КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. Справа№ 910/13318/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Мовчан А.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Гузіков В.В. - представник за довіреністю від 28.02.2018 р.;

від відповідача 1: Сєров Є. І. - представник за довіреністю від 23.08.2017 р.;

від відповідача 2: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року

у справі № 910/13318/16 (суддя Босий В. П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Зурбаган-Юг"

про стягнення 513 255, 89 доларів США, що еквівалентно 13 657 739, 12 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", Товариства з обмеженою відповідальністю "Зурбаган-Юг" про стягнення з ПАТ "Укрнафта" 509 231 долар США 74 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на день написання позовної заяви складає 13 557 739, 12 грн., попередньої оплати за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013; про стягнення солідарно з ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Зурбаган-Юг" 100 000, 00 грн. попередньої оплати за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013 та договором поруки від 11.08.2014 р. (з урахуванням уточненої позовної заяви).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 р. позовні вимоги ТОВ "ФК "Бізнес Факторинг" до ПАТ "Укрнафта" задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ТОВ "ФК "Бізнес Факторинг" попередню оплату у розмірі 513 255, 89 дол. США, що еквівалентно 32 822 714, 17 рос. рублів. В задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Бізнес Факторинг" до ТОВ "Зурбаган-Юг" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач 1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд поставив ПАТ «Укрнафта» у невигідне становище відносно позивача, оскільки після відхилення клопотання про припинення провадження у справі надав ПАТ «Укрнафта» менше 24 годин для надання відзиву по суті справи. Також апелянт зазначив що судом було порушено ст. 36 ГПК України стосовно огляду оригіналів всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви. В апеляційній скарзі апелянт вказав, що позивачем не було надано місцевому господарському суду жодних доказів на підтвердження того, що суми зазначених у позові платіжних доручень в російських рублях відповідали зазначеним позивачем еквівалентам в доларах США та суд першої інстанції неправильно застосував ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017р. рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 р. скасовано повністю; провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.04.2017 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 р. залишено без змін.

ТОВ "ФК "Бізнес Факторинг" звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 р., постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017 р. з підстав, визначених пунктами 1 - 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 р.), а саме: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У заяві про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 р., постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017 р. ТОВ "ФК "Бізнес Факторинг" просило оскаржувані судові рішення скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 р. - залишити в силі.

Постановою Верховного Суду від 16.02.2018 р. у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 р., постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017 р.у справі № 910/13318/16 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 р. та постанову Вищого господарського суду України від 18.04.2017 р. у справі № 910/13318/16 скасовано, а справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі № 910/13318/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13318/16 та призначено справу до розгляду на 24.04.2018 року.

24.04.2018 року через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, через відділ документального забезпечення суду відповідачем 1 подані клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 910/17907/16 та клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, які є доказами по справі.

У судовому засіданні 24.04.2018 року оголошено перерву в розгляді справи до 26.04.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 року розгляд справи було відкладено на 29.05.2018 рік.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2018 року враховуючи перебування з 29.05.2018 року по 03.06.2018 року у відпустці судді Пономаренка Є. Ю., який не є головуючим суддею, справу № 910/13318/16 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 25.05.2018 року, справу № 910/13318/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Смірнова Л. Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" по справі № 910/13318/16 було прийнято до провадження у складі колегії суддів: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Смірнова Л. Г.

Представник відповідача 2 у судове засідання 29.05.2018 р. не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні 29.05.2018 р. клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 910/17907/16, клопотання про витребування у позивача оригіналів документів та апеляційну скаргу підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 29.05.2018 р. проти задоволення клопотань відповідача 1 про зупинення провадження у справі, витребування оригіналів документів, а також проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

У судовому засіданні 29.05.2018 р. колегією суддів було відмовлено у задоволенні клопотань позивача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 910/17907/16 та про витребування у позивача оригіналів документів з мотивів, наведених у мотивувальній частині постанови.

Також, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.06.2013 р. між ПАТ "Укрнафта" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Індустрія Феросплавів" (покупець) був укладений контракт купівлі-продажу №181/2013 (надалі - "Контракт"), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товар на умовах, що визначені нижче.

За змістом п. 1 Контракту товар - продукція виробництва ПАТ "ЗФЗ" згідно специфікації, вказаної в додатках до даного контракту, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з умовами п. 3 Контракту поставка товару за даним контрактом буде здійснюватися згідно з рознарядкою покупця, узгодженою з продавцем із зазначенням обсягу та вантажоодержувача товарів, що доставляються з/д транспортом в Російську Федерацію за даним контрактом. Покупець зобов'язаний надати продавцю рознарядку стосовно заповнення вантажних документів за 3 робочі дні до запланованої дати відвантаження товару з заводу-виробника. Продавець має право не починати відвантаження товару до моменту надання покупцем належної рознарядки по заповненню транспортних документів. До 25 числа поточного місяця покупець направляє заявку на наступний місяць, із зазначенням хімічного та гранулометричного складу товару, обсягу поставки, графіку відвантаження. Продавець до 30 числа поточного місяця повинен направити покупцю відповідь стосовно належності заявки.

Пунктом 4 Контракту визначено, що ціна розуміється в доларах США за базову тонну, на умовах, вказаних в п. 3 даного контракту та наведена в додатках до даного контракту. Загальна вартість контракту з моменту його укладення складає 6 000 000,00 дол. США.

Відповідно до п. 5 Контракту після попереднього узгодження та отримання повідомлення продавця про готовність товару до відвантаження, покупець здійснює попередню оплату на 100% вартості узгодженої партії товару до відвантаження за 2 дні до початку відвантаження. Покупець здійснює передоплату за товар в російських рублях за курсом ЦБ РФ, що діє на дату платежу, на рахунок продавця. Датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

На виконання умов контракту ТОВ "Індустрія Феросплавів" було перераховано на рахунок ПАТ "Укрнафта" попередню оплату згідно наступних платіжних доручень: №1 від 15.07.2013 р. на суму 11 360 611,50 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 348 027,03 дол. США; №2 від 16.07.2013 р. на суму 3 678 839,19 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 113 050,00 дол. США; №4 від 18.07.2013 р. на суму 24 142 710,97 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 745 150,00 дол. США; №6 від 23.07.2013 р. на суму 4 500 866,58 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 139 243,98 дол. США; №29 від 18.10.2013 р. на суму 49 793 345,56 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 1 552 084,23 дол. США; №6 від 21.01.2014 р. на суму 16 284 845,75 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 484 050,00 дол. США.

Відповідачем 1 частково було постановлено товар на суму 2 868 349,35 дол. США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вантажних митних декларацій.

11.08.2014 р. між ТОВ "Індустрія Феросплавів" (кредитор) та ТОВ "Зурбаган-Юг" (поручитель) був укладений договір поруки (надалі - "Договір поруки"), відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ПАТ "Укрнафта" (боржник), які виникли згідно контракту №181/2013 від 26.06.2013 р., який був укладений між кредитором та боржником, в тому числі, по стягненню основного боргу, повернення передоплати, по прострочці зобов'язань, по невиконанню зобов'язань, по сплаті 3% річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, по сплаті неустойки, по відшкодуванню понесених кредитором збитків або втраченої вигоди.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань боржником по основному договору згідно п. 1.1 даного договору поруки в сумі не більше 100 000,00 грн.

08.05.2014 р. ТОВ "Індустрія Феросплавів" звернулося до ПАТ "Укрнафта" з претензією від 22.04.2014 р., в якій просило відповідача 1 узгодити строки поставки та поставити товар за Контрактом, або повернути здійснену передоплату за непоставлений товар.

Претензіями №181/06/15 від 19.06.2015 р. та №277/09/15 від 15.09.2015 р. ТОВ "Індустрія Феросплавів" зверталося до відповідача 1 з проханням повернути суми попередньої оплати у розмірі 513 255,89 дол. США за непоставлений товар згідно умов Контракту.

Також, 30.06.2016 р. між ТОВ "ФК "Бізнес Факторинг" (фактор) та ТОВ "Індустрія Феросплавів" (клієнт) був укладений договір факторингу №1/2016 (Договір факторингу), згідно з умовами п. 1.1 якого клієнт відступає фактору своє право вимоги у повному обсязі згідно контракту №181/2013 від 26.06.2013 р., який був укладений між клієнтом і ПАТ "Укрнафта" (боржник) і згідно з договором поруки від 11.08.2014 р., укладеного між клієнтом і ТОВ "Зурбаган-Юг" (поручитель), у тому числі належного виконання боржником і поручителем зобов'язань з відшкодування боргу у розмірі 513 255,89 дол. США, зі сплати 3% річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, за сплату неустойки, з відшкодуванням понесених клієнтом збитків або втраченої вигоди, а також щодо розірвання основного контракту та договору поруки, а фактор оплачує відступлення права вимоги на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що право грошової вимоги передається в розмірі заборгованості боржника перед клієнтом.

Відповідно до п. 1.4 договору факторингу право грошової вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржника та поручителя стосовно їх заборгованості. Разом з правом грошової вимоги фактору переходять всі інші пов'язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

30.06.2016 р. між сторонами договору факторингу був підписаний акт прийому-передачі документів, відповідно до якого ТОВ «Індустрія Феросплавів» передало, а ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» прийняло оригінали документів, наведені в акті прийому-передачі.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем 1 зобов'язання з повернення передоплати у розмірі 513 255,89 дол. США згідно з умовами Контракту.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На підставі укладеного контракту у ТОВ «Індустіря Феросплавів» виник обов'язок здійснити попередню оплату в розмірі 100% вартості узгодженої партії товару, а у відповідача 1 - поставити товар у строки, погоджені сторонами у договорі.

Матеріалами справи підтверджується факт перерахування ТОВ "Індустрія Феросплавів" на рахунок відповідача 1 передоплати на виконання умов контракту за товар у загальній сумі 3 381 605,24 дол. США, а саме платіжними дорученнями №1 від 15.07.2013 р. на суму 11 360 611,50 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 348 027,03 дол. США; №2 від 16.07.2013 р. на суму 3 678 839,19 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 113 050,00 дол. США; №4 від 18.07.2013 р. на суму 24 142 710,97 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 745 150,00 дол. США; №6 від 23.07.2013 р. на суму 4 500 866,58 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 139 243,98 дол. США; №29 від 18.10.2013 р. на суму 49 793 345,56 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 1 552 084,23 дол. США; №6 від 21.01.2014 р. на суму 16 284 845,75 рос. рублів, що станом на дату сплати становило еквівалент 484 050,00 дол. США.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Проте, відповідачем 1 було лише частково постановлено товар на загальну суму 2 868 349,35 дол. США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вантажних митних декларацій та виставлених відповідачем 1 рахунків-фактур за період з 17.10.2013 р. по 04.12.2013 р. Доказів передачі ТОВ "Індустрія Феросплавів" оплаченого товару на суму 513 255,89 дол. США матеріали справи не містять.

Стосовно заперечення відповідача 1, що внаслідок невиконання ТОВ "Індустрія Феросплавів" свого обов'язку з надання рознарядки, у ПАТ "Укрнафта" не виникло зобов'язання з поставки товару, а відтак і наслідків його прострочення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як вже було зазначено, згідно з умовами п. 3 Контракту сторонами було передбачено, що поставка товару за даним контрактом буде здійснюватися згідно з рознарядкою покупця, узгодженою з продавцем із зазначенням обсягу та вантажоодержувача товарів, що доставляються з/д транспортом в Російську Федерацію за даним контрактом. Покупець зобов'язаний надати продавцю рознарядку стосовно заповнення вантажних документів за 3 робочі дні до запланованої дати відвантаження товару з заводу-виробника.

В матеріалах справи наявна копія рознарядки №004 від 21.01.2014 р., яка містить інформацію щодо обсягу та вантажоодержувача товару, в якій покупець вказує на очікування від ПАТ "Укрнафта" як продавця за Контрактом письмового підтвердження відвантаження із зазначенням графіку відправлення замовленої продукції.

Як підтверджується матеріалами справи, вказана рознарядка була відправлена на адресу відповідача разом з претензією №277/09/15 від 15.09.2015 р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист №К-15 05159447 від 15.09.2015 р.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з моменту отримання вказаного цінного листа з рознарядкою №004 від 21.01.2014 р., у відповідача 1 виник обов'язок поставити на користь ТОВ "Індустрія Феросплавів" продукцію на суму здійсненої передоплати у розмірі 513 255,89 дол. США.

Зазначення у вказаній рознарядці прохання здійснити поставку товару в січні-лютому 2014 року не може бути підставою для звільнення відповідача 1 від обов'язку поставити продукцію на суму існуючої передоплати, оскільки в даному випадку відповідач 1 не був позбавлений можливості звернутися до ТОВ "Індустрія Феросплавів" за роз'ясненнями щодо належності наданої рознарядки, чого зроблено не було.

Більш того, з моменту відправлення на адресу відповідача 1 першої претензії від 22.04.2014 р. (08.05.2014 р.) та до моменту звернення позивачем із даним позовом до суду, ПАТ "Укрнафта" не було вчинено жодних дій для здійснення поставки партії товару на спірну суму.

В пункті п. 6.1. контракту сторони погодили, що відгрузка товару із станції відправлення здійснюється на підставі рознарядки покупця щодо заповнення транспортних документів протягом 5 робочих днів з моменту зарахування передоплати на рахунок продавця на суму зарахованої передоплати.

Колегія суддів зазначає, що відповідач 1 свій обов'язок за контрактом належним чином не виконав, докази виконання умов Контракту щодо поставки товару на суму 513 255,89 дол. США матеріали справи не містять, у зв'язку з чим відповідачем 1 було допущено порушення зобов'язання щодо поставки товару по договору.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 5 Контракту передбачено, що у випадку не поставки товару на суму отриманої передоплати продавець гарантує повернення даної суми покупцю на його розрахунковий рахунок не пізніше 60 дня від дати останньої проведеної передоплати по даного Контракту та надання відповідної письмової вимоги.

З аналізу викладених норм вбачається, що за договором поставки у продавця (постачальника) виникає обов'язок передати відповідний товар у власність покупця, якому відповідає обов'язок покупця прийняти цей товар, а також оплатити його. Тобто у постачальника на підставі договору виникає негрошове зобов'язання перед покупцем, і лише в разі порушення цього зобов'язання та за наявності відповідної вимоги покупця в постачальника може виникнути обов'язок щодо повернення суми попередньої оплати.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 р. у справі №3-127гс11.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення відповідачем 1 поставки товару на суму 513 255,89 дол. США згідно умов Контракту, а відтак, враховуючи наявні в матеріалах справи вимоги ТОВ "Індустрія Феросплавів" про повернення грошових коштів, сплачених в якості передоплати за непоставлений товар, суд приходить до висновку про виникнення у ПАТ "Укрнафта" зобов'язання повернути спірну суму попередньої оплати.

Крім того, як було встановлено вище, 30.06.2016 р. між ТОВ "ФК "Бізнес Факторинг" (фактор) та ТОВ "Індустрія Феросплавів" був укладений договір факторингу №1/2016, згідно з умовами п. 1.1 якого клієнт відступає фактору своє право вимоги у повному обсязі згідно контракту №181/2013 від 26.06.2013 р., який був укладений між клієнтом і ПАТ "Укрнафта" (боржник) і згідно з договором поруки від 11.08.2014 р., укладеного між клієнтом і ТОВ "Зурбаган-Юг" (поручитель), у тому числі належного виконання боржником і поручителем зобов'язань з відшкодування боргу у розмірі 513 255,89 дол. США, зі сплати 3% річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, за сплату неустойки, з відшкодуванням понесених клієнтом збитків або втраченої вигоди, а також щодо розірвання основного контракту та договору поруки, а фактор оплачує відступлення права вимоги на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що право грошової вимоги передається в розмірі заборгованості боржника перед клієнтом.

Згідно з п. 1.4 Договору факторингу право грошової вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржника та поручителя стосовно їх заборгованості. Разом з правом грошової вимоги фактору переходять всі інші пов'язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов'язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. ст. 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позивач, уклавши з ТОВ "Індустрія Феросплавів" договір факторингу, отримав від первісного кредитора право вимоги з відшкодування боргу у розмірі 513 255,89 дол. США до боржника - ПАТ "Укрнафта", а відтак правомірно набув прав нового кредитора у зобов'язанні.

Претензією №11/07/2016 від 11.07.2016 р. позивач звернувся до відповідача 1 з вимогою повернути суму попередньої оплати у розмірі 513 255,89 дол. США у зв'язку з не поставкою у встановлений строк оплаченого товару.

Таким чином, у відповідача 1 виникло грошове зобов'язання по поверненню позивачу передоплати у розмірі 513 255,89 дол. США, а строк його виконання настав.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 513 255,89 дол. США були перераховані саме на виконання умов спірного контракту, в той же час, як відповідачем 1 свої зобов'язання в цій частині виконані не були, доказів повернення суми передоплати чи поставки на вказану суму товару матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 513 255,89 дол. США є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про солідарне стягнення з ТОВ "Зурбаган-Юг" та ПАТ "Укрнафта" попередньої оплати за Контрактом у розмірі 100 000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки на підставі п. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України .

Згідно із ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, у Договорі поруки сторони не визначили строку дії цієї поруки, а відтак мають застосовуватися приписи зазначеної статті в тій частині, відповідно до якої порука припиняється у разі, якщо кредитор протягом 6 місяців не пред'явить вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як вже було зазначено вище, внаслідок нездійснення відповідачем поставки товару на суму 513 255,89 дол. США, у нього виник обов'язок повернути суму попередньої оплати після отримання рознарядки №004 від 21.01.2014 р. та претензії №277/09/15 від 15.09.2015 р.

Таким чином, зважаючи на 6-ти місячний строк, передбачений законом, порука відповідача 2 припинилась в березні 2016 року, оскільки кредитор не звернувся до поручителя протягом цього часу з вимогою про стягнення грошових коштів (позовну заяву подано 21.07.2016 р., що підтверджується вхідним штампом канцелярії господарського суду міста Києва).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах по справах № 6-6цс14-1, № 6-53цс14 від 17.09.2014 р.

Більш того, строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 р. у справі №6-1844цс15.

Таким чином, оскільки протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не пред'явив вимоги до поручителя - ТОВ "Зурбаган-Юг", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порука у відповідача 2 перед позивачем за основним зобов'язанням (контрактом) є припиненою, а відтак - позовні вимоги до відповідача 2 задоволенню не підлягають.

Щодо визначення судом першої інстанції валюти повернення грошових коштів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, передбачених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається; якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

За змістом частини другої статті 533 Цивільного кодексу України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Засади формування ціни у господарських правовідносинах встановлено у главі 21 Господарського кодексу України. Так, відповідно до частини другої статті 189 Господарського кодексу України ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тобто, сторони мають право фактично зафіксувати ціну договору (зобов'язання) в доларах США, євро та іншій іноземній валюті. В даному випадку сторони використали це право, що визнається та не оспорюється сторонами.

Пунктом 4 Контракту визначено, що ціна розуміється в доларах США за базову тонну, на умовах, вказаних в п. 3 даного контракту та наведена в додатках до даного контракту. Загальна вартість контракту з моменту його укладення складає 6 000 000,00 дол. США.

На вказаних умовах сторонами Контракту були підписані додатки до Контракту - специфікації, в яких було зафіксовано ціну товару, що мав поставлятися на користь покупця, в доларах США.

Також, з наявних в матеріалах справи рахунків-фактур та вантажних митних декларацій вбачається, що вартість поставлених на користь ТОВ "Індустрія Феросплавів" партій товару відповідачем 1 також була визначена в доларах США.

При цьому, перерахування грошових коштів на рахунок ПАТ "Укрнафта" саме в російських рублях свідчить про те, що сторони обрали зручну для покупця валюту здійснення розрахунку з огляду на те, що ТОВ "Індустрія Феросплавів" було зареєстроване як суб'єкт господарювання Російської Федерації.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача 1 попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 32 822 714,17 рос. рублів зазначив, що внаслідок встановлення сторонами ціни Контракту в доларах США, та обов'язку здійснення платежів в російських рублях з урахуванням офіційного курсу станом на день платежу, у відповідача 1 виникло зобов'язання з повернення попередньої оплати саме в доларах США, тобто із застосуванням грошового еквіваленту.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що внаслідок встановлення сторонами ціни Контракту в доларах США, у відповідача 1 виникло зобов'язання з повернення попередньої оплати саме в доларах США із застосуванням грошового еквіваленту з перерахунком такої суми у гривні, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день заявлення позову.

Стосовно клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 910/17907/16 про визнання недійсним договору факторингу № 1/2016 від 30.06.2016 р., укладеного між ТОВ «Індустрія Феросплавів» та ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг», колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 227 Господарського процесуального кодексу встановлено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Враховуючи зазначені вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому, пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Предметом даного спору є стягнення передоплати за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013 р. у зв'язку з невиконанням відповідачем 1 зобов'язань щодо поставки товару.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (№ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Судова колегія звертає увагу на те, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (№ 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ст.273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

В той же час, колегія суддів відзначає, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Крім того, договором факторингу передбачено лише відступлення права грошової вимоги до фактора, тоді як основним предметом даного спору є саме встановлення обставин щодо наявності обов'язку відповідача 1 з повернення передоплати за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013 р.

Колегія суддів зазначає, що зібрані докази у даній справі дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового спору.

Також, відповідно до ст. 52 ГПК України передбачено процесуальне правонаступництво на будь-якій стадії судового процесу.

А тому, у разі визнання недійсним договору факторингу первісний кредитор за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013 р. не буде обмежений правом виступити правонаступником у правовідносинах щодо повернення передоплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи відповідача 1 стосовно зупинення провадження у справі є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 910/17907/16 задоволенню не підлягає.

Стосовно поданого клопотання відповідача 1 про витребування оригіналів документів, які додані до позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, суд вправі не приймати до уваги копію доказу у разі якщо в іншої сторони, тобто у відповідача 1, є сумніви щодо невідповідності поданих доказів оригіналу.

В той же час, колегія суддів відзначає, що відповідач 1 є стороною контракту № 181/2013 від 26.06.2013 р., а тому оригінали даного правочину та супроводжуючі документи повинні бути наявні у ПАТ «Укрнафта».

В свою чергу, апелянт не наводить мотивів та доказів, чим долучені до позовної заяви копії документів не відповідають наявним в нього оригіналам. Своїх оригіналів документів суду апеляційної інстанції відповідач 1 також не надав.

Клопотання відповідача про витребування документів зводиться до того, що позивач може пред'явити вимогу по контракту, якщо доведе, що ТОВ «Індустрія Феросплавів» передало позивачу оригінали документів, які зазначені в акті прийому-передачі.

В той же час, п. 1.4. договору факторингу передбачено, що право грошової вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору.

Пунктом 1.3. договору факторингу визначено, що для підтвердження наявності та дійсності права грошової вимоги, що відступається, клієнт передає фактору документацію в наступному порядку: документація, що стосується виконання умов цього договору передається протягом дня з моменту його підписання; передача документації оформлюється актом приймання-передачі, який підписується сторонами та скріплюється печатками сторін.

Отже, передача документів відповідно до умов договору факторингу є обов'язком сторін, а тому за невиконання такого обов'язку у сторін договору відповідає відповідальність відповідно до умов договору.

Колегія суддів зазначає, що ризик невиконання обов'язку щодо передачі документів несе ТОВ «Індустрія Феросплавів», а не відповідач 1.

В свою чергу матеріали справи не містять заперечень ТОВ «Індустрія Феросплавів» щодо невиконання умов договору факторингу стосовно передачі документів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання відповідача 1 про витребування оригіналів документів є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги не має.

Враховуючи повноваження апеляційної інстанції та те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини у справі, проте невірно було визначено еквівалент суми попередньої оплати, рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині визначення еквіваленту суми стягнення попередньої оплати (пункт другий рішення).

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі № 910/13318/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі № 910/13318/16 змінити в частині пункту другого резолютивної частини рішення.

3. Пункт другий резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі № 910/13318/16 викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 12, оф. 195; ідентифікаційний код 40386508) попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 13 657 739, 12 грн., та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.»

4. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі № 910/13318/16 залишити без змін.

5. Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/13318/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.06.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова