РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу 927/278/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства «ОТІС»

вул. Екскаваторна, 37, м. Київ, 03062

до відповідача: Приватного підприємства «ОСББ-СЕРВІС «Фаворит»

вул. Козацька, буд. 13, кв. 83, м. Чернігів, 14037

про стягнення 95363 грн 94 коп.

За участю представників учасників справи:

Від позивача: Ткачук П.О. юрист, довіреність №29 від 27.02.2018

Від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством «ОТІС» подано позов до Приватного підприємства «ОСББ-СЕРВІС «Фаворит» про стягнення 95363,94 грн, а саме: 85622,21 грн боргу, 5635,05 грн пені за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 566,31 грн пені за договором №D25 ОМ 038 від 03.10.2016, 539,73 грн 3%річних за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 54,47 грн 3% річних за договором №D25 ОМ 038 від 03.10.2016, 2687,39 грн інфляційних втрат за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 258,78 грн інфляційних втрат за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №D25ОМ 038 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів від 03.10.2016 та договору №038 про реструктуризацію заборгованості від 08.12.2017.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.04.2018 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ОТІС» залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 23.05.2018.

Уповноважений представник відповідача в призначене судове засідання 23.05.2018 не прибув.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (23.05.2018), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №1870.

В судовому засіданні 23.05.2018 оголошено перерву до 05.06.2018, про що представник позивача повідомлений під розписку. Ухвала суду від 23.05.2018, якою повідомлено відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні направлена відповідачу рекомендованою кореспонденцією.

Відповідач належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №635.

Уповноважений представник відповідача в призначене судове засідання не прибув, відповідач не повідомляв суд про причини неявки свого представника у судове засідання.

Відповідно до частини 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою, в свою чергу частиною 3 зазначеної статті передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно із п.1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про час, дату та місце проведення підготовчого засідання у даній справі.

Неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи.

Відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав та не заперечив проти позовних вимог, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що 31.05.2018 Приватним акціонерним товариством «ОТІС» подано клопотання про забезпечення позову від 24.05.2018 №79-юр, в якому він просить вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать Приватному підприємству «ОСББ-СЕРВІС «Фаворит» в межах ціни позову у сумі 95363,94 грн та судового збору в межах 1762 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області клопотання Приватного акціонерного товариством «ОТІС» від 24.05.2018 № 79-юр про забезпечення позову повернуто останньому, оскільки заявником було подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову без додержання вимог п. 6 ч. 1 та ч. 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

03.10.2016 між Приватним підприємством «ОСББ-СЕРВІС «ФАВОРИТ» (замовник, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «ОТІС» укладено договір №D25 ОМ 038 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець приймає на себе обов'язки щодо надання послуг з технічного обслуговування ліфтів за формою повного технічного обслуговування (далі - ТО). ДК-016:2010-33.12.1- «Ремонтування та технічне обслуговування машин загальної призначеності», (ДК 021:20-7 «Послуги з технічного обслуговування ліфтів»). Перелік та обсяги послуг визначаються у відповідності до «Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 №150, ТО ліфтів не включає: - роботи з поточного та капітального ремонту, передбачені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 №150; - будівельні та електромонтажні роботи, зазначені в цьому наказі; - роботи, пов'язані із зміною чи доробкою вузлів та електричних схем, які рекомендовані органами Держгірпромнагляду України або заводами-виготовлювачами ліфтів з метою вдосконалення вузлів та/чи електричних схем; - роботи пов'язані з ліквідацією наслідків аварій, навмисного пошкодження, порушень правил експлуатації та норм енергопостачання, крадіжок обладнання; - експертне обстеження та первинний (повний) технічний огляд (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 8.1, 8.2 договору ( в редакції додаткової угоди №3 від 01.01.2017) він набуває чинності з 01.10.2016 і діє до 31.12.2017. Якщо за два місяці до закінчення строку дії договору жодна з сторін не заявить про припинення його дії, то він вважається продовжений на кожний наступний рік.

