ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/311/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Шевченко К.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва до відповідача ОСОБА_3 підприємства Артек-Союз про стягнення 653335,48грн.

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 підприємства Артек-Союз заборгованості у сумі 880403,39грн. у тому числі 829712,21грн. заборгованості по відшкодуванню вартості послуг електропостачання за договором про відшкодування вартості електропостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування №216 від 12.06.2017р. за період жовтень грудень 2017р. у розмірі 829712,21грн., 50691,18грн. штрафних санкцій за невиконання зобовязання щодо відшкодування наданих послуг з електропостачання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про відшкодування вартості електропостачання від 12.06.2017р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.03.2018р. було відкрито провадження у справі №916/311/18, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.04.2018р. о 11:30.

05.04.2018р. за вх.суду№2-1893/18 позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача 560273,95грн. основного боргу (551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії), 63461,37грн. пені, 24994,16грн. інфляційних, 4606,00грн. 3% річних.

05.04.2018р. за вх.суду№2-1894/18 позивач звернувся до суду з заявою про повернення суми судового збору у звязку із зменшенням розміру позовних вимог.

В судовому засіданні від 05.04.2018р. відповідач надав до суду відзив на позов.

В судовому засіданні від 05.04.2018р. було відкладено підготовче засідання на 08.05.2018р. о 11:20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2018р. було викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 08.05.2018р.

Ухвалами Господарського суду Одеської області від 08.05.2018р. було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 31.05.2018р. о 12:20.

В судовому засіданні від 31.05.2018р. представники сторін звернулися до суду з клопотаннями про надання згоди на перехід до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 31.05.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/3028/17.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

12.06.2017р. між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва (позивач, Сторона 1) та ОСОБА_3 підприємством Артек-Союз (відповідач, Сторона 2) було укладено договір про відшкодування вартості електропостачання, спожитого в процесі надання послуг харчування (КЕКВ 2273) №216 (далі договір) відповідно до умов якого Сторона 1 забезпечує Сторону 2 електричною енергією отриману від ПАТ «Миколаївобленерго» для забезпечення надання послуг з харчування особового складу Збройних сил України, місця поставки визначаються додатком №1, номери лічильників з показниками в момент укладення договору додаток №2.

Відповідно до п.3.9. оплата вартості спожитих послуг з електропостачання (активна та реактивна енергія), що відшкодовуються, здійснюється Стороною 2 протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та актів виконаних робіт у розмірі 100% нарахованої місячної вартості спожитих послуг на розрахунковий рахунок Сторони 1. Датою фактичної оплати є дата зарахування коштів на рахунок Сторони 1.

За порушення термінів відшкодування вартості спожитої активної електричної енергії та вартості перетікання реактивної енергії Сторона 2 сплачує Стороні 1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також інфляційні витрати та 3% річних від прострочення (пп 5.2.1. п.5.2. договору).

Згідно п.9.1. договору договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017р., а в частині розрахунків до повного їх завершення.

Як вказує позивач, на виконання умов договору позивачем в установлені строки та на встановлених умовах було забезпечено відповідача електроенергією протягом жовтня грудня 2017р. на загальну суму 829712,00грн. з яких 821378,00грн. активна електроенергія, 8333,47грн. реактивна електроенергія. Однак відповідач свої зобовязання не виконував, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач зазначає, що 22.12.2017р. відповідач сплатив на рахунок позивача 7063,48грн. з призначенням платежу «за газопостачання», вказана сума коштів була помилково перерахована в рахунок погашення боргу за активну електроенергію за грудень 2017р., про що відповідач був повідомлений листом від 13.03.2018р. за вих.№823, крім того 20.03.2018р. вже під час судового розгляду відповідач сплатив позивачу 262374,78грн. з призначенням платежу «оплата за електроенергію по рахунку№421 від 03.11.2017р.) у звязку з чим під час підготовчого провадження позивачем була подана до суду заява про зменшення розміру позовних вимог в якій позивач просить стягнути з відповідача 551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії.

Як вказує позивач, у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором щодо своєчасної та повної оплати спожитої електроенергії, ним було нараховано відповідачу 63461,37грн. пені, 24994,16грн. інфляційних, 4606,00грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії, 63461,37грн. пені, 24994,16грн. інфляційних, 4606,00грн. 3% річних.

Відповідач у своєму відзиві проти суми основного боргу у розмірі 560273,95грн. основного боргу (551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії) не заперечує. Однак відповідач заперечує проти штрафних санкцій та зазначає, що пеня складає 29052,88грн., 3% річних складають 2889,00грн., інфляційні витрати складають 17702,99грн.

У судовому засіданні від 31.05.2018р. заперечував проти позову та просив у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.2. ч.2. ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під час підготовчого провадження позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог (вх.суду№2-1893/18 від 05.04.2018р.) в якій просить стягнути з відповідача 560273,95грн. основного боргу (551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії), 63461,37грн. пені, 24994,16грн. інфляційних, 4606,00грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, судом розглядаються позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2017р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про відшкодування вартості електропостачання, спожитого в процесі надання послуг харчування (КЕКВ 2273) №216 за яким позивач забезпечував відповідача електричною енергією отриманою від ПАТ «Миколаївобленерго» для забезпечення надання послуг з харчування особового складу Збройних сил України, місця поставки визначаються додатком №1, номери лічильників з показниками в момент укладення договору додаток №2.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умовами договору встановлено, що оплата вартості спожитих послуг з електропостачання (активна та реактивна енергія), що відшкодовуються, здійснюється відповідачем протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та актів виконаних робіт у розмірі 100% нарахованої місячної вартості спожитих послуг на розрахунковий рахунок позивача, датою фактичної оплати є дата зарахування коштів на рахунок позивача (п.9.3. договору).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Під час розгляду справи позивач зарахував відповідачу 7063,48грн. в рахунок заборгованості та відповідач частково сплатив заборгованість у сумі 262374,78грн. у звязку з чим станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість у сумі 560273,95грн. (551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії).

Проти суми заборгованості за спожиту електричну енергію відповідач у судових засіданнях заперечував але не навів підстав в обґрунтування своїх заперечень та враховуючи відсутність станом на день розгляду справи доказів оплати спожитої електроенергії з боку відповідача, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 560273,95грн. (551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії) обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 63461,37грн. (62929,06грн. пені за активну електроенергію за період з 25.11.2017р. по 20.03.2018р., з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 27.01.2018р. по 05.04.2018р., 532,31грн. пені за реактивну електроенергію за період з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 27.01.2018р. по 05.04.2018р.) слід зазначити наступне.

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши надані позивачем та відповідачем розрахунки пені та здійснивши власний розрахунок за допомогою програми "Законодавство", зазначає, що розрахунок позивача є вірним та стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 63461,37грн. (62929,06грн. пені за активну електроенергію за період з 25.11.2017р. по 20.03.2018р., з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 27.01.2018р. по 05.04.2018р., 532,31грн. пені за реактивну електроенергію за період з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 27.01.2018р. по 05.04.2018р.).

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат у сумі 24994,16грн. (24793,07грн. за активну електроенергію за період з 01.12.2017р. по 20.03.208р., з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 01.02.2018р. по 05.04.2018р., 201,09грн. за реактивну електроенергію за період з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 01.02.2018р. по 05.04.2018р.) слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд перевіривши надані позивачем та відповідачем розрахунки інфляційних витрат та здійснивши власний розрахунок за допомогою програми "Законодавство", зазначає, що розрахунок позивача є вірним та стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у сумі у сумі 24994,16грн. (24793,07грн. за активну електроенергію за період з 01.12.2017р. по 20.03.208р., з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 01.02.2018р. по 05.04.2018р., 201,09грн. за реактивну електроенергію за період з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 01.02.2018р. по 05.04.2018р.).

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 4606,00грн. (4557,00грн. за активну електроенергію за період з 25.11.2017р. по 20.03.2018р., з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., 27.01.2018р., 49,00грн. за реактивну електроенергію за період з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 27.01.2018р. по 05.04.2018р.). слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши надані позивачем та відповідачем розрахунки 3% річних та здійснивши власний розрахунок за допомогою програми "Законодавство", зазначає, що розрахунок позивача є вірним та стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі у сумі 4606,00грн. (4557,00грн. за активну електроенергію за період з 25.11.2017р. по 20.03.2018р., з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., 27.01.2018р., 49,00грн. за реактивну електроенергію за період з 09.01.2018р. по 05.04.2018р., з 27.01.2018р. по 05.04.2018р.).

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва до відповідача ОСОБА_3 підприємства Артек-Союз про стягнення 653335,48грн. у тому числі 560273,95грн. основного боргу (551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії), 63461,37грн. пені, 24994,16грн. інфляційних витрат, 4606,00грн. 3% річних, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 9799,99грн. покласти на відповідача згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва до відповідача ОСОБА_3 підприємства Артек-Союз про стягнення 653335,48грн. у тому числі 560273,95грн. основного боргу (551940,48грн. заборгованості за активну електроенергію, 8333,47грн. заборгованості за перетікання реактивної електроенергії), 63461,37грн. пені, 24994,16грн. інфляційних, 4606,00грн. 3% річних задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Артек-Союз (65017, м. Одеса, вул. Бреуса, 26/2, ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-а, ) 551940/пятсот пятдесят одна тисяча девятсот сорок/грн. 48коп. основного боргу за активну електроенергію, 8333/вісім тисяч триста тридцять три/грн. 47коп. основного боргу за перетікання реактивної енергії, 63461/шістдесят три тисячі чотириста шістдесят одна/грн. 37коп. пені, 24994/двадцять чотири тисячі девятсот девяносто чотири/грн. 16коп. інфляційних витрат, 4606/чотири тисячі шістсот шість/грн. 16коп. 3% річних, 9799/девять тисяч сімсот девяносто девять/грн. 99коп. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 06 червня 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Степанова Л.В.