ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/5196/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

за участі секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Мухи Ігоря Івановича

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Верхогляд Т.А., судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.)

від 06.12.2017

у справі № 904/5196/17

за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району

до Фізичної особи-підприємця Мухи Ігоря Івановича

про стягнення 126 207, 27 грн,

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Мухи Ігоря Івановича

до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району,

Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради

про визнання недійсним договору,

за участі представників учасників справи:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

відповідача-2 за зустрічним позовом - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мухи Ігоря Івановича про стягнення 126 207, 27 грн, з яких: 99 092, 42 грн - основна заборгованість, 12 614, 91 грн - пеня, 3 185, 75 грн - 3 % річних, 11 314, 19 грн - інфляційне збільшення за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 04.11.2014 № 372-ДКП/14.

Позов мотивований неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Мухою Ігорем Івановичем умов зазначеного договору в частині сплати орендної плати. Матеріально-правовою підставою позову зазначені статті 525, 526, 530, 546, 547, 610, 611, 612, 615, 623-625, 629 Цивільного кодексу України, статті 193, 197, 199, 231 Господарського кодексу України, статті 10, 18, 19 Закону України "Про оренду державного і комунального майна".

Фізична особа - підприємець Муха Ігор Іванович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 04.11.2014 № 372-ДКП/14 та застосування наслідків недійсності правочину.

Зустрічний позов мотивований тим, що Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради не є абсолютним власником багатоквартирного будинку, вирішення питання щодо передачі в оренду допоміжного приміщення здійснюється власниками квартир даного будинку, а не органами влади чи конкретними посадовими особами. В обґрунтування зустрічних позовних вимог Фізична особа - підприємець Муха Ігор Іванович посилався на статті 16, 203, 215, 382, 355, 358 Цивільного кодексу України, статті 20, 207 Господарського кодексу України, частину 2 статті 10 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", статті 6, 11, 17, 21 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та постанову Кабінету Міністрів України "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 у справі №904/5196/17 у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено, визнано договір оренди нерухомого майна № 372-ДКП/14 від 04.11.2014, укладений між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Мухою Ігорем Івановичем, недійсним з моменту його укладення та застосовано наслідки недійсності правочину.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 у справі №904/5196/17скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району задоволено, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Мухи Ігоря Івановича на користь Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району заборгованість в розмірі 126 207, 27 грн, з яких основна заборгованість - 99 099, 42 грн, пеня 12 614, 91 грн, 3% річних - 3 185, 75 грн, інфляційне збільшення заборгованості 11 314,19 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини:

- між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської області (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Мухою Ігорем Івановичем (орендар) 04.11.2014 укладений договір № 372-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади;

- відповідно до умов пункту 1.1. договору з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.07 № 41/11 із змінами та доповненнями передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 176,1 кв.м. (в т.ч. 25,2; 143,6 та 7,3 кв.м.), розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Газети "Правда", 46, у підвалі 5-ти поверхового будинку, вартість яких, згідно з незалежною оцінкою становить 568 803 грн без ПДВ, що перебувають на балансі КВЖРЕП Індустріального району для використання під розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи - 25,2 кв.м., кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи - 143,6 кв.м. та офіс - 7,3 кв.м.;

- умовами розділу 3 договору передбачено, що орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється за Методикою розрахунку порядку використання плати за оренду комунального нерухомого майна, затвердженого міською радою;

- згідно з пунктом 3.2 договору розмір орендної плати відповідно до розрахунку орендної плати є невід'ємною частиною договору, становить 4 586, 64 грн без ПДВ (базова за вересень місяць 2014 рік). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно з чинним законодавством та в повному обсязі спрямовується орендарем на рахунок балансоутримувача. Орендна плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця, починаючи з жовтня місяця 2014 року;

- пунктом 3.3 договору оренди сторони передбачили, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує: 50% від загальної суми орендної плати у розмірі 2 293, 32 грн до загального фонду міського бюджету, 50% від загальної суми орендної плати на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди;

- відповідно до пункту 3.4 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць;

- згідно пунктом 3.5 договору орендна плата сплачується орендарем щомісяця у термін не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним і не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря;

- в пункті 3.8 договору погоджено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням штрафних санкцій, у співвідношенні, визначеному пункті 3.3. цього договору;

- пунктом 9.2 договору сторони передбачили, що за несвоєчасну сплату суми орендної плати орендар зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення платежу, у співвідношенні, визначеному пунктом 3.3. цього договору.

- термін дії договору сторони узгодили до 21.10.2017;

- рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.04.2016 №29/6 "Про внесення змін до рішень міської ради в частині надходження плати за оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста до міського бюджету" змінено умови укладених договорів оренди та передбачено, що на користь балансоутримувачів комунального майна орендарі такого майна сплачують 30% розміру орендної плати незалежно від наслідків господарської діяльності;

- у зв'язку з несплатою орендної плати у Фізичної особи - підприємця Мухи Ігоря Івановича утворилась заборгованість по орендній платі за період з травня 2015 року по лютий 2017 року в розмірі 99 092, 42 грн, доказів сплати якої судам не було надано;

- згідно з реєстром співвласників, які взяли участь в Установчих зборах об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Правда 46" за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський (Газети "Правда"), буд.46, такі є громадяни України, які володіють в даному житловому будинку квартирами на праві власності ще з 1996 року;

- 28.01.2016 в Єдиному державному реєстрі за № 1 07543 8 було проведено державну реєстрацію юридичної особи - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Правда 46" (далі - Об'єднання) за адресою: м. Дніпро, проспект Газети "Правда" (Слобожанський), буд. 46, згідно проведених установчих зборів власників та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Дніпро, проспект Газети "Правда" (Слобожанський), буд. 46, на яких прийнято рішення про створення Об'єднання, що підтверджується детальною інформацією про юридичну особу взятої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- 28.02.2016 проведено загальні збори Об'єднання, якими було вирішено питання про прийняття на баланс житлового комплексу, розташованого у м. Дніпрі, проспект Газети "Правда" (Слобожанський), буд. 46 та в подальшому здійснювати обслуговування через статутні органи Об'єднання згідно Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", що підтверджується протоколом № 2;

- 01.05.2016 на виконання Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" між Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Індустріального району та Об'єднанням був складаний та підписаний акт приймання - передачі об'єкта в управління з управління, згідно якого об'єкт за адресою: пр. Слобожанський, буд.46 переданий в управління Об'єднання;

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що багатоквартирний будинок, як цілісність є спільною частковою власністю власників всіх приміщень у цьому будинку, і здійснення права спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, в тому числі щодо оренди допоміжних приміщень (підвалу, тощо). Тому, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району не є абсолютним власником даного багатоквартирного будинку. Питання щодо передачі допоміжних приміщень в оренду вирішується саме власниками квартир даного будинку, тобто мешканцями, а не органами влади чи конкретними посадовими особами. Проте з матеріалів справи вбачається, що власники квартир при передачі допоміжного приміщення в оренду ФОП Мухі І.І. у підвалі не надавали погодження (згоди) щодо платної оренди в даному багатоквартирному будинку, що є порушенням їхніх прав власності та чинного законодавства України. Окрім того, позивачем за первісним позовом не доведено факт господарської операції з надання та відповідачем за первісним позовом отримання послуг з оренди майна протягом заявленого періоду.

Постанова суду апеляційної інстанції про задоволення первісного позову, в свою чергу, мотивована тим, що ФОП Муха І.І. порушив умови договору та припинив сплату орендних платежів з квітня 2015 року, про що суду не заперечував. До квітня 2015 року заборгованість відсутня, що підтверджують надані суду першої інстанції банківські виписки.

При цьому щодо зустрічного позову судом апеляційної інстанції встановлено, що прийнявши до розгляду зустрічну позовну заяву після початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції порушив вимоги статті 60 Господарського процесуального кодексу України і також судом не досліджено питання належної сплати позивачем за зустрічним позовом судового збору, оскільки зустрічний позов містить вимогу про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, однак згідно квитанції судовий збір було сплачено ФОП Мухою І.І. в сумі 1 600, 00 грн як за розгляд судом однієї майнової вимоги. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду також в цій частині.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі №904/5196/17, Фізична особа-підприємець Муха Ігор Іванович подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Узагальнені доводи касаційної скарги:

- суд апеляційної інстанції безпідставно вважав, що зустрічний позов подано після початку розгляду справи по суті, оскільки не врахував протокол судового засідання від 29.05.2017;

- судом апеляційної інстанції не було надано оцінки доказу, що був поданий Фізичною особою-підприємцем Мухою Ігорем Івановичем та з якого вбачається, що спірний підвал не введено в експлуатацію;

- судом апеляційної інстанції необґрунтовано відхилено клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення адміністративної справи № 200/19371/17 за позовом ОСББ "Правда 46" до Виконавчого комітету Дніпровського міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності;

- судом апеляційної інстанції порушено норми статті 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прийнято додаткові докази, при цьому Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради не було обґрунтовано неможливість їх подання суду першої інстанції;

- суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що місцевий господарський суд не встановив, які права та охоронювані законом інтереси ФОП Мухи І.І. порушено при укладенні оспорюваного договору, не врахував, що існування такого договору порушує майнові права скаржника, притягуючи його до відповідальності;

- суд апеляційної інстанції не перевірив розмір судового збору, який був сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги;

- судом апеляційної інстанції не спростовано доводи ФОП Мухи І.І. про відсутність доказів факту здійснення господарської операції за спірним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2018 відкрито касаційне провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мухи Ігоря Івановича на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі № 904/5196/17 на 08.05.2018. Надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу, який не перевищує 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

У відзиві на касаційну скаргу Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради просив відмовити в її задоволенні, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. При цьому Департамент зазначає, що власником переданого в оренду приміщення є територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності ЯЯЯ № 442102 від 21.06.2006. Крім того, знаходження певних приміщень в підвалах, цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2009 у справі № 5020-12/366.

У відзиві на касаційну скаргу Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району також просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін . При цьому зазначило про те, що договір оренди 372-ДКП/14 від 04.11.2014 недійсним у судовому порядку не визнавався; орендар використовує спірне приміщення під розміщення кафе і з оренди орендодавцеві не повертав; спірне приміщення не має статусу допоміжного приміщення і належить на праві власності територіальній громаді міста (не є спільним майном, об'єктом спільної власності), тому правовий механізм права спільної власності, визначений у ч.1 ст.358 та ч. 2 ст. 369 ЦК України (щодо згоди співвласників за розпорядження спільним майном) не може бути застосований у даному випадку; співвласники багатоквартирного будинку надали згоду на передачу в оренду зазначеного приміщення під розміщення кафе, а ОСББ "Правда-46" на момент здачі в оренду спірного майна, як юридичної особи, не існувало; судом першої інстанції не вказано в рішенні які саме права Фізичної особи - підприємця Мухи Ігоря Івановича порушені укладенням спірного договору.

У засідання суду, призначене на 08.05.2018, представники учасників справи не з'явились, причин неявки не повідомили, що разом з тим, в силу приписів статті 121 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень, оскільки їх участь в судовому засіданні не визнавалася судом обов'язковою.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

Оскільки як місцевий господарський суд при ухваленні рішення від 13.07.2017, так і апеляційний господарський суд при прийнятті постанови від 06.12.2017, керувалися нормами Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017 (далі - ГПК України в редакції до 15.12.2017), отже Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, перевіряє правильність застосування господарськими судами процесуальних норм, які були чинними на момент прийняття оскаржуваних судових рішень, про порушення яких зазначає скаржник у своїй касаційній скарзі.

Відповідно до статті 60 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК (абз. 3 п. 3.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 23.05.2017.

Відповідно до протоколу судового засідання від 23.05.2017 суддя перевірив явку у судове засідання представників учасників судового процесу; роз'яснив процесуальні права та обов'язки; встановив, що представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи, яка задоволена судом; в судовому засіданні оголошено перерву до 29.05.2017.

Згідно з протоколом судового засідання від 29.05.2017 суддя перевірив явку у судове засідання представників учасників судового процесу; встановив, що представник відповідача надав зустрічну позовну заяву, тоді розпочав розгляд справи по суті.

З наведеного вбачається, що зустрічна позовна заява була подана ФОП Мухою І.І. до початку розгляду справи по суті, а отже судом першої інстанції не було порушено в цій частині вимог статті 60 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, про що помилково зазначив суд апеляційної інстанції. При цьому щодо висновків суду апеляційної інстанцій про сплату ФОП Мухою І.І. судового збору за подання зустрічної позовної заяви у розмірі меншому, ніж встановлено законом, на що не звернув уваги місцевий господарський суд, колегія суддів зазначає, що коли передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. Не сплачені у встановленому порядку та розмірі суми судового збору можливо стягнути за результатами розгляду справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції необґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду з підстав порушення процесуальної норми, закріпленої статті 60 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції у процесі перегляду справи дав оцінку висновкам суду першої інстанції по суті зустрічних позовних вимог, зазначивши, що задовольняючи такі вимоги, суд першої інстанції безпідставно застосував до правовідносин сторін норми Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", та невірно встановивши правовий статус переданого в оренду ФОП Мусі І.І. об'єкту як "допоміжне приміщення", невірно застосував норми ст. ст. 355, 358, 382 Цивільного кодексу України, що призвело до прийняття неправомірного судового рішення. Матеріали справи свідчать, що суд обмежився посиланням на те, що приміщення, передане в оренду відповідачу за первісним позовом, є допоміжним по факту його знаходження у підвальному приміщенні багатоквартирного будинку, однак не встановив обставин, що мали бути встановлені виходячи з предмету заявленої зустрічної позовної заяви. Для правильного вирішення спору суд мав з'ясувати не лише характеристику спірного об'єкту, місце знаходження технічного обладнання будинку (інженерні та технічні комунікації, пристрої, необхідні для нормального функціонування багатоквартирного будинку, безпечної експлуатації квартир), чи використовувалось спірне приміщення для обслуговування будинку. Також суд мав встановити, які права та охоронювані законом інтереси ФОП Мухи І.І. порушено при укладенні оспорюваного договору. Між тим суд послався на порушення прав окремих власників квартир і Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Правда 46", яке створено після укладення оспорюваного договору - 28.02.2016.

Наведене, за висновками суду апеляційної інстанції, є підставою для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ФОП Мухи І.І.

Відповідно до положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що повноваження апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції вичерпно визначено статтею 103 ГПК, яка не передбачає можливості передачі справи, на новий розгляд до суду першої інстанції. Таке право надано апеляційній Інстанції лише у разі скасування ухвал, зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК.

Отже, якщо у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом буде встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи процесуальний акт, неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, або припинив провадження чи залишив без розгляду позов у певній частині, або ж не розглянув одну чи кілька заявлених вимог, у тому числі в зв'язку з неправомірною відмовою в прийнятті зустрічної позовної заяви тощо, суд апеляційної інстанції повинен самостійно усунути відповідне порушення. Він не вправі передавати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, а саме статей 60, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017.

Відповідно до статті 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі входить зокрема обставина щодо встановлення власника спірного об'єкта нерухомого майна.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог норм процесуального права щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, господарські суди зобов'язані надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, які містяться в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції зазначених обставин не перевірили та не дали належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема: Витягу з Реєстру об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська на юридичну особу /заклад/обєкт нерухомості (том І арк. с. 204); а суд апеляційної інстанції окрім того ще доказам, які були подані учасниками справи та долучені судом до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження: Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (том ІІ, арк. с.116-132); свідоцтву про право власності на нерухоме майно (том ІІ, арк. с. 147).

При цьому судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки предмету адміністративного позову ОСББ "Правда 46" до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Фізична особа-підприємець Муха Ігор Іванович.

Також ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки іншим доказам, які містяться в матеріалах справи: акту прийняття-передачі об'єкта в управління з управління (том І, арк. с. 90), листам Мухи І.І. адресованим Департаменту корпоративних прав і правового забезпечення (том І, арк. с. 132, 134), довідці Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району (том І, арк. с. 161), акту (том І, арк. с 163).

Окрім того, суд апеляційної інстанції, вказавши на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права в частині неповного дослідження обставин справи щодо правового статусу спірного приміщення, сам таких порушень не усунув всупереч вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017.

Так, за змістом частини першої статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом пункту 2 статті 10 Закону Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з офіційним тлумаченням, наведеним у Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 ( v004p710-04 ) від 02.03.2004 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_5 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до абзацу 3 пункту 9 статті 8 "Про приватизацію державного житлового фонду" нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

У Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства

від 17.05.2005 № 76 також визначено, що допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Знаходження певних приміщень в підвалах, цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду України від 12.07.2005 у справі за позовом Об'єднання власників квартир будинку № 7 по вул. Буніна "Роза".

Для правильного вирішення цього спору суди мали з'ясувати не лише характеристику спірного приміщення, зокрема, чи відноситься воно до підвальних, чи розташоване в цокольному поверсі, але й виходити з того чи є це приміщення допоміжним, тобто таким, що призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або

2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

З врахуванням викладеного, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мухи Ігоря Івановича задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017 у справі № 904/5196/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Г.Вронська