ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018р. Справа №914/645/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення в особі Львівської філії Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення, мЛьвів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "МІСТ ТБ", м.Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 25 743,36 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з»явився

від відповідача: не з»явився.

Заяв про відвід судді не надходило. Проводилася технічна фіксація судового засідання.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

Розглядається справа за позовом Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення в особі Львівської філії Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "МІСТ ТБ", про стягнення заборгованості в розмірі 25 743,36 грн.

Ухвалою суду від 13.04.2018 було відкрито провадження у справі № 914/645/18 за правилами спрощеного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.05.2018. 14.05.2018 року розгляд справи відкладено на 04.06.2018 року.

В судове засідання 04.06.2018 р. сторони уповноважених представників не забезпечили.

30.05.2018 року за вх.№19456/18 в канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача 2 128,84 грн. пені за неналежне виконання умов договору, а також просить долучити до справи платіжне доручення №129 від 23.05.2018 року на суму 62 652,07 грн., як доказ сплати основного боргу.

АРГУМЕНТИ СТОРІН:

Агрументи позивача.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надлання послуг з технічного обслуговування засобів телерадіомовлення. Проте, станом на момент звернення до суду з позовом неоплаченою залишається сума боргу в розмірі 23 614,52 грн. Крім того, за невиконання умов договору в частині порушення строків оплати поставленого товару, позивачем нараховано 1 128,84 грн. пені, які слід стягнути з відповідача.

Аргументи відповідача.

Відповідач заперечень та відзиву не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

28.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір №ЛФ ТК-18/12-07 про надання послуг з технічного обслуговування засобів телерадіомовлення (надалі договір).

Відповідно до п.1.1 договору, відповідач доручає, а виконавець (позивач) бере на себе зобов»язання з надання замовникові (позивачу) послуг із технічного обслуговування засобів телерадіомовлення на 12-му ТВ каналі по м.Львову згідно Ліцензії на право користування каналами мовлення, виданої ОСОБА_2 з питань телебачення і радіомовлення.

Пунктом 3.5 договору передбачено оплата послуг здійснюється відповідно до додатку №1 у порядку, встановленому розділом 5 цього договору.

Згідно п.5.2 договору, оплату за надані виконавцем послуги замовник здійснює щомісячно після підписання протоколів оперативних нарад і акту виконаних робіт. Факт надання послуг підтверджується актом виконаних робіт, які було підписано замовником та повернуто на адресу Львівської філії КРРТ.

Проте, станом на 04.04.2018 року залишаються неоплаченими замовником рахунки за надані послуги з технічного обслуговування засобів телерадіомовлення за період з жовтня 2017 року по грудень 2017 року в розмірі 23 614,52 грн.

Окрім цього, згідно п.6.4 договору, в разі невиконання замовником п.5.3 договору, виконавець має право стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно розрахунку позивача розмір пені становить 2 128,84 грн.

30.05.2018 року за вх.№19456/18 в канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача 2 128,84 грн. пені за неналежне виконання умов договору, оскільки основний боргу відповідачем сплачено в повному розмірі, а також просить долучити до справи платіжне доручення №129 від 23.05.2018 року на суму 62 652,07 грн., як доказ сплати основного боргу.

ОЦІНКА СУДУ.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу України (надалі ГК України) за договором поставки одна сторона постачальник зобов»язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов»язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджується матеріалами справи, 28.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір прол надання послуг, у звязку з чим позивач та відповідач набули взаємних прав і обовязків.

Відповідно до умов даного Договору позивачем виконано робот из технічного обслуговування засобів мовлення на суму 23 614,52 грн. Факт виконання робіт підтверджується актами виконаних робіт, зокрема, від 31.10.2017 року на суму 7 999,50 грн., від 30.11.2017 року на суму 7 679,52 грн., від 31.12.2017 року на суму 7 935,80 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-яких зауважень зі сторони відповідача у актах не зазначено. Відтак, відповідач, підписуючи їх, погодився із обємом та вартістю виконаних робіт.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач взятих на себе договірних зобов'язань із оплати наданих послуг за Договором належним чином не виконав повністю, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка є предметом спору в даній справі.

Під час розгляду справи відповідачем погашено суму основного боргу, згідно уточнення позовних вимог, яку суд розцінює як заяву про зменшення позовних вимог. Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 128,84 грн.

Доказів погашення пені станом на час розгляду справи по суті сторонами суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, пеня - це санкція, що триває у часі та розраховується за кожен день невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Як роз»яснено у п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як встановлено судом, позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 2 128,84 грн.

Отже, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що враховуючи заяви про зменшення позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача пеня в розмірі 2 128,84 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як доказ сплати судового збору, позивачем дорлучено до справи платіжне доручення від 04.04.2018 року на суму 1 762,00 грн., що підлягає до стягнення з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "МІСТ ТБ" (вул.Вороного,3, м.Львів, 79000, ) на користь Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення в особі Львівської філії Концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення (79005, м.Львів, вулиця Князя Романа,6, ) пеню в розмірі 2 128,84 грн., нараховану за неналежне виконання умов договору, а також 140,96 грн. судового збору

3. Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено « 06» червня 2018 р.

Суддя Горецька З. В.