ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа № 3/27/5022-316/2012

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі від 08.12.2017

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.11.2017 (суддя Стадник М.С., повний текст складено 28.11.2017)

у справі №3/27/5022-316/2012

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі,

до відповідача фізичної особи - підприємця Васьковської Ольги Василівни, м.Тернопіль

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: громадянка України Васьковська Ольга Василівна, м.Тернопіль,

громадянка Литви ОСОБА_2, Литовська Республіка,

громадянин Литви ОСОБА_3, Литовська Республіка,

про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №66206Z10, що посвідчений 14.08.2006 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О.: цегляні приміщення загальною площею 950,3 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3, а саме: під літ. «А» основна будівля загальною площею 149,9 кв.м, під літ. «Б-В» будівля холодильних камер та майстерні загальною площею 248,9 кв.м., під літ. «Ж» виробничо-складська будівля загальною площею 551,5 кв.м, з усіма його приналежностями (матеріалами, устаткуванням, добудовами), створеними / використаними у процесі реконструкції (незавершеного / самовільного будівництва) та належить на праві власності фізичній особі-підприємцю Васьковській Ользі Василівні, прож. АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. 14.08.2006 по реєстру №6565, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 14.08.2006 за №1503309 та ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 31.10.2006 за №12347554 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №16574105, в рахунок погашення Публічному акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» (вул. Горького, 127, м. Київ, 03150, ) заборгованості на загальну суму 170741,33 дол. США та 450516,01 грн. за наступними кредитними договорами: - №66206С6 від 10.08.2006, укладеного між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та фізичною особою Васьковською Ольгою Василівною - 762,04 грн. пені за прострочені відсотки та 100068,60 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту; - №66206С7 від 10.08.2006, укладеного між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та громадянином Литви ОСОБА_2 - 3494,21 грн. пені за прострочені відсотки та 140531,49 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту; - №66206С8 від 10.08.2006, укладеного між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та громадянином Литви ОСОБА_3 - 158633,34 дол. США суми неповернутого кредиту, 1755,32 дол. США суми строкових несплачених відсотків, 1642,08 дол. США суми прострочених до 31 дня несплачених відсотків, 8710,59 дол. США суми прострочених понад 31 день несплачених відсотків, 7779,05 грн. пені за прострочені відсотки, 197880,62 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною 7122500,00 грн., але не нижче за ринкову вартість, визначену державним виконавцем в межах процедури виконавчого провадження шляхом залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»,

представники сторін:

- від позивача - Кічула В.М.,

- від відповідача та третіх осіб - ОСОБА_8

20.04.2012 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі (надалі - ПАТ «Укрексімбанк») до фізичної особи - підприємця (надалі - ФОП) Васьковської Ольги Василівни про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №66206Z10, що посвідчений 14.08.2006 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О.: цегляні приміщення загальною площею 950,3 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3, а саме: під літ. «А» основна будівля загальною площею 149,9 кв.м, під літ. «Б-В» будівля холодильних камер та майстерні загальною площею 248,9 кв.м, під літ. «Ж» виробничо-складська будівля загальною площею 551,5 кв.м, в рахунок задоволення вимог позивача за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006 в сумі 170741,33 дол. США та 450516,01 грн. (а.с. 2-5, т.1).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.05.2012 (а.с. 142-144, т.2) до участі у даній справі було залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - громадянку України Васьковську Ольгу Василівну та громадян Литви ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є позичальниками за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006.

В заяві про уточнення позовних вимог від 06.07.2017 (а.с. 263-268, т.17), яка була врахована судом першої інстанції при вирішенні даного спору, позивач уточнив позовні вимоги шляхом доповнення їх наступними відомостями:

1) щодо предмета іпотеки - зазначив про звернення стягнення, окрім самого об'єкта нерухомості, також і на його приналежності (матеріали, устаткування, добудови), створені чи використані у процесі реконструкції (незавершеного/самовільного будівництва);

2) зазначив власника нерухомого майна (ФОП Васьковська О.В.) та відомості про її місце проживання та ідентифікаційний номер;

3) як підставу набуття іпотекодавцем права власності на об'єкт нерухомості зазначив договір купівлі-продажу та послався на дату державної реєстрації права власності на нерухоме майно;

4) надав розгорнуту інформацію про кредитні договори №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006, а, саме, зазначив найменування позичальників та розмір їх заборгованості за кожним з договорів;

5) вказав спосіб реалізації предмета іпотеки та його початкову ціну: шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною 7122500,00 грн., але не нижче за ринкову вартість, визначену державним виконавцем в межах процедури виконавчого провадження шляхом залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.11.2017 у даній справі (а.с. 215-250, т.20) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач: був обізнаний про здійснення ФОП Васьковською О.В. з 2010 року реконструкції предмета іпотеки; не довів неможливості виділення добудови в натурі; не здійснив заходів із 2013 року щодо оформлення за ФОП Васьковською О.В. права власності на нерухоме майно та виділення частини нежитлових приміщень, а навпаки унеможливив таке оформлення та виділення, а, отже, не довів право звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку чинного законодавства на реконструйований предмет іпотеки. Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивач невірно визначив суми заборгованості за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ПАТ «Укрексімбанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на наступне:

1) суд першої інстанції невірно здійснив розрахунок заборгованості позичальників за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006, зокрема, невірно вказав суми, на які здійснювалося погашення заборгованості за кредитними договорами та здійснив невірний розподіл вказаних сум за їх призначеннями (погашення основної заборгованості чи процентів за користування кредитом);

на думку скаржника, місцевим господарським судом безпідставно не було взято до уваги висновок судово-економічної експертизи №5191/12-22 від 10.04.2013, яким встановлено правильність нарахування банком заявлених сум заборгованості;

крім того, суд безпідставно не врахував преюдиційні обставини, що встановлені в рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц, у якому встановлено розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком;

незважаючи на вищенаведене, суд почав вибірково та безпідставно досліджувати обставини, пов'язані із надісланням банком ОСОБА_3 вимоги про дострокове погашення кредиту. В той же час, не врахував того, що банк звертався до іпотекодавця (відповідача) із повідомленням про порушення позичальниками (в тому числі ОСОБА_3) основного зобов'язання із зазначенням всіх складових заборгованості. Також, скаржник звернув увагу на те, що під час розгляду даної справи ОСОБА_3 було проведено часткові оплати за кредитним договором, що підтверджує визнання ним свого боргу;

2) оскільки протягом розгляду цієї справи ОСОБА_3 було здійснено часткове погашення заборгованості та, окрім того, продовжувала збільшуватися заборгованість по відсотках за користування кредитом, банк намагався тричі збільшити позовні вимоги, проте суд першої інстанції безпідставно не вирішував, або залишав без розгляду відповідні заяви банку;

3) при вирішенні справи, суд порушив низку принципів господарського судочинства, зокрема, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін. Вказане випливає з того, що в останньому судовому засіданні 08.11.2017 суд відхилив клопотання банку про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого представника, однак аналогічні клопотання відповідача в попередніх судових засіданнях він задовольняв. Крім того, суд тричі задовольняв клопотання відповідача про продовження розгляду справи, однак відхилив аналогічне клопотання позивача від 08.11.2017;

в процесі розгляду справи судом витребовувались, а банк був змушений доводити обставини, які не мали відношення до даної справи, зокрема, досліджувалися внутрішні банківські операції щодо обліку заборгованості ОСОБА_3, її перенесення через транзитний рахунок 3739, облікові політики банку з моменту одержання кредитних коштів по актуальну дату;

4) суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що здійснена відповідачем добудова не є самовільним будівництвом. Факт самовільності будівництва випливає як з обставин справи та норм чинного законодавства, так і з висновків будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №511/15-22 від 16.11.2015 та №203/16-22 від 30.08.2016;

до завершення оформлення права власності на добудовану частину предмета іпотеки власник предмета іпотеки є власником матеріалів і обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення майна). Відтак, на думку скаржника, на підставі положень ст.5 Закону України «Про іпотеку», іпотека згідно договору №66206Z10 від 14.08.2006 поширюється і на здійснену відповідачем добудову об'єкта нерухомості.

5) в оскаржуваному рішенні не надано оцінки заяві Васьковської О.В. про визнання позовних вимог (а.с. 188, т.12).

ФОП Васьковська О.В. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначила, зокрема, що:

1) твердження апелянта, про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок експерта №5191/12-22 від 10.04.2013 ґрунтуються на тому, що у «жодному із судових засідань чи в ухвалах, суд не звертав уваги на те, що даний висновок ним не береться до уваги. Такий висновок зроблено лише в рішенні суду». Однак, вказані дії суду відповідають положенням ст. 42 та 82 ГПК України (в редакції, чинній на день ухвалення рішення суду), оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а рішення приймається на підставі оцінки доказів в нарадчій кімнаті;

2) судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що в ОСОБА_3 не виникло зобов'язання по достроковому поверненню кредиту, оскільки він не отримував вимоги банку від 16.03.2011. Окрім того, вказана вимога не є вимогою в розумінні п.4.2 кредитного договору та п.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у ній банк зазначив про необхідність сплати лише суми тіла кредиту, строк оплати якої настав станом на 16.03.2011, при цьому не зазначив сум та періодів прострочених платежів по графіку, відсотків, пені, інших платежів. Зважаючи на вказане, суд здійснив власний розрахунок заборгованості ОСОБА_3 із врахуванням подальших часткових оплат та дійшов вірного висновку, зокрема, про те, що ним було сплачено борг по прострочених відсотках.

Стосовно заборгованості по пені Васьковської О.В. та ОСОБА_2 за кредитними договорами, то відповідач вважає визначені позивачем суми недоведеними та зазначає про те, що заборгованість по кредитах вказаними позичальниками погашена в повному обсязі;

3) щодо реконструкції будівлі під літ. «Ж», яка входить до складу предмета іпотеки, то відповідач вважає, що внаслідок завершення відповідних будівельних робіт об'єкт нерухомого майна, який передавався в іпотеку, втратив тотожність з тим, на який було отримано право власності. Факт завершення будівництва підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, а з матеріалів справи випливає, що Васьковська О.В. вживала заходів для узаконення самочинного будівництва, в тому числі, шляхом звернень до банку з проханням надати згоду на проведення державної реєстрації права власності на реконструйоване майно. Однак банк у відповідних зверненнях відмовив.

З висновку судового експерта, який наявний в матеріалах справи, вбачається, що приєднані (реконструйовані) приміщення можливо виділити в натурі, а тому, відповідно до ч. 3 ст.5 Закону України «Про іпотеку», відповідач вважає, що іпотека не поширюється на вказані приміщення. Вважає, що внаслідок задоволення позову у даній справі будуть порушені майнові права відповідача.

Представник відповідача є, також, представником третіх осіб. Від їх імені в судовому засіданні він заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача з підстав, наведених у відзиві відповідача.

ПАТ «Укрексімбанк» подало відповідь на відзив, в якому зазначило наступне:

1) при поданні різних клопотань в суді першої інстанції позивач неодноразово посилався на обставини, встановлені експертом у висновку №5191/12-22 від 10.04.2013, однак заперечень чи запитань у судді до даного висновку не було. І лише при написанні повного тексту рішення відбулося фактичне дослідження суддею даного висновку, чим було порушено право позивача на справедливий судовий розгляд та позбавило його можливості застосувати принцип змагальності сторін;

2) вимога про дострокове погашення кредиту була надіслана ОСОБА_3 на адресу, що визначена в кредитному договорі як поштова, а, отже, банк належним чином здійснив повідомлення позичальника. З тексту вимоги вбачається, що банк вимагав в позичальника сплатити всю суму неповернутого кредиту, відсотки, які будуть нараховані станом на дату сплати заборгованості та всю пеню за неналежне виконання умов договору;

3) предметом спору у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки і іпотекодавець був належним чином повідомлений про невиконання позичальниками своїх зобов'язань за кредитними договорами, про що свідчить вимога №066-003/155 від 24.01.2012, яка була отримана іпотекодавцем 28.01.2012;

4) твердження відповідача (іпотекодавця) про втрату об'єктом іпотеки тотожності з тим, що передавався в іпотеку у зв'язку з проведенням самочинного будівництва та неможливість звернення стягнення на нього спростовуються доводами, наведеними в апеляційній скарзі та в уточненнях позовних вимог №066-03/922 від 06.07.2017.

25.04.2018 до суду надійшло клопотання ПАТ «Укрексімбанк» про додаткове покладення на відповідача понесених позивачем витрат, пов'язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме, 1455,00 грн. за здійснення нотаріально засвідченого перекладу на литовську мову ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 та 220,00 євро за надання послуг з вручення судових документів Міністерством юстиції Литовської республіки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вказане клопотання буде враховане судом при здійсненні розподілу судових витрат.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечувалося виконання зобов'язань за низкою кредитних договорів. Перш, ніж перейти до надання правової оцінки договору іпотеки і до встановлення підстав для звернення стягнення на нерухоме майно, суд вважає за доцільне дослідити кредитні правовідносини між банком (позивачем у даній справі) та позичальниками (третіми особами у даній справі) та встановити розмір їх заборгованості, оскільки в апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку цим обставинам.

10.06.2006 між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк») та фізичними особами - позичальниками Васьковською Ольгою Василівною та громадянами Литви Будрене Відою Аудрою та ОСОБА_3 було укладено три окремі кредитні договори на споживчі потреби (а.с. 10-14, 27-31, 47-51, т.1):

1) кредитний договір №66206С6 з позичальником Васьковською О.В. (адреса проживання: АДРЕСА_1);

2) кредитний договір №66206С7 з позичальником ОСОБА_2 (адреса постійного місця проживання: АДРЕСА_4, адреса проживання в Україні: АДРЕСА_1);

3) кредитний договір №66206С8 з позичальником ОСОБА_3 (адреса постійного місця проживання: АДРЕСА_5, адреса проживання в Україні: АДРЕСА_1).

Відповідно до ст. 1 та п.2.1 вказаних договорів, банк зобов'язався надати кожному з позичальників на поточні потреби кредит у сумі 300000,00 дол. США з кінцевою датою погашення 07.08.2013, а позичальники - щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 6,55%, але не нижче 12,25% річних.

Відповідно до п.2.3.1, 2.3.2 кредитних договорів, кредит надається позичальникам у безготівковій формі. Платежі здійснюються у доларах США шляхом перерахування суми кредиту на поточні рахунки позичальників з подальшим зняттям готівкових коштів через касу банку, з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому рахунку позичальників у ВАТ «Укрексімбанк».

Пунктом 2.5.1 кредитних договорів передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця. Позичальники зобов'язані в останній день погашення кредиту погасити проценти за користування кредитом та інші платежі за договорами.

Згідно п.2.4.1 кредитних договорів, позичальники зобов'язані погасити кредит згідно з графіком погашення кредиту.

Додатками №1 до кредитних договорів визначено графіки надання та погашення кредитів за договорами із строком повернення останнього платежу - серпень 2013 року (а.с. 14-15, 31-32, 52-53, т.1).

В подальшому сторонами було внесено наступні зміни до вказаних договорів:

додатковими угодами від 19.06.2007 змінено п. 2.2.1 договорів в частині формули визначення розміру річної процентної ставки - LIBOR (12m) + 6,52%, але не нижче 11,85% річних (а.с. 16, 33, 54, т.1);

додатковими угодами від 18.07.2008 внесено, зокрема, зміни в частині реквізитів рахунків, на які сплачується комісія за внесення змін до договору та пеня, а також внесено низку інших змін, в т.ч. щодо видів забезпечення виконання зобов'язань за договорами (а.с. 17, 34, 55, т.1);

додатковими договорами від 16.03.2009 внесено зміни щодо квартальних строків подання звітності по доходах і витратах позичальників та доповнено договори умовою, відповідно до якої у випадку невиконання зобов'язання щодо подання звітності по доходах і витратах позичальників, банк збільшує відсоткову ставку на 1% річних. Також, вказаними додатковими договорами викладено в новій редакції графіки погашення кредитів, відповідно до яких позичальникам надано відстрочення погашення кредитів з березня по серпень 2009 року без зміни кінцевої дати, та внесено зміни щодо видів забезпечення виконання зобов'язань за договорами (а.с. 19-20, 35-37, 56-57, т.1);

договорами від 15.09.2009 внесено зміни в частині умов подання звітності та збільшення відсоткової ставки на 1% при порушенні порядку подання звітності, змінено графіки погашення сум кредитів, відповідно до яких позичальникам надано відстрочення погашення кредиту з вересня 2009 року по лютий 2010 року без зміни кінцевої дати. Також, кредитні договори доповнено умовами, які надають право банку скасувати вказане відстрочення та встановити графік погашення заборгованості щомісяця рівними частинами (а.с. 21-22, 38-41, 58-59, т.1);

договорами про внесення змін від 15.03.2010 та від 15.09.2010 змінено графіки погашення кредитів, відповідно до яких позичальникам реструктуризовано погашення кредиту в період з березня по листопад 2010 року без зміни кінцевої дати (а.с. 23-24, 25-26, 42-44, 45-46, 60-61, 62-63, т.1).

На виконання умов кредитних договорів, банк надав кожному позичальнику передбачені договорами кредитні кошти в розмірі 300000,00 доларів США, що підтверджується розпорядженнями від 14.08.2006 про зарахування відповідних сум валюти на поточні рахунки позичальників та меморіальними валютними ордерами №3523 від 14.08.2006, №3524 від 14.08.2006, №3543 від 14.08.2006 (а.с. 70-75, т.1).

Як стверджує банк та визнають позичальники, останніми було порушено свої договірні зобов'язання із вчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту та сплатити проценти до дня повернення кредиту, при цьому, кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок кредитора.

Зі змісту кредитних договорів вбачається, що банк надав позичальникам споживчі кредити, а тому порядок виконання цих договорів визначається, окрім самих договорів та ЦК України, також і Законом України «Про захист прав споживачів», який станом на момент укладення та виконання цих договорів застосовувався до відповідних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно ч. 10. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції закону станом на момент виникнення спірних правовідносин), якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до п. 4.2 та п. 6.3 кредитних договорів, позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів за договором протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення у випадку, якщо, зокрема, позичальник не сплатив банку у строк платежі по погашенню кредиту, будь-яку іншу суму, належну до сплати згідно п. 2.2 договору. Позичальник зобов'язаний сплатити зазначену у повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення. У випадку порушення зазначеного строку сплати, банк набуває право стягнути заборгованість з позичальника за кредитом, процентами та іншими платежами за договором, зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна. При цьому, будь-яке повідомлення, що надсилається згідно з договором, повинно подаватися у письмовій формі з дотриманням відповідних процедур при доставці особисто, поштою, телексом чи факсом на адресу відповідної сторони, зазначеної в п. 6.3 договору.

У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку, процентів та платежів за договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення, що діяла за період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за договором у повному обсязі (п. 2.4.2 кредитних договорів).

У зв'язку із наведеним банк, керуючись п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», звернувся до позичальників з вимогами від 16.03.2011 №066-003/857 (до Васьковської О.В.), №066-003/856 (до ОСОБА_2.) та №066-003/854 (до ОСОБА_3) про дострокове погашення кредиту (а.с. 15, т.4; а.с. 83, т.7; а.с. 146, т.11).

У вказаних вимогах банком зазначено суму простроченого основного боргу - 20220,00 доларів США у кожного з позичальників, та залишкову суму основного боргу - 161080,00 дол. США у кожного з позичальників. У вказаних вимогах банк зобов'язав позичальників протягом 30-ти днів з моменту їх отримання погасити: всю суму неповернутого кредиту; відсотки, які будуть нараховані станом на дату сплати заборгованості; пеню за неналежне виконання умов договору станом на дату сплати заборгованості. У вказаних вимогах банк не навів сум відсотків та пені, зазначивши, що за уточненням суми заборгованості позичальникам слід звернутися у філії АТ «Укрексімбанк» у м. Тернополі.

Вимога №066-003/857 від 16.03.2011 була отримана Васьковською Ольгою Василівною 19.03.2011, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 16, т.4).

Вимоги №066-003/856 та №066-003/854 від 16.03.2011, що були направлені на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3: АДРЕСА_6, повернулися 18.04.2011 на адресу банку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 84, т.7; а.с. 147, т.11).

В подальшому, позичальники здійснили часткове погашення кредиту, процентів та інших платежів.

Враховуючи наведені вище обставини та правові норми, а також, беручи до уваги низку нижчевстановлених обставин та правових норм, судова колегія робить наступні висновки з приводу наявності та розміру заборгованості позичальників за кредитними договорами №66206С6, №66206С7, №66206С8 від 10.08.2006:

а) Стосовно ОСОБА_3:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц за цивільним позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі про солідарне стягнення з ОСОБА_3 (позичальник) та СП «Луміс» (поручителя) заборгованості за кредитним договором №66206С8 від 10.08.2006, позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та СП «Луміс» на користь банку заборгованість в сумі 171611,22 дол. США, що еквівалентно 1371688,49 грн. та 45000,00 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань. В задоволенні решти позовних вимог, а саме у стягненні 360178,34 грн. пені, відмовлено (а.с. 187-189, т.20).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що стягувана сума заборгованості розрахована станом на 17.01.2014 та складається з наступних частин: 158633,34 доларів США заборгованості за кредитом, що еквівалентно 1267956,29 грн., та 12977,88 доларів США заборгованості за відсотками, що еквівалентно 103732,20 грн. Суми пені за прострочену заборгованість в розмірі 372321,27 грн. та пені за прострочені відсотки в розмірі 32857,07 грн. були зменшені судом до 45000,00 грн. на підставі ч.3 ст.551 ЦК України.

Вказане рішення було прийнято за присутності в судовому засіданні представника ОСОБА_3 Вказане рішення ОСОБА_3 не оскаржувалося, натомість, в апеляційному порядку його оскаржив банк, не погоджуючись із зменшенням суми пені. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 01.07.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 190-192, том 20).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) визначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, має тлумачитися в світлі преамбули до Конвенції, яка проголошує - у відповідній частині - верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який, крім іншого, вимагає, щоб остаточні судові рішення не піддавалися сумнівам.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України (в редакції станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На примусове виконання рішення від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист від 05.08.2014, на виконання якого Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області відкрито виконавче провадження ВП №51313707 від 03.06.2016 (боржник - ОСОБА_3) та Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито ВП №44445124 від 20.08.2014 (боржник - СП «Луміс»). Відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень по виконавчих провадженнях №51313707 та №44445124, виконавчий документ у справі №607/1805/13-ц не виконаний (а.с. 222, 223-224, 225, 226-227, т.17).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц є обов'язковим і підлягає врахуванню в силу ст. 129-1 Конституції України в частині існування заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №66206С8 від 01.08.2006 та розміру цієї заборгованості. Преюдицію, в розумінні ч. 3 ст. 35 ГПК України (в редакції станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі), становлять лише встановлені в мотивувальній частині обставини щодо складу цієї заборгованості та періоду її нарахування.

Звертаючись із позовом у даній господарській справі, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №66206С8 від 10.08.2006 згідно розрахунку станом на 10.04.2012 (а.с. 76-78, т.1), що відображено також у заяві про уточнення позовних вимог від 06.07.2017 (а.с. 263-268, т.17), а саме: 158633,34 дол. США неповернутого основного боргу; 1755,32 дол. США несплачених строкових відсотків за період з 01.04.2012 по 09.04.2012; 1642,08 дол. США несплачених відсотків, прострочених до 31 дня, за період з 16.03.2012 по 09.04.2012; 8710,59 дол. США несплачених відсотків, прострочених понад 31 день, за період з 16.09.2012 по 09.04.2012; 197880,62 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту за період з 10.04.2011 по 10.04.2012; 7779,05 грн. пені за прострочені відсотки за період з 10.04.2011 по 10.04.2012.

З наведеного вище вбачається, що суми неповернутого основного боргу, несплачених строкових відсотків та несплачених прострочених відсотків, які заявлені в позовній заяві у даній справі та які встановлені в рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц - співпадають.

Суми пені, заявлені до стягнення в цивільній справі, були більшими, ніж у позовній заяві у даній справі, що пояснюється тим, що в цивільній справі розмір пені визначався станом на 17.01.2014, а при подачі позову в даній справі - станом на 10.04.2012. Однак, незважаючи на це, Тернопільський міськрайонний суд дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 45000,00 грн.

В ході вирішення даної господарської справи судом першої інстанції призначалася судово-економічна експертиза. Висновком судово-економічної експертизи №5191/12-22 від 10.04.2013 (а.с. 105-120, т.12) було підтверджено зазначені вище суми заборгованості ОСОБА_3 по неповернутому основному боргу, несплачених строкових та прострочених відсотках. Пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту визначена експертами в розмірі 195181,49 грн., а пеня за прострочену заборгованість по відсотках - 7779,05 грн.

Відхиляючи вказаний висновок, місцевий господарський суд зазначив про те, що він неповний та містить суперечливі дані щодо періодів нарахування пені відносно наданих позивачем розрахунків, застосування курсу валюти при нарахуванні пені, не досліджувалося питання щодо відповідності суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках, враховуючи, що ОСОБА_3 частково погасив заборгованість у листопаді 2013 року та квітні 2014 року, та не враховувалося питання про черговість погашення платежів, оскільки від їх відповідності залежить сума нарахованої пені.

Однак, відхилення висновку судово-економічної експертизи у даній справі колегія судді вважає передчасним, оскільки: 1) вказаним висновком встановлювався розмір заборгованості ОСОБА_3 станом на 10.04.2012; 2) експерти не могли врахувати проплати ОСОБА_3 за листопад 2013 року та квітень 2014 року; 3) суд першої інстанції не зазначив конкретних недоліків розрахунку, здійсненого експертами; 4) вказаним висновком підтверджено суму заборгованості ОСОБА_3 станом на 10.04.2012 по неповернутому основному боргу, несплачених строкових та прострочених відсотках, в тих же сумах, які зазначені у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц; 5) недоліки розрахунку позивача по сумах пені, на які покликається суд першої інстанції, у розрахунку експертів відсутні (у ньому зазначено суму боргу у доларах США; курс НБУ; переведено заборгованість у національну валюту; зазначено періоди нарахування пені та кількість днів прострочення).

Щодо встановлених у висновку експертизи сум пені, то, на переконання колегії суддів, на нього не можна покликатися не з підстав неточності розрахунків пені, як це зробив суд першої інстанції, а з інших підстав - а саме з тих, що у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц було суттєво зменшено розмір пені, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_3, а отже, в банку немає підстав вимагати сплати більшого розміру пені.

Колегія суддів звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та безпідставне невирішення чи залишення без розгляду поданих банком заяв про збільшення позовних вимог (а.с. 41-42, 180-181, том 13; а.с. 92, том 14). Вказані заяви не можна вважати заявами про зміну предмета чи підстав позову, оскільки у них банк подавав актуальні розрахунки заборгованості позичальників станом на 21.02.2014, 09.04.2014 та 08.09.2014 із врахуванням часткових погашень та без зміни складу заборгованості.

Безпідставно не врахувавши подані заяви, суд першої інстанції в той же час стверджує, що банком, ніби-то, не надано суду розрахунку скоригованої суми позовних вимог з врахуванням здійснених платежів. Однак, до останньої заяви про збільшення позовних вимог від 18.09.2014 №066-03/1026 такий розрахунок додано (а.с. 94-99, т.14).

У вказаному розрахунку заборгованості враховано часткове погашення ОСОБА_3 своєї заборгованості, яке підтверджується наявними в матеріалами справи доказами (а.с. 184, 185, 186, т.20):

- квитанцією №3426 від 15.11.2013 про сплату 22000,00 доларів США в рахунок погашення нарахованих процентів;

- квитанцією №1363 від 16.04.2014 про сплату 21926,03 доларів США в рахунок погашення основного боргу;

- квитанцією №1365 від 16.04.2014 про сплату 18073,97 доларів США в рахунок погашення нарахованих процентів.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 18.09.2014 №066-03/1026, заборгованість ОСОБА_3 станом на 08.09.2014 становить: 136707,31 дол. США неповернутого основного боргу; 7583,31 дол. США несплачених відсотків; 1044406,68 грн. пені за прострочену заборгованість по кредиту; 67824,09 грн. пені за прострочені відсотки.

Вказаний розрахунок колегія суддів вважає обґрунтованим за винятком сум пені. Як було зазначено вище, позивач не вправі заявляти до стягнення більшу суму пені, обраховану станом на 10.04.2012, ніж ту, яка зазначена у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц. Крім того, в розрахунку пені, наведеному в заяві про збільшення позовних вимог від 18.09.2014 №066-03/1026: не вказано курсу НБУ; не переведено відповідну заборгованість у національну валюту з врахуванням курсу НБУ на дату її виникнення; не вказано розміру облікової ставки НБУ за відповідні періоди; не зазначено чітких періодів нарахування пені. У зв'язку з вказаним, колегія суддів вважає заявлені суми пені, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 недоведеними належним чином.

Отже, як було зазначено вище, судом першої інстанції було безпідставно вираховано із заборгованості, визначеної станом на 10.04.2012, суми проплат за листопад 2013 року та за квітень 2014 року, без врахування збільшення такої заборгованості - у зв'язку із неповерненням ОСОБА_3 суми кредиту, проценти за користування цим кредитом продовжували нараховуватися, у зв'язку з чим банк і подавав заяви про збільшення позовних вимог.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції невірно протрактував як неправомірні дії банку щодо зарахування суми 18073,97 дол. США на погашення поточних процентів, оскільки такі порушують права ОСОБА_3, як споживача кредиту. На думку суду першої інстанції, вони повинні були бути зараховані на зменшення тіла кредиту (основного зобов'язання), від розміру якого залежить сума нарахованих процентів.

Такий висновок суду суперечить положенням ЦК України та кредитних договорів. Так, статтею 354 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до п.2.7.2 кредитних договорів, якщо сума, що вноситься у рахунок погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів за договором, недостатня для погашення кредиту разом з процентами та іншими платежами за договором, то платежі за договором здійснюються у такому порядку: 1) прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом та плати за управління кредитом; 2) строкові зобов'язання по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом та плати за управління кредитом; 3) прострочені платежі по погашенню основного боргу за кредитом; 4) строкові та дострокові платежі по погашенню основного боргу за кредитом; 5) інші платежі, передбачені п. 2.2 договору; 6) пені за несвоєчасну сплату процентів, погашення основного боргу за кредитом, плат за договором.

Не можуть братися до уваги при вирішенні спору у даній справі покликання суду першої інстанції на: 1) бухгалтерські проводки сум заборгованості з одних рахунків на інші, в тому числі через транзитні рахунки; 2) визнання банком заборгованості безнадійною; 3) обставини щодо надіслання банком та неодержання ОСОБА_3 вимоги про дострокове погашення кредиту, а також зауваження щодо змісту такої вимоги. Як було зазначено вище, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 у справі №607/1805/13-ц, яке є обов'язковим і підлягає врахуванню в силу ст. 129-1 Конституції України, було встановлено факт існування заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №66206С8 від 01.08.2006 та розмір цієї заборгованості.

б) Стосовно ОСОБА_2 та Васьковської О.В.:

У позовній заяві та в заявах про збільшення позовних вимог позивач стверджував про те, що у них перед банком існує наступна заборгованість:

- ОСОБА_2 - 140531,49 грн. пені по тілу кредиту за період з 23.01.2011 по 20.12.2011 та 3494,21 грн. пені по процентах за період з 23.01.2011 по 20.12.2011;

- Васьковська О.В. - 100068,60 грн. пені по тілу кредиту за період з 23.01.2011 по 19.12.2011 та 762,04 грн. пені по процентах за період з 23.01.2011 по 19.12.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 258 ЦК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік.

Як випливає з умов п.2.4.2 кредитних договорів, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку надання та погашення кредиту, процентів та платежів за договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення, що діяла за період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за договором у повному обсязі.

Розраховуючи вищевказані суми пені банк виходив того, що вказаним позичальникам було надіслано вимоги №066-003/857 та №066-003/856 від 16.03.2011 про дострокове погашення кредиту, а також з того, що Васьковська О.В. достроково погасила свою заборгованість в розмірі 155525,00 дол. США у період з 26.07.2011 по 19.12.2011, а ОСОБА_2 аналогічну суму заборгованості - до 20.12.2011.

Як зазначалося вище, ч. 10. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 4.2 кредитних договорів пов'язують виникнення обов'язку дострокового погашення кредиту на підставі відповідної вимоги банку після спливу відповідного строку з дня отримання такої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відповідної вимоги банку не отримувала.

Крім того, вказана вимога направлялася банком на адресу ОСОБА_2, відмінну від тієї, яка визначена п.6.3 кредитного договору №66206С7 від 10.08.2016 (АДРЕСА_1), а саме - АДРЕСА_6. Матеріали справи не містять доказів того, що до п. 6.3 кредитного договору №66206С7 від 10.08.2016 вносились зміни.

Таким чином, ОСОБА_2 була неналежним чином повідомлена про необхідність дострокового погашення кредиту та не отримувала відповідної вимоги. Зважаючи на це, дострокове погашення нею кредиту слід вважати як таке, що здійснено в рамках реалізації свого права, передбаченого ч.8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, банк безпідставно нарахував ОСОБА_2 140531,49 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту, яка визначалася виходячи з залишку всієї суми неповернутого кредиту, а не планових платежів згідно графіку. В той же час, 3494,21 грн. пені по процентах нараховані обґрунтовано, оскільки на визначення розміру цієї пені не вплинув факт направлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту №066-003/856 від 16.03.2011. Розмір вказаної пені підтверджується також і висновком судово-економічної експертизи №5191/12-22 від 10.04.2013.

Також, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що вимоги про дострокове повернення споживчих кредитів від 16.03.2011, які були направлені всім трьом позичальникам, не є вимогами у розумінні п. 4.2 кредитних договорів та п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказаний висновок базується виключно на тому, що у відповідних вимогах не вказано конкретні суми процентів та пені, які підлягають до сплати. Однак, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.4.2 договорів не містять вказівки на те, що у вимогах мають бути зазначені відповідні суми. Так, пунктом 4.2 кредитних договорів передбачено, що якщо у банку виникло право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за договором, «банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню».

У вказаних вимогах банк вказав суму простроченого основного боргу та залишкову суму основного боргу, а також зобов'язав позичальників протягом 30-ти днів з моменту їх отримання погасити: всю суму неповернутого кредиту; відсотки, які будуть нараховані станом на дату сплати заборгованості; пеню за неналежне виконання умов договору станом на дату сплати заборгованості.

Таким чином, в банку виникли підстави для пред'явлення вимог про дострокове виконання зобов'язань за кредитними договорами, а самі вимоги відповідають положенням договору та закону. Крім того, в справі містяться матеріали листування кожного з позичальників із банком, з якого випливає, що всі вони були обізнані про розмір своєї заборгованості.

Щодо заборгованості Васьковської О.В. зі сплати пені по тілу кредиту та по процентах за період з 23.01.2011 по 20.12.2011, то, зважаючи на те, що 19.03.2011 вона отримала вимогу про дострокове погашення кредиту, слід вважати, що в неї виник відповідний обов'язок достроково погасити кредит на підставі ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим твердження банку, що у Васьковоської О.В. існує перед ним заборгованість в розмірі 99883,68 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 762,04 грн. пені за прострочену заборгованість по відсотках по кредитному договору (суми із врахуванням висновку судово-економічної експертизи №5191/12-22 від 10.04.2013).

Стосовно наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - об'єкти нерухомого майна, що належать відповідачу, колегія суддів зазначає наступне:

Статтями 526 та 530 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546 ЦК України). Окремим видом застави, згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, є іпотека.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. При цьому, якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання (ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 2.8.1 кредитних договорів (із врахуванням змін від 18.07.2008 та від 16.03.2009) встановлено, що виконання зобов'язань позичальників за цими договорами забезпечується:

1) іпотекою нерухомого майна, що належить ТзОВ «Орвіс», а саме: торговий комплекс, заг. пл. 1649,7 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Д. Вишневецького, 9;

2) іпотекою нерухомого майна, що належить СПД Васьковській О.В., а саме: основна будівля, заг. пл. 149,9 кв.м, будівля холодильних камер та майстерні, заг. пл. 248,9 кв. м., виробничо-складська будівля, заг. пл. 551,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3;

3) виробничим обладнанням (8 шт.), 2004 в., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить СПД Васьковській Ользі Василівні;

4) заставою часток в статутних фондах наступних підприємств в таких розмірах: ТзОВ «Орвіс» - 37,56%, СП «Луміс» - 16,10%, ТзОВ «Магазин Київ» - 33,40%.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за вищезазначеними кредитними договорами, 14.08.2006 між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (іпотекодержателем) та ФОП Васьковською О.В. (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір №66206Z10 (а.с. 64-69, т.1), відповідно до умов якого:

- іпотекою забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають із кредитних договорів №66206С6 від 10.08.2006, №66206С7 від 10.08.2006 та №66206С8 від 10.08.2006;

- предметом іпотеки є нерухоме майно, цегляні приміщення загальною площею 950,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, а саме: під літ А основна будівля загальною площею 149,9 кв.м, під літ. Б-В будівля холодильних камер та майстерні загальною площею 248,9 кв.м, під літ. Ж виробничо-складська будівля загальною площею 551,5 кв.м, належні іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. 14.08.2006 за №6565, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 14.08.2006 за №1503309;

- загальна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в розмірі 3042000,00 грн., при цьому, ця вартість може змінюватися, враховуючи зміни кон'юнктури ринку та стану майна.

Відповідно до п 2.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має, зокрема, право:

- за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають із кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, проценти, неустойку, пеню; витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання, збереження предмета іпотеки та страхування предмета іпотеки, а також інші збитки, завдані порушенням основного зобов'язання чи умов договору;

- вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою за договором, у разі невиконання та/або неналежного виконання боржниками кредитного договору (у т.ч. й щодо оплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до кредитного договору);

- звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом тридцятиденного строку письмова вимога іпотекодержателя до іпотекодавця або боржників, про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором та/або іпотечним договором, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишена без задоволення.

Відповідно до п.5.2 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України.

Відповідно до п.5.5 та 5.6 договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки у разі звернення на нього стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог чинного законодавства України. Початкова ціна предмета іпотеки для його продажу на прилюдних торгах визначається у встановленому законодавством порядку.

У зв'язку із невиконанням позичальниками своїх зобов'язань за кредитними договорами, ПАТ «Укрексімбанк» звернувся до ФОП Васьковської О.В. із повідомленням про порушення основного зобов'язання (а.с. 83, т.1), у якому повідомив про розмір простроченої заборгованості позичальників: Васьковської О.В. (100068,60 грн. пені за прострочену заборгованість та 762,04 грн. пені за прострочені відсотки); ОСОБА_2 (140531,49 грн. пені за прострочену заборгованість та 3494,21 грн. пені за прострочені відсотки); ОСОБА_3 (158633,34 доларів США неповернутого основного боргу, 12240,27 доларів США несплачених відсотків, 159095,86 грн. пені за прострочену заборгованість та 4757,70 грн. пені за прострочені відсотки).

На підставі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та розділу 5 договору іпотеки банк просив ФОП Васьковську О.В., у не менш ніж 30-ти денний строк від дня отримання цього повідомлення, сплатити зазначені суми неповернутого кредиту, несплачених відсотків та нарахованої пені, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання даної вимоги.

Вказана вимога отримана відповідачем 28.01.2012, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 85, т.1).

Як свідчать матеріали справи, іпотекодавець не здійснив жодних платежів в рахунок погашення заборгованості позичальників за кредитними договорами у строк, встановлений п. 2.2.2 договору іпотеки та ст. 35 Закону України «Про іпотеку», що стало підставою для подачі банком позову про звернення стягнення на майно.

У зв'язку із запереченням іпотекодавця щодо вартості предмета іпотеки, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 19.09.2014 було призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 121-127, т.14). На вирішення експерта поставлено питання щодо ринкової вартості належних фізичній особі-підприємцю Васьковській Ользі Василівні нежитлових цегляних приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3: під літ «А» основна будівля загальною площею 149,9 кв.м., під літ. «Б-В» будівля холодильних камер та майстерні загальною площею 248,9 кв.м., під літ. «Ж» виробничо-складська будівля загальною площею 551,5 кв.м.

Згідно висновку експерта №511/15-22 від 16.11.2015 (а.с. 41-54, т.15), ринкова вартість, належних фізичній особі-підприємцю Васьковській Ользі Василівні нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3: під літ «А» основна будівля загальною площею 149,9 кв.м., під літ. «Б-В» будівля холодильних камер та майстерні загальною площею 248,9 кв.м., під літ. «Ж» виробничо-складська будівля загальною площею 551,5 кв.м. становить 6011105,00 грн. Крім того, у вказаному висновку встановлено, що станом на день дослідження загальна площа виробничо-складської будівлі літ. «Ж» за рахунок добудови збільшена на 186,9 кв.м.

З врахуванням встановленого факту добудови нежитлового приміщення, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.02.2016 (а.с. 132-137, т.15) у даній справі призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу та оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено питання з приводу наступного: який вид будівництва (нове будівництво чи реконструкція) фактично виконано на об'єкті під літ. «Ж»; чи здійснювалося перепланування приміщень під літ. «Ж»; чи здійснювалися за адресою: АДРЕСА_3 інші добудови та чи відносяться вони до капітальних будівель та чи змінилося функціональне призначення вказаних приміщень; чи є технічна можливість виділити в натурі частку об'єкта нерухомого майна створеного в процесі будівництва в приміщенні під літ. «Ж» (будівельно-технічна експертиза); яка ринкова вартість будівель за адресою: АДРЕСА_3 із врахуванням здійсненого будівництва в приміщенні під літ. «Ж» (оціночно-будівельна експертиза).