Згідно з п. 1.2 договору термін надання послуг з технічного обслуговування ліфтів відповідає терміну дії договору, якщо інший термін не обумовлено відповідним листом, що стає невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 договору ( в редакції додаткової угоди №3 від 01.01.2017) загальна вартість послуг на період з 01.10.2016 по 31.12.2017 становить 192941,21 грн в тому числі ПДВ 32156,87 грн. Щомісячна вартість послуг за договором у відповідності з розрахунками (додаток №1 та додаток №4) складає 13203,19 грн в т.ч. ПДВ 20% 2200,53 грн.

Приписами п. 2.2 договору встановлено, що вартість послуг з ТО погоджена сторонами у додатку № 2 до договору.

Відповідно до п. 2.4. договору надання виконавцем послуг підтверджується відповідним актом виконаних послуг. Замовник до 25 числа поточного місяця повинен підписати акт виконаних послуг або надати вмотивовану письмову відмову від підписання акту протягом трьох робочих днів. Виконавець зобов'язаний усунути недоліки у наданих послугах та подати замовнику акт наданих послуг на підписання повторно.

Додатковою угодою від 01.01.2017 №3 до договору № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів сторони дійшли згоди викласти п. 9.1 у наступній редакції: « 9.1. Невід'ємною частиною цього договору є: додаток №1 «Відомість обсягів виконання робіт по технічного обслуговування ліфтів», додаток № 2 «Протокол погодження договірної ціни технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації»; додаток № 3 «Перелік уповноважених осіб»; додаток №4 «Відомість обсягів виконання робіт по ТО обладнання диспетчеризації».

Крім того, додатковою угодою від 01.01.2017 №3 до договору № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів сторони дійшли згоди додатки № 1, №2, №4 викласти в новій редакції.

Відповідно до п. 6 додаткової угоди №3, вона набуває чинності з моменту підписання її уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою сторін і є невід'ємною частиною договору на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів за № D25 ОМ 038 від 03.10.2016.

Позивач (виконавець) свої зобов'язання за договором виконав, що підтверджується актами приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів: за січень 2017 №D25ОМ038 від 31.01.2017 на суму 13203,19 грн, за лютий 2017 №D25ОМ038 від 28.02.2017 на суму 13203,19 грн, за березень 2017 №D25ОМ038 від 31.03.2017 на суму 13052,93 грн, за квітень 2017 №D25ОМ038 від 28.04.2017 на суму 13203,19 грн, за травень 2017 №D25ОМ038 від 31.05.2017 на суму 13203,19 грн, за червень 2017 №D25ОМ038 від 30.06.2017 на суму 13203,19 грн, за липень 2017 №D25ОМ038 від 31.07.2017 на суму 13203,19 грн, за серпень 2017 №D25ОМ038 від 31.08.2017 на суму 13203,19 грн, за вересень 2017 №D25ОМ038 від 29.09.2017 на суму 13203,19 грн, за жовтень 2017 №D25ОМ038 від 31.10.2017 на суму 13203,19 грн, за листопад 2017 №D25ОМ038 від 30.11.2017 на суму 12790,04 грн, за грудень 2017 №D25ОМ038 від 29.12.2017 на суму 7446,42 грн.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 2.5. договору (в редакції додаткової угоди від 04.10.2016 №1) замовник до 20-го числа місяця, наступного за звітним, щомісячно проводить оплату за виконання технічного обслуговування ліфтів в розмірі, визначеного в п. 2.1.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2.8 договору у разі надходження від замовника грошових коштів без призначення платежу виконавець дані кошти відносить на погашення заборгованості в хронологічному порядку починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до її погашення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за надані послуги в сумі 73203,19 грн, що підтверджується випискою банку з 01.01.2017 по 14.03.2018 (а.с. 22-23), а саме: 09.06.2017 відповідачем сплачено 20000,00 грн, 26.06.2017 - 10000,00 грн, 21.07.2017 - 4000,00 грн, 24.07.2017 - 2000,00 грн, 24.07.2017 - 1500,00 грн, 25.07.2017 - 5703,19 грн, 18.10.20417 - 5000,00 грн, 20.10.2017 - 20000,00 грн, 22.11.2017 - 5000,00 грн з призначенням платежу «оплата за технічне обслуговування ліфтів згідно договору», з яких 6707,30 грн були зараховані на погашення боргу 2016 року, про що зазначено позивачем в претензії вих.№26-юр від 27.02.2018, направленої відповідачу та залишеної останнім без відповіді та задоволення.

