КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р. Справа№ 904/9219/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Каракоця О.Р. - адвокат

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 16.01.2018, повний текст якого підписаний 31.01.2018

у справі № 904/9219/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна

про визнання виконавчого напису від 06.02.2017 року таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 06.02.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 862, яким звернуто стягнення грошових коштів у сумі 53 099,21 грн., з яких 50 099,21 грн. - загальна сума заборгованості за Кредитним договором № б/н від 19.12.2013, 3 000 грн. - витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису, з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2018, повний текст якого підписаний 31.01.2018, у справі № 904/9219/17 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 у справі № 904/9696/14 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (поточний рахунок №4300) стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19.12.2013 у розмірі 21 715,67 грн., з яких: 17 572,73 грн. - заборгованість за кредитом, 3 069,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 757,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором та 316,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- вказане рішення було ФОП ОСОБА_3 виконано у повному обсязі;

- вимоги, які були заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» під час розгляду справи № 904/9696/14, та вимоги, які викладені в виконавчому написі, випливають з одного й того самого договору, тобто одних і тих самих правовідносин, які існували між позивачем та відповідачем, а тому, зазначені у виконавчому написі відомості щодо суми заборгованості не підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, що свідчить про відсутність правових умов, наявність яких у сукупності необхідна для вчинення виконавчого напису нотаріусу про стягнення коштів.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник зазначив про те, що оспорюване рішення є необґрунтованим, а судом при вирішення спору сторін по суті не вірно встановлені обставини справи та не в повному обсязі надано оцінку доказам, що є у матеріалах справи.

В обґрунтування вказаної позиції заявник послався на те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 у справі № 904/9696/14 заборгованість за спірним договором визначена станом на 13.10.2014, що присуджені до стягнення вказаним рішенням грошові кошти в сумах 21 715,67 грн. та 1 827 грн. після отримання їх апелянтом 30.11.2015 зараховані на рахунок ФОП ОСОБА_3 наступним чином: 2 327,25 грн. - погашення комісії, 5 311,57 грн. - погашення відсотків, 15 858,85 грн. - погашення пені, а відтак, зобов'язання за вказаним договором не припинились, і станом на 22.11.2016 заборгованість останньої за спірним договором становила саме 50 599,21 грн.

Також апелянт зауважив на тому, що при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріус діяв правомірно, адже йому були надані всі необхідні для вчинення відповідного напису документи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018 справа № 904/9219/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою від 14.05.2018:

- ПАТ КБ «Приватбанк» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17;

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 25.05.2018;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17.

- розгляд справи призначено на 04.06.2018.

29.05.2018 від ФОП ОСОБА_3 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій заявник з посиланням на територіальну віддаленість місця знаходження (реєстрації) заявника та його представника від Київського апеляційного господарського суду, відсутність фінансової можливості приїхати до м. Києва для участі в судовому засіданні та те, що представник позивача 04.06.2018, крім участі у цій справі, також буде приймати участь в інших судових засіданнях, призначених до розгляду Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області в проміжок часу з 09:30 до 16:00, просить забезпечити проведення судового засідання з розгляду справи № 904/9219/17, що призначене на 04.06.2018 о 13:30, у режимі відеоконференції та визначити вказаний суд відповідальним за проведення відеоконференції, про що завчасно повідомити представника позивача.

Ухвалою від 30.05.2018 заяву ФОП ОСОБА_3 про її участь у судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено.

Станом на 04.05.2018 до суду відзивів на апеляційну скаргу та інших клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідачем до апеляційної скарги додані додаткові докази, а саме, розрахунок заборгованості позивача за спірним договором станом на 13.10.2014 та витяг із Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» (в редакції чинній на 19.12.2013 року).

Враховуючи, що апелянт додав ці документальні докази під час апеляційного перегляду, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Частина 1 ст. 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Заявник жодних обґрунтувань неможливості подання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наводить, що виключає можливість суду встановити, що ненадання до суду першої інстанції додаткових доказів зумовлено причинами, які об'єктивно не залежали від заявника.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані заявником до апеляційної скарги додаткові докази, а саме, розрахунок заборгованості позивача за спірним договором станом на 13.10.2014 та витяг із Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» (в редакції, чинній на 19.12.2013 року), при апеляційному перегляді справи як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Позивач та третя особа представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача та третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

19.12.2013 позивач та відповідач уклали договір на відкриття поточного рахунку № 4300.

Водночас згідно зі своєю заявою позивач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 19.12.2013, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору (далі Договір).

Вказаний договір є типовим кредитним договором банку. Відповідно до Умов підписання договорів у такий спосіб прирівнюється до укладання договорів у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За Договором позивачу встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № 4300 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

На виконання умов Договору відповідач надав позивачу кредитний ліміт в розмірі 21 000 грн., проте позивач свої обов'язки по поверненню вказаних коштів, сплаті відсотків за користування ними, пені, комісії виконав несвоєчасно та не у повному обсязі, з огляду на що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Господарського суду з відповідним позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (поточний рахунок №4300) заборгованості за Договором (справа № 904/9696/14 - примітка суду).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 у справі № 904/9696/14 до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» присуджено заборгованість за Договором у розмірі 21 715 ,67 грн., з яких: 17 572,73 грн. - заборгованість за кредитом, 3 069,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 757,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 316,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн.

На виконання вказаного рішення Відділом державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції 25.09.2015 відкрито виконавче провадження № 48858052, у межах якого 12.11.2015 ФОП ОСОБА_3А було сплачено суму в розмірі 26 042,85 грн.

З огляду на сплату присудженої до стягнення рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 у справі № 904/9696/14 суми заборгованості в повному обсязі, 16.12.2015 Відділом державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції вказане виконавче провадження закінчено у зв'язку із фактичним його виконанням та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48858052 від 16.12.2015.

Водночас, за зверненням відповідача, 06.02.2017 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 862 (а.с. 46) про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в сумі 53 099,21 грн., які становлять заборгованість позивача за Договором станом на 22.11.2016 в сумі 50 099,21 грн., яка складається з:

- залишку заборгованості за кредитом в розмірі 17 572,73 грн.;

- залишку заборгованості за відсотками в розмірі 18 833,02 грн.;

- комісії в розмірі 2 316,30 грн.;

- пені в розмірі 11 377,16 грн.,

та витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, в розмірі 3 000 грн.; строк, за який провадиться стягнення - два роки одинадцять місяців три дні, а саме з 19.12.2013 по 22.11.2016 (далі Виконавчий напис).

Виконавчий напис відповідачем було пред'явлено до виконання і 21.07.2017 державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 54362172 з виконання Виконавчого напису про стягнення з позивача коштів в розмірі 53 099,21 грн. (стягувач - відповідач).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати Виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусу та його форма врегульовані ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», 16 главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За правилами ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік).

Виходячи зі змісту ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Згідно з пунктом 2 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вказані документи були подані позивачем третій особі.

Водночас колегія суддів зазначає про таке.

Звертаючись з позовом у цій справі про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, позивач зобов'язаний довести шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за кредитним договором, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу, зокрема, надати докази погашення заборгованості за кредитним договором, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум (вказана позиція викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 у справі № 910/385/16).

Безспірність заборгованості, стосовно якої вчинений виконавчий напис, може бути спростована за наявності підтвердженої належними доказами обставини, що на час вчинення спірного виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за відповідним кредитним договором. Між тим, існування спору стосовно заборгованості за спірним виконавчим написом судами попередніх інстанцій не встановлено, про такі обставини Позивач не зазначив та на відповідні докази не послався. Разом із тим, слід зазначити, що законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил господарського процесу за наслідками перевірки доводів боржника (Позивача) та оцінки наданих ним доказів (вказана позиція викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2018 у справі № 926/1065/17).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.03.2018 у справі № 910/5413/17 зазначено про таке:

- безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного;

- безспірність заборгованості, стосовно якої вчинено виконавчий напис, може бути спростована за наявності підтвердженої належними доказами обставини, що на час вчинення спірного виконавчого напису в суді вже існував спір щодо заборгованості за відповідним кредитним договором;

- разом із тим слід враховувати, що законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил господарського процесу за наслідками перевірки доводів боржника (позивача) і оцінки наданих ним доказів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 у справі № 904/9696/14 до стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» присуджено заборгованість за Договором у розмірі 21 715 ,67 грн., з яких: 17 572,73 грн. - заборгованість за кредитом, 3 069,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 757,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 316,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн.;

- вказане рішення позивачем виконано у повному обсязі;

- вимоги, які були заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» під час розгляду справи № 904/9696/14, та вимоги, які викладені у виконавчому написі, випливають з одного й того самого договору, тобто одних і тих самих правовідносин, які існували між позивачем та відповідачем;

За таких обставин, відсутні підстави вважати безспірною заборгованість, щодо якої третьою особою вчинено спірний Виконавчий напис.

Щодо посилань апелянта на те, що грошові кошти, які ним були отримані від позивача на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 у справі № 904/9696/14, зараховані на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 наступним чином: 2 327,25 грн. - погашення комісії, 5 311,57 грн. - погашення відсотків, 15 858,85 грн. - погашення пені, а відтак зобов'язання за вказаним договором не припинились і станом на 22.11.2016 заборгованість останньої за спірним договором становила саме 50 599,21 грн., колегія суддів зазначає, що вказаним рішенням суду до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 були присуджені саме суми заборгованості за кредитом (17 572,73 грн.), по процентах (3 069,03 грн.), пені (757,61 грн.), та комісії (316,30 грн.), і саме за вказаними призначеннями мали бути зараховані такі суми, в той час як самовільне змінення відповідачем цільового призначення таких сум не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що викладені вище обставини свідчать про відсутність правових умов, наявність яких у сукупності необхідна для вчинення виконавчого напису нотаріусу про стягнення коштів.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 06.02.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 862, яким звернуто стягнення грошових коштів у сумі 53 099,21 грн. з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17 залишається без змін як таке, що є вірним по суті. Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на ПАТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 267, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 у справі № 904/9219/17.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 904/9219/17.

Повний текст постанови складено: 07.06.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло