішень сторони дійшли згоди погасити заборгованість Відповідача перед Позивачем за спірним договором за 2015р. у загальному розмірі 4816143,00 грн.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, останньою було затверджено механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплової енергії, який визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до п. 1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України №55/57/43 від 03.02.2009р., розрахунки, передбачені в п.1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата частини вартості природного газу спожитого Відповідачем у 2015 році була здійснена Відповідачем Позивачу на виконання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №167 від 20.01.2016р. та №781 від 29.02.2016р.

З наведеного вбачається, що уклавши спільні протокольні рішення, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №13-367-Н від 04.01.2013р.

Отже, для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України необхідно, щоб оплата заборгованості була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених сторонами спільними протокольними рішеннями.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 23.09.2014р. у справі №5011-35/1271-2012, від 30.09.2014р. у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 30.09.2014р. у справі №922/2339/13 та постановах Вищого господарського суду України від 26.03.2015р. у справі №924/1808/14, від 12.05.2015р. у справі №908/3435/14, від 16.07.2015р. у справі №922/2340/13, від 28.07.2015р. у справі №914/165/15.

Як зазначає Позивач та місцевий суд в оскаржуваному рішенні, Відповідач свої зобов'язання за договором №13-367-Н від 04.01.2013р. виконав неналежним чином, оплатив поставлений газ з порушенням строку, про що свідчать банківські виписки з рахунку Відповідача. Разом з тим, апеляційним судом досліджено матеріали справи та встановлено, що в матеріалах справи відсутні банківські виписки з рахунку Відповідача. Отже, встановити дійсну дату сплати Позивачем коштів за поставлений газ у 2015 році згідно спірного договору не вбачається за можливе.

Апеляційний суд не приймає довідку по операціях за договором №13/367-Н, надану Позивачем, та акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2013р. - грудень 2016р., наданий Відповідачем та не підписаний Позивачем, в якості доказів на підтвердження строків сплати Відповідачем коштів за поставлений у 2015 році газ та періоду, за який такі кошти сплачувалися, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про здійснення господарської операції та є підставою для розрахунків за отриманий товар.

При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність здійснення господарської операції, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (платіжні доручення, банківські виписки, тощо).

Тобто довідка по операціях за договором №13/367-Н та акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2013р. - грудень 2016р. не є первинними документами, які свідчать про здійснення господарської операції в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Також, з вказаних документів неможливо встановити, за який місяць сплачувалися кошти.

Так, в матеріалах справи відсутні належні письмові докази (первинні документи) для встановлення даних про те, які саме оплати було здійснено Відповідачем поза межами проведених Протокольними рішеннями взаєморозрахунків та точні дати таких оплат, за прострочення яких мало бути нараховано 3% річних та інфляційні втрати. З огляду на вказане, апеляційний суд не вбачає можливим встановити кінцевий строк виконання забов'язання за укладеним договором (строк остаточного розрахунку).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 3% річних в сумі 17120,58 грн, інфляційні втрати у сумі 259386,20 грн є недоведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач також зазначає, що при перерахунку розміру заявлених ним вимог місцевий суд не врахував, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі. Апеляційний суд з вказаними доводами погоджується, проте враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, у суду відсутні підстави і для встановлення періодів, за які мали б бути нараховані 3% річних, інфляційні втрати.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018р. у справі №910/22875/17 підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 269-270, 273, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018р. у справі №910/22875/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018р. у справі №910/22875/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог. У цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2018р. у справі №910/22875/17 залишити без змін.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 06.06.2018р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов