ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/16638/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017

(суддя - Пукшин Л.Г.)

та постанову Київського апеляційного господарського судувід 13.02.2018

(головуючий - Алданова С.О., судді: Мартюк А.І., Зубець Л.П.)

у справі № 910/16638/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж" про стягнення 119 135,13 грн пені та 52 499, 36 грн штрафу за прострочення виконання зобов'язань за договором № 088 на виконання робіт на об'єкті Реконструкція системи теплопостачання Будівельно-монтажного управління № 6 м. Кривий Ріг Будівельно-монтажної фірми "Укргазпромбуд" від 11.08.2016.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням зобов'язань за вказаним договором в частині строків виконання робіт та поставки обладнання.

Матеріально-правовою підставою позову визначені статті 188, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, статті 525, 526 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 позов задоволено повністю. Суд стягнув з ТОВ "Газпромбудмонтаж" на користь ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" 119135,13 грн пені, 52499,36 грн штрафу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі №910/16638/17 залишено без змін.

При розгляді справи судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини:

- між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж" (підрядник) 11.08.2016 укладено договір №088 на виконання робіт на об'єкті "Реконструкція системи теплопостачання Будівельно-монтажного управління №6 Будівельно-монтажної фірми "Укргазпромбуд" (будівельні роботи) (ДК 021:200-7), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується виконати роботи на об'єкті згідно договірної ціни та кошторису до договору, яка є невід'ємною його частиною, а замовник зобов'язується прийняти ці роботи та оплатити їх вартість (п.1.1. договору);

- згідно п. 1.2. договору підрядник здає роботи в строки, обумовлені графіком, і при достатньому фінансуванні підрядника;

- кількість робіт визначається кошторисом і договірною ціною (п.1.6. договору).

- сума договору, відповідно до його п. 3.1., становить 13737647,20 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 2289607,87 грн;

- замовник забезпечує фінансування робіт за рахунок коштів ПАТ «Укртрансгаз» відповідно до графіка проведення робіт при умові отримання відповідних коштів. Оплата здійснюється замовником протягом 30-ти банківських днів з дня підписання актів приймання робіт (п.п. 4.1, 4.2 договору);

- пунктом 4.3. договору встановлено, що акт виконаних робіт (форма №КБ-2в) готує підрядник і передає для підписання уповноваженому представнику замовника у строк не пізніше 22 числа звітного місяця. Уповноважений представник замовника на протязі трьох робочих днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично виконаних обсягів робіт;

- за умовами п. 5.1. договору, строк (термін) виконання робіт встановлено до 31.12.2016. Місце виконання робіт: м. Кривий ріг, Дніпропетровської області (п. 5.2. договору);

- згідно п. 6.3.1. договору, підрядник зобов'язаний виконати роботи на умовах і в порядку, передбаченому укладеним договором та чинним законодавством України.

- п. 6.2.7 договору передбачено, що у разі порушення підрядником обов'язків за цим договором, замовник має право вимагати відшкодування збитків та сплати неустойки.

- пунктом 7.1. договору сторони передбачили, що у разі порушення підрядником зобов'язань щодо виконання робіт, він зобов'язаний сплатити на користь замовника штрафні санкції передбачені ч. 2 ст. 231 ГК України;

- відповідно до п. 3.4. договору якщо за час виконання останнього виникнуть обставини, що призведуть до зміни вартості робіт, строків виконання робіт, в тому числі форс-мажор чи затримки з фінансування робіт замовником, його умови можуть бути переглянуті за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди в порядку, визначеному чинним законодавством України;

- додатковими угодами № 1 від 21.12.2016 та № 2 від 31.05.2017 до договору сторонами було внесено зміни щодо продовження строків виконання робіт за договором, а саме до 31.05.2017 та до 15.10.2017 відповідно;

- позивач посилається на те, що відповідач, незважаючи на неодноразове продовження строків виконання робіт, неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання, чим порушив встановлений графік виконання робіт, що стало наслідком прострочення виконання робіт за договором та нарахування відповідачу штрафних санкцій у вигляді пені - 119 135, 13 грн. та штрафу - 52 499, 36 грн.;

- з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензіями № 3101ВИХ-17-495 від 03.08.2017, №3101ВИХ-17-538 від 16.08.2017 та листами №31101ВИХ-17-515 від 08.08.2017 та №31101ВИХ-17-538 від 16.08.2017, які були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем належним чином підтверджено факт прострочки виконання робіт та поставки обладнання, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 230 Господарського кодексу України, статтею 549 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/16638/17, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж" подало касаційну скаргу, в якій просить вказані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж", викладені у касаційній скарзі:

- кінцевий строк (термін) виконання робіт за договором був продовжений за взаємною згодою сторін до 15.10.2017 шляхом укладення додаткової угоди до договору, у зв'язку з чим, на момент звернення позивача до суду у відповідача фактично було відсутнє прострочення виконання робіт за договором;

- позивач не виконав своїх зобов'язань щодо погодження плану фінансування робіт, передачі відповідачу будівельного майданчика (фронту робіт), та передачі чотирьох примірників проектної документації, що зумовило перенесення кінцевого строку (терміну) виконання робіт;

- в порушення п.п. 83, 84 Загальних умов позивач не передав відповідачу на затвердження план фінансування робіт за договором, внаслідок чого сторони не узгодили та не підписали плану фінансування робіт за договором, що дає відповідачу право на підставі п. 85 Загальних умов взагалі не розпочинати роботи за договором, а на перехідних будовах - припинити їх виконання.

- відповідальність за порушення строків поставки обладнання договором підряду не встановлена.

Узагальнені доводи Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд", викладені у відзиві на касаційну скаргу:

- твердження відповідача щодо 15.10.2017, як кінцевого строку (терміну) виконання всіх робіт за договором, не змінює його зобов'язання виконувати конкретні види робіт в передбачені графіками виконання робіт (календарними планами) строки (терміни);

- посилання відповідача на п. 85 Загальних умов, як на підставу не розпочинати роботи, а на перехідних будовах - припинити їх виконання, є неправомірним, оскільки: сторони в договорі визначили порядок фінансування робіт; інших умов, які б вказували на необхідність узгодження плану фінансування договором не передбачено; узгодження сторонами умов фінансування робіт у договорі, а не у іншому окремому документі не є підставою для затримки виконання відповідачем робіт за договором; виконання відповідачем робіт не ставиться в залежність від їх попереднього фінансування позивачем;

- відсутність плану фінансування будівництва не завадила відповідачу розпочати і частково виконати свої зобов'язання по договору на суму 9 117 962, 06 грн, які мали місце у 2016 році;

- позивач на дату подачі позову у даній справі не мав заборгованості перед відповідачем за виконані роботи, а тому призупинення робіт не має причинно-наслідкового зв'язку з відсутністю плану фінансування будівництва;

- відповідач не звертався до позивача щодо надання плану фінансування та/або призупинення виконання робіт;

- враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором в частині строків виконання робіт та поставки обладнання, він має сплатити неустойку, передбачену п. 7.1 договору та ч.2 ст. 231 ГК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Вронської Г.О. від 15.03.2018 касаційну скаргу прийнято до письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Судами встановлено, що відповідачем на виконання умов договору №088 від 11.06.2016 було виконано, а позивачем прийнято роботи на загальну суму 962,06 грн. та поставлено обладнання на загальну суму 9 117 000,00 грн., при встановленій вартості робіт за договором у розмірі 13 195 884, 64 грн.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2. договору, підрядник здає роботи у строки, обумовлені графіком.

При підписанні договору № 088 від 11.06.2016 та додаткових угод до нього сторонами було затверджено відповідні Графіки виконання робіт (Календарний план), в яких погоджено види робіт та строки їх виконання, із зазначенням відповідного року, місяця та числа.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було порушено встановлені графіком строки, що стало наслідком прострочення останнім поставки товару (теплотехнічного) на суму 399712,00 грн. з граничним строком виконання - 31.12.2016, поставки іншого обладнання на суму 350 278, 84 грн. з граничним строком виконання - 31.07.2017 та виконання демонтажних робіт та зовнішніх мереж водопостачання, каналізації, газопостачання на суму 178916,01 грн. з граничним строком виконання - 31.08.2017.

В підтвердження порушення строків виконання робіт за договором та додаткових угод до нього, до матеріалів справи було долучено листи ТОВ «Газпромбудмонтаж» вих.№1-13/12 від 13.12.2016 та вих. №01/05 від 15.05.2017, в яких відповідач зазначає, що у зв'язку з рядом причин на об'єкті «Реконструкція системи теплопостачання Будівельно-монтажного управління № 6 Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд» відбувались затримки ведення будівельно-монтажних робіт, а тому для продовження будівельних робіт та придбання необхідного обладнання відповідач просить продовжити терміни виконання робіт та внести зміни до календарного плану.

Отже, строки виконання робіт встановлені календарним планом на будівництво «Реконструкція системи теплопостачання Будівельно-монтажного управління №6 Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд», який є додатком №1 до договору №088.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.2.7 договору, у разі порушення підрядником обов'язків за цим договором, замовник має право вимагати відшкодування збитків та сплати неустойки.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.1. договору сторони передбачили, що у разі порушення підрядником зобов'язань щодо виконання робіт по даному договору він зобов'язаний сплатити на користь замовника штрафні санкції передбачені ч. 2 ст. 231 ГК України.

Судами встановлено, що відповідачем не виконано свого обов'язку щодо своєчасного виконання робіт та поставки обладнання (відсутній передбачений п. 6.1.2 договору акт), тому з урахуванням ст. 549 ЦК України та ч.2 ст. 230 ГК України суди обгрунтовано дійшли висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 119 135, 13 грн та штрафу у розмірі 52 499, 36 грн підлягають задоволенню.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж", викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що за своєю суттю зводяться переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції з урахуванням вимог частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Окрім того, наведені доводи були розглянуті та їм було надано належну правову оцінку судами попередніх інстанцій.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромбудмонтаж" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/16638/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Г.Вронська