УХВАЛА

05 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/877/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

на рішення Господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2018

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про стягнення 1541930,45 грн.,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2017 Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" з позовом про стягнення 1541930,45 грн. збитків за порушення зобов'язання щодо надання податкових накладних за Договором № 291 від 01.03.2001 на послуги з оренди майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим допустив порушення статті 201 Податкового кодексу України та позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ по даній операції до складу податкового кредиту у розмірі 1541930,45 грн. При цьому протиправний характер поведінки відповідача полягає у порушенні ним податкового законодавства в частині обов'язку надати податкові накладні, що підтверджують виникнення у відповідача обов'язку платника податку, у зв'язку з наданням послуг з оренди майна за договором оренди, та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних. Збитками є сума податкового кредиту у розмірі податку, сплаченого позивачем при одержанні послуг з оренди майна відповідно до договору оренди, який не був отриманий позивачем внаслідок протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача, що підтверджується податковими деклараціями за квітень 2016 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.11.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2018, у позові відмовлено.

Прийняті у справі судові рішення мотивовані тим, що відповідач не мав можливості на дату виникнення податкових зобов'язань надати позивачу податкові накладні за цей період надання послуг, оскільки позивач не підписав направлені на його адресу акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.07.2015 та від 30.11.2015 на послуги оренди майна за період липень-листопад 2015 року, отже не доведено вини відповідача в настанні збитків. Приймаючи постанову апеляційний господарський суд керувався висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 918/216/17 відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Так, враховуючи вимоги статей 224, 225 Господарського кодексу України, пункту 14.1.181 статті 14, підпункту "а" пункту 198.1 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, а також інформацію, зазначену в листі Міністерства доходів і зборів України від 13.01.2014 № 448/6/99-99-19-04-02-15, відшкодування податку на додану вартість здійснюється державною в податкових правовідносинах між позивачем та державою, а об'єкт дослідження зводиться до з'ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації та наявності чи відсутності у позивача можливості відшкодувати податковий кредит, тобто дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових (господарсько-правових) відносин. Отже відповідно до положень абзацу 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача з доданням певного пакета документів. Відтак суд зазначив про обґрунтованість висновку щодо відсутності причинного зв'язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, оскільки позивачем не надано доказів щодо використання ним всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту.

У поданій касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм статті 236 Господарського процесуального кодексу України, статей 14, 49, 198, 201 Податкового кодексу України, статей 173, 193, 218, 224, 225 Господарського кодексу України, статей 22, 614, 617 Цивільного кодексу України, просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 та рішення Господарського суду Полтавської області від 30.11.2017, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Також у скарзі зазначає про те, що положеннями абзацу 3 пункту 198.6 статті 198, абзацу 2 пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України встановлено причинно-наслідковий зв'язок між фактом реєстрації податкової накладної та виникненням права у платника податку нараховувати певні суми як такі, що відносяться до податкового кредиту. Скаржник також вказує на те, що висновки, покладені в основу постанови у господарській справі № 918/216/17, яка не є повністю аналогічною даній справі, ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України, яка діяла до 01.01.2015, при цьому відповідна попередня редакція норми Кодексу передбачала право платника на включення суми ПДВ до податкового кредиту за наявності поданої декларації та доданої до неї заяви скарги платника податку.

Ухвалою Верховного Суду від 14.05.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 917/877/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про стягнення 1541930,45 грн. та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 05.06.2018 о 12 год. 30 хв.

Водночас, Верховним Судом у складі колегії суддів з іншої палати розглядалась справа № 918/216/17 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" до Кузнецовського міського комунального підприємства про стягнення 6276,58 грн. збитків, обґрунтованих невчиненням відповідачем дій з реєстрації податкових накладних на загальну суму 6276,58 грн. у зв'язку з чим позивачу нанесені збитки у вигляді упущеної вигоди через неотримання позивачем податкового кредиту на зазначену суму. У постанові від 12.03.2018 в цій справі, залишаючи без змін оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у позові, Суд виходив з того, що:

- для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками (збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб); вина боржника. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за неналежне виконання ним зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

- позивач не довів порушення відповідачем своїх господарських зобов'язань перед позивачем, причинного зв'язку між діями відповідача та збитками, самого факту понесення позивачем збитків, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

- з огляду на зміст заявлених позивачем вимог - відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди через неотримання позивачем податкового кредиту на суму, щодо якої відповідачем не здійснена реєстрація податкових накладних, відшкодування податку на додану вартість здійснюється державою в податкових правовідносинах між позивачем та державою, а об`єкт дослідження зводиться до з`ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації та наявності чи відсутності у позивача можливості відшкодувати податковий кредит. Тобто об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових (господарсько-правових) відносин.

- виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, Суд відхилив доводи скаржника про те, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов'язання, адже обов'язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства. Водночас зазначення сторонами у Договорі про обов'язок відповідача надати замовнику податкову накладну не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

- відповідно до положень абзацу 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів.

Розглядаючи справу № 917/877/17, Суд вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування зазначених норм права, викладених у постанові Верховного Суду, прийнятої 12.03.2018 у складі колегії суддів з іншої палати у справі № 918/216/17.

Відповідно до частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

З огляду на викладене справа № 917/877/17 Господарського суду Полтавської області підлягає передачі на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Справу № 917/877/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про стягнення 1541930,45 грн. передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак