ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
06.06.2018 Справа № 905/839/18
Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.
при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали
про: визнання недійсними договорів №120 від 22.03.2018, №126 від 27.03.2018, -
за участю представників сторін
від прокуратури: ОСОБА_2- службове посвідчення;
від відповідача 1: ОСОБА_3, довіреність б/н від 12.04.2018;
від відповідача 1: ОСОБА_4, довіреність №1015 від 04.06.2018
від відповідача 2: ОСОБА_5, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ДН№470 від 28.02.2017
Заступник прокурора Донецької області в інтересах держави звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про визнання недійсними договорів №120 від 22.03.2018 та №126 від 27.03.2018, укладених між Управлінням освіти Бахмутської міської ради та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1.
Ухвалою суду від 10.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/839/18; визначено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 06.06.2018; визначено відповідачам строк для подання суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують доводи відповідачів до 30.05.2018. Копію відзиву на позовну заяву і всі додані до нього докази направити прокурору і позивачу, докази направлення надати суду у вказаний строк; явка представників сторін визнана не обовязковою.
30.05.2018 від відповідача 2 через канцелярію господарського суду Донецької області отримано заяву №211/05 від 29.05.2018 про залишення позову без розгляду, відповідно до якої останній просить суд позов заступника прокуратури Донецької в інтересах держави до Управління освіти Бахмутської міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів № 120 від 22.03.2018, № 126 від 27.03.2018 залишити без розгляду, оскільки прокурором не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 53 Господарського кодексу України та частини 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а також не надано належних та допустимих доказів згідно зі ст. ст. 73,74, 80 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва.
До означеної заяви додано документи, наведені у переліку.
30.05.2018 від відповідача 1 через канцелярію господарського суду Донецької області отримано відзив на позовну заяву б/н від 30.05.2018, згідно з яким останній вважає, що позовні вимоги заступника прокурора області про визнання недійсними договір №120 від 22.03.2018 та №126 від 27.03.2018, укладеними між відповідачами, задоволенню не підлягають, оскільки прокурором не зазначено відповідного органу з обґрунтуванням його функцій та неможливості звернення до суду, а також не зазначено відсутність такого органу. Крім того, відповідач 1 зазначає, що спірні договори укладено не на закупівлю послуг у майбутньому, а на послуги, які вже були спожиті до укладання цих договорів. При цьому кожна спожита послуга вартістю не перевищувала 200000,00 грн., а тому укладання цих договорів не підпало під дію Закону України «Про публічні закупівлі». Водночас, останній зазначає, що спірні договори самі по собі як юридичні факти не створюють загрозу бюджетних втрат та не спричиняють їх, а лише формалізують оплату вже раніше отриманих послуг, яка стала можлива внаслідок виділення додаткових асигувань.
До означеного відзиву додано документи, наведені у переліку.
06.06.2018 від відповідача 1 через канцелярію господарського суду Донецької області отримано клопотання б/н від 06.06.2018, згідно з яким останній просить суд позовну заяву, подану заступником прокурора Донецької області до Управління освіти Бахмутської міської ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів №120 від 22.03.2018 та № 126 від 27.03.2018 повернути заступнику прокурора Донецької області, оскільки у прокурора відсутні підстави для звернення до суду з цим позовом.
В підготовчому засіданні, що відбулось 06.06.2018, представник прокуратури позов підтримав, проти доводів відповідачів заперечив та вважає, що прокурор обґрунтовано заявив позов.
Представник відповідача 1 у судовому засіданні позов не визнає у повному обсязі та просив суд повернути позовну заяву прокурору з огляду на відсутність підстав для представництва.
Представник відповідача 2 вважає, що позов прокурора необхідно залишити без розгляду з наступним його поверненням.
Дослідивши матеріали справи, а також заслухавши пояснення учасників судового процесу, судом встановлено наступне:
Звертаючись з відповідним позовом до суду Заступник прокурора Донецької області зазначав, що Законом України «Про публічні закупівлі» державне регулювання та контроль у сфері закупівель покладено на Уповноважений орган та інші органи відповідно до їх компетенції, у тому числі у сфері державного фінансового контролю. Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю є Державна аудиторська служба України, повноваження якої визначено ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Разом з тим, у переліку повноважень такого центрального органу не значиться право на подання позову до суду з вимогами про визнання договорів про закупівлю товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти недійсними, тому цей позов заявляє в інтересах держави прокурор як позивач.
Підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом вказано загрозу порушення економічних інтересів держави внаслідок укладання незаконного правочину, завдання шкоди місцевому бюджету у вигляді незаконних витрат.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках і порядку, що визначені законом.
Підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді визначені у ч.3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014.
Відповідно до абзацу 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.
Відповідно до перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» прокурор має право наглядати за додержанням прав і свобод людини і громадянина, а також має право здійснювати нагляд за додержанням державними органами законів в сфері охорони прав і свобод людини і громадянина. Здійснювати ці права прокурор має право виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.
За приписами частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору. Саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом поданої позовної заяви, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України. Антимонопольний комітет України та Рахункова палата здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю», органу державного фінансового контролю надається право:1) перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); 2) безперешкодного доступу в ході державного фінансового контролю на склади, у сховища, виробничі та інші приміщення, що належать підприємствам, установам та організаціям, що контролюються; призупиняти в межах своїх повноважень бюджетні асигнування, зупиняти операції з бюджетними коштами в установленому законодавством порядку, а також застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону інших заходів впливу у разі виявлення порушень законодавства;3) залучати на договірних засадах кваліфікованих фахівців відповідних органів виконавчої влади, державних фондів, підприємств, установ і організацій для проведення контрольних обмірів будівельних, монтажних, ремонтних та інших робіт, контрольних запусків сировини і матеріалів у виробництво, контрольних аналізів сировини, матеріалів і готової продукції, інших перевірок; 4) вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій, а до ухвалення відповідного рішення судом - у присутності понятих та представників зазначених підприємств, установ і організацій, щодо яких проводиться ревізія, опечатувати каси, касові приміщення, склади та архіви на термін не більше 24 годин з моменту такого опечатування, зазначеного в протоколі. Порядок опечатування кас, касових приміщень, складів та архівів встановлюється Кабінетом Міністрів України; при проведенні ревізій вилучати у підприємств, установ і організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про порушення, а на підставі рішення суду - вилучати до закінчення ревізії оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів із складенням опису, який скріплюється підписами представника органу державного фінансового контролю та керівника відповідного підприємства, відповідної установи, організації, та залишенням копій таких документів таким підприємствам, установам, організаціям;5) одержувати від Національного банку України та його установ, банків та інших кредитних установ необхідні відомості, копії документів, довідки про банківські операції та залишки коштів на рахунках об'єктів, що контролюються, а від інших підприємств і організацій, в тому числі недержавної форми власності, що мали правові відносини із зазначеними об'єктами - довідки і копії документів про операції та розрахунки з підприємствами, установами, організаціями. Одержання від банків інформації, що становить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність"; 6) одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб об'єктів, що контролюються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході здійснення державного фінансового контролю; 7) пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;8) порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства;9) накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, адміністративні стягнення;10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;11) одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань;12) проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для зясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється;13) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку;14) ініціювати проведення перевірок робочими групами центральних органів виконавчої влади; 15) порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.
Відповідно до ч. 3, 4 положення про Державну аудиторську службу України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 р. № 43 встановлено, що Основними завданнями Держаудитслужби є: 1) забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; 3) здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; 4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг. Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: 1) узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до її компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів міністерств та в установленому порядку подає їх Кабінетові Міністрів України; 2) здійснює контроль у: міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах, субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи);субєктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні;3) реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії);моніторингу закупівель;4) здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), отриманих під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час складання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобовязань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі); відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів довгострокових зобовязань за енергосервісом затвердженим в установленому порядку умовам закупівлі енергосервісу; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; виконанням функцій з управління обєктами державної власності; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах; усуненням виявлених недоліків і порушень;5 ) проводить оцінку управління бюджетними коштами, досягнення їх економії, стану фінансової і господарської діяльності, ефективності і результативності в діяльності підконтрольних установ; 6) проводить оцінку достовірності фінансової звітності підконтрольних установ; 7) сприяє забезпеченню законного та ефективного використання державних і комунальних коштів та/або майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку та складення фінансової звітності субєктами господарювання державного сектору економіки, визначеними в установленому порядку; 8) вживає в межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення виявлених недоліків та запобігання їм у подальшому, а саме: проводить аналіз стану дотримання фінансової та бюджетної дисципліни, виявляє причини та умови, що призвели до недоліків і порушень, готує рекомендації та пропозиції щодо їх усунення і запобігання їм у подальшому; подає зазначені рекомендації та пропозиції Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування та керівникам підконтрольних установ; здійснює контроль за станом врахування і впровадження поданих рекомендацій та пропозицій; 9) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь; 10) забезпечує участь представників Держаудитслужби в ревізійних комісіях господарських організацій, у яких корпоративні права держави перевищують 50 відсотків статутного капіталу;11) здійснює розгляд листів, заяв і скарг про факти порушення законодавства з фінансових питань та бюджетного законодавства, вживає згідно із законодавством відповідних заходів для їх усунення;12) подає щомісяця ОСОБА_6 України, Кабінету Міністрів України і Мінфіну звіти про узагальнені результати контролю за дотриманням бюджетного законодавства;14) здійснює управління обєктами державної власності, що належать до сфери управління Держаудитслужби;15) інформує громадськість про свою діяльність та стан реалізації державної політики у визначеній сфері;16) здійснює розгляд звернень громадян з питань, повязаних з діяльністю Держаудитслужби, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління;17) здійснює міжнародне співробітництво з питань, що належать до компетенції Держаудитслужби;18) здійснює інші повноваження, визначені законом.
Тобто, за змістом Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю», Закону України «Про публічні закупівлі» та Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого Постановою КМУ від 20.04.2006 №550, Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба наділена правом на звернення до суду в інтересах держави з позовом у разі встановлення порушень законодавства при проведенні публічних закупівель за рахунок бюджетних коштів з бюджетів усіх рівнів.
Отже, на підставі вищенаведеного, судом встановлено, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Державна аудиторська служба України.
Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така позиція відповідає позиції, висловленої ОСОБА_6 Судом у постанові від 25.04.2018 у справі 806/1000/17.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).
Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.
У п. 1 та 3 постанови "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23 березня 2012 року N 7 (із змінами) Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.
Отже, на стадії підготовки справи до судового розгляду суд першої інстанції може вчинити необхідні дії та перевірити наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді і повинен підтвердити ці підстави з наведенням відповідного обґрунтування.
З матеріалів справи вбачається, що прокурор встановив порушення інтересів держави відповідачами в процесі моніторингу веб-порталу державних закупівель на сайті "Prozorro", у звязку з чим вирішив звернутись до суду, стверджуючи про порушення відповідачами законодавства про публічні закупівлі.
Одночасно, до матеріалів справи не додано документального підтвердження повідомлення Державної аудиторської служби України про встановлені порушення та про звернення до суду з цим позовом.
Також прокурором не доведено, що Державною аудиторською службою України не вживалось жодних заходів, щодо перевірки цільового та раціонального використання бюджетних коштів.
Таким чином, у поданому до суду позові прокурором не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва, а також не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог статей 73, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у цьому випадку відсутні передбачені законом виключні підстави, коли прокурор може звернутись до суду з відповідним позовом як позивач, у звязку з чим має місце порушення приписів ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до абз.7 п.3 постанови Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" якщо прокурор, що звертається до господарського суду в інтересах держави або громадянина, у позовній заяві не обґрунтував наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави або громадянина в суді, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду. У разі ж коли суд у зазначених випадках помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 185 Господарського кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне позовну заяву заступника прокурора Донецької області залишити без розгляду відповідно до п.2 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Вирішуючи питання відносно судових витрат, суд керується ст. ст. 130, ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).
Таким чином, судовий збір, сплачений у даній справі, підлягає поверненню лише за клопотанням прокурора.
Відповідно ч.4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно у загальному порядку.
Керуючись ст. ст. 53, 130, п.1 ч.2 ст. 185, п.2 ч.1 ст. 226, ст.ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву №08-274 вих 18 від 25.04.2018 Заступника прокурора Донецької області в інтересах держави до Управління освіти Бахмутської міської ради та Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів №120 від 22.03.2018, №126 від 27.03.2018 - залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її проголошення, згідно з Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 08.06.2018.

Суддя Н.В. Величко