Крім того, як вбачається з договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, укладеного між позивачем та відповідачем, підписаного та скріпленого відтисками печаток обох сторін, сторони підтверджують наявність заборгованості дебітора перед кредитором за надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів за договором №D25 ОМ 038 від 03/10/2016 на загальну суму 78175,79 грн станом на 08.12.2017 (без урахування послуг наданих позивачем у грудні 2017 року на суму 7446,42грн згідно з актом приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів за грудень 2017 №D25ОМ038 від 29.12.2017).

Пунктом 6 договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 сторони погодили, що він набирає чинності з моменту укладення, і діє до 28 лютого 2018.

Згідно з п. 2 договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 дебітор (відповідач) зобов'язується погасити заборгованість визначену п.1 цього договору відповідно до графіку платежів, грудень 2017 - 26579,78 грн, січень 2018 - 26579,78 грн, лютий 2018 - 25016,23 грн, а всього 78175,79 грн.

Відповідно до п. 3 договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 дебітор (відповідач) зобов'язується сплатити відповідачу частину заборгованості на поточний рахунок кредитора (позивача) не пізніше 25 числа відповідного місяця, визначеного у пункті 2 цього договору. Дебітор (відповідач) має право на дострокову сплату боргу повністю або частково.

Пунктом 4 договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 сторони погодили, що у разі прострочення дебітором (відповідачем) оплати будь-якої частини заборгованості у строк визначений цим договором, дебітор (відповідач) вважається таким, що прострочив виплату всієї неповернутої заборгованості, а кредитор (позивач) набуває право на стягнення всього залишку несплаченої заборгованості в судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав умови договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 та допустив прострочку його виконання починаючи з першого платежу, у зв'язку з чим позивач відповідно до п.4 вказаного договору набув право на стягнення з відповідача всього залишку несплаченої заборгованості в судовому порядку у сумі 78175,79грн.

У відповідності зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно із приписами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, заборгованість відповідача за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 становить 85622,21 грн, а саме: 7446,42 грн боргу за договором D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів за актом за грудень 2017 №D25ОМ038 від 29.12.2017 та 78175,79 грн боргу за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017.

Доказів на підтвердження протилежного відповідачем суду не надано.

Наявність заборгованості перед позивачем відповідач підтверджує гарантійним листом від 03.05.2018 №146, в якому відповідач зобов'язується виконати всі умови за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 та сплатити на користь позивача суму у розмірі 85622,21 грн протягом трьох місяців

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості відповідача у розмірі 85622,21 грн.

На час розгляду справи у суді відсутні докази погодження позивачем пропозиції відповідача щодо проведення розрахунків із сплати заборгованості у сумі 85622,21 грн протягом трьох місяців.

Відповідно до статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання ( ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.9. договору (в редакції додаткової угоди від 04.10.2016 №1) пеня за несвоєчасне перерахування рахунку передбаченого в п. 2.5 нараховується з 20-го числа наступного місяця.

Згідно з п. 4.3 договору (в редакції додаткової угоди від 04.10.2016 №1) замовник несе відповідальність, за несвоєчасні розрахунки з виконавцем за виконані послуги зазначені в п. 1.1. і сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного банку від суми заборгованості за кожний прострочений день.

Позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 566,31 грн пені за період прострочення зобов'язання з 21.12.2017 по 20.03.2018 за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів на суму боргу 7446,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, оскільки позивачем безпідставно нараховано пеню за період з 21.12.2017 по 20.01.2018, так як право вимоги за актом приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів за грудень 2017 №D25ОМ 038 від 29.12.2017 на суму 7446,42 грн виникло з 21.01.2018 (з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане), з урахуванням п. 2.9. договору (в редакції додаткової угоди від 04.10.2016 №1). Таким чином належна до стягнення пеня за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів становить 395,78 грн за період з 21.01.2018 по 20.03.2018. В стягненні 170,53 грн пені за період з 21.12.2017 по 20.01.2018 має бути відмовлено.

Позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 5635,05 грн пені за період прострочення зобов'язання з 26.12.2017 по 20.03.2018 за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017.

Згідно з п.4, 5 договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 у разі прострочення дебітором (відповідач) оплати будь-якої частини заборгованості у строк визначений цим договором, дебітор (відповідач) вважається таким, що прострочив виплату всієї неповернутої заборгованості , а кредитор (позивач) набуває право на стягнення всього залишку несплаченої заборгованості у судовому порядку. За порушення строків оплати відповідної частини заборгованості дебітор (відповідач) сплачує кредитору (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загального розміру заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 5635,05 грн за період прострочення грошового зобов'язання з 26.12.2017 по 23.03.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 539,73 грн 3% річних за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 за період з 26.12.2017 по 20.03.2018, 54,47 грн 3% річних за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів за період з 21.12.2017 по 20.03.2018, 2687,39 грн інфляційних за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 за період з 26.12.2017 по 20.03.2018 та 258,78 грн інфляційних за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів за період з 21.12.2017 по 20.03.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок відсотків річних, суд вважає його обґрунтованим, доведеним та арифметично вірним, а отже доходить висновку, про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 в сумі 539,73 грн за період з 26.12.2017 по 20.03.2018.

Дослідивши поданий розрахунок відсотків річних за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, господарський суд доходить висновку, що належна до стягнення сума становить 36,72 грн, оскільки позивачем не враховано, що право вимоги за актом приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів за грудень 2017 №D2 5ОМ 038 від 29.12.2017 на суму 7446,42 грн виникло з 21.01.2018 (з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане).

Отже, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 17,75грн 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині в сумі, за розрахунком суду, 1886,77 грн інфляційних втрат за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 за період з січня 2018 по лютий 2018 та 67,02 грн інфляційних втрат за лютий 2018 року за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 за надання послуг з технічного обслуговування ліфтів у грудні 2017 року, оскільки позивачем при застосуванні індексу інфляції, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Таким чином, в частині стягнення з відповідача 800,62грн інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 та 191,76грн інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016 позивачу належить відмовити.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач не спростував належними доказами позицію позивача, заперечень щодо наведеного розрахунку пені, відсотків річних та інфляційних втрат не надав.

Виходячи з того, що відповідач не виконав умов договору про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017 та договору № D25 ОМ 038 від 03.10.2016 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 85622грн21коп. боргу, 5635грн05коп. пені за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 395грн78коп. пені за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016, 539грн73коп. 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 36грн72коп. 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016, 1886грн 77 коп. інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 67грн02коп. інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016. В решті позову відмовити.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165-167, 207, 216, 232, 233, 236-241, 247, 251-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ОТІС» до Приватного підприємства «ОСББ-СЕРВІС «Фаворит» про стягнення 95363 грн 94 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ОСББ-СЕРВІС «Фаворит» (вул. Козацька, буд. 13, кв. 83, м. Чернігів, ідентифікаційний код 40320866) на користь Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (вул. Екскаваторна, 37, м. Київ, ідентифікаційний код 14357579) 85622грн21коп. боргу, 5635грн05коп. пені за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 395грн78коп. пені за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016, 539грн73коп. 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 36грн72коп. 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016, 1886грн 77 коп. інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 67грн02коп. інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016 та 1740грн19коп. судового збору.

3. У задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ОТІС» до Приватного підприємства «ОСББ-СЕРВІС «Фаворит» про стягнення 170грн53коп. пені за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016, 17грн75коп. 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016, 800грн62коп. інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості №038 від 08.12.2017, 191грн76коп. інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором №D25ОМ 038 від 03.10.2016 відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений та підписаний 11.06.2018.

Суддя Н.Ю.Книш