У висновку експерта №203/16-22 від 30.08.2016 встановлено наступне (а.с. 13-24, т.16):

1) за період з 27.10.2006 по 28.01.2013 на об'єкті під літ. «Ж» по АДРЕСА_3, враховуючи чинні на території України Державні будівельні норми, проведено будівельні роботи по реконструкції приміщення (влаштована прибудова, здійснено перепланування, розширено об'єкт, проведено переобладнання);

2) за період з 27.10.2006 по 28.01.2013 на об'єкті під літ. «Ж» по АДРЕСА_3 виконані роботи по переплануванню;

3) добудова до будівлі під літ. «Ж» за адресою: АДРЕСА_3 є одноповерховою з підвалом під частиною будівлі капітальною спорудою. Питання щодо визначення функціонального призначення приміщень не є предметом дослідження судової будівельно-технічної експертизи, однак слід зауважити, що відповідно до технічного паспорта від 28.01.2013 цільове призначення приміщень будівлі літ. «Ж» змінено з визначення «приміщення» на «цехи» та «холодильна камера»;

4) враховуючи конструктивно планувальне рішення добудови, виділити в натурі частку об'єкта нерухомого майна створеного в процесі здійсненого будівництва в приміщенні під літ. «Ж» за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, вбачається за можливе. Для виділення частини нерухомого майна створеного в процесі здійсненого будівництва в приміщенні під літ. «Ж» за адресою: АДРЕСА_3 необхідно замурувати дверні та віконні прорізи між приміщеннями 1- 11 і 1-12, 1-11 і 1-13, 1-6 і 1-9, 1-6 і 1-8, 1-6 і 1-8, 1-6 і 1-9, влаштувати для доступу до приміщень 1-8, 1-9 дверні прорізи у зовнішніх стінах, відновити сходову клітку у приміщенні 1-6 (згідно інвентаризаційної справи від 27.10.2006) для доступу до приміщень підвального поверху та влаштувати другий евакуаційний вихід з підвальних приміщень, за умови одночасного перебування більше 5 людей;

5) ринкова вартість будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, з урахуванням здійсненого будівництва в приміщенні під літ. «Ж», станом на день складання висновку, становить 7122500,00 грн., в тому числі 984312 грн. - вартість здійсненого будівництва добудови до будівлі під літ. «Ж».

З врахуванням висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи позивач уточнив суму вартості будівель, переданих у іпотеку, а здійснену добудову до будівлі «Ж» вказав як приналежності (матеріали, устаткування, добудови створеними / використаними у процесі реконструкції (незавершеного / самовільного будівництва) до неї належних підприємцю, не змінивши площі (551 кв.м.), при цьому, вартість зазначив з врахуванням даної добудови - 7122500,00 грн.

З матеріалів справи та п. 1.3 договору іпотеки вбачається, що предметом іпотеки є об'єкт нерухомого майна, що складається із низки будівель, однак має єдину адресу, зареєстрований за одним власником та за єдиним реєстраційним номером №16574105, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.10.2006 (а.с. 47, т.13). Згідно інвентарної справи, виготовленої Тернопільським МБТІ 27.10.2006, у комплекс майна також входить огорожа та відмостка.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Предмет іпотеки зареєстровано у Державному реєстрі іпотек 14.08.2006, іпотекодержателем зазначено ВАТ «Укрексімбанк» та, крім того, 14.08.2006 внесено реєстраційний запис до Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У процесі дії договору іпотеки відповідачем здійснено будівельні роботи по реконструкції будівлі під літерою Ж (рибно-переробного цеху) шляхом влаштування прибудови, здійснено перепланування, розширено об'єкт, проведено переобладнання та відповідно до технічного паспорта від 28.01.2013 змінено цільове призначення приміщень будівлі літ. «Ж» з визначення «приміщення» на «цехи» та «холодильна камера».

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об'єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Відповідно до п. 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09. 2003 №146, до самовільного відноситься будівництво будинків та господарських будівель, реконструкція та капітальний ремонт, прибудови, надбудови, здійснені без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю.

У Технічному паспорті на виробничий будинок рибно-переробні цехи по АДРЕСА_3, що виготовлений Тернопільським МБТІ 28.01.2013, міститься застереження щодо збільшення площі будівлі («Ж») шляхом самовільного будівництва (а.с. 70-74, т. 15).

В той же час, відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації у результаті проведеної реконструкції існуючого рибно-переробного цеху з добудовою по АДРЕСА_3, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 18.02.2013 №ТП 04 (а.с. 120-125, т.15), вказаний об`єкт введено в експлуатацію.

Згідно даних п.п. 9, 10, 14, 15 Декларації (інформація про дозвільні документи), виконання робіт проводилося на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Інспекцією Держархбудконтролю від 04.02.2010 №145-18/10 та відповідно до затвердженої проектної документації наказом від 18.12.2009 №1, де кошторисна вартість робіт складає 547 тис. грн., на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні на підставі договору оренди землі від 07.09.2007 №1376, укладеного з Тернопільською міською радою, загальні техніко - економічні показники об'єкта після реконструкції складають: будівля цеху («Ж») - 738,4 кв. м., в цілому загальна площа комплексу з добудовою складає - 1136,5 кв.м.

Таким чином, з інформації, що міститься в матеріалах справи, не вбачається ознак самовільного будівництва при проведенні будівельних робіт з реконструкції будівлі літ. «Ж» в розумінні ст. 376 ЦК України та п. 3.4.1 Методичних рекомендацій. Той факт, що відповідач станом на даний час не оформив право власності на об'єкт нерухомого майна, не означає, що вказаний об'єкт є самовільним будівництвом.

Пунктом 2.3.3 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець має право здійснювати істотні поліпшення предмета іпотеки лише за письмовою згодою іпотекодержателя.

Однак, колегія суддів наголошує на тому, що відсутність вказаної згоди також не означає, що поліпшення предмету іпотеки є самовільним будівництвом. Наслідком відсутності такої згоди є виникнення у іпотекодержателя права вимагати дострокового виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, в порядку п.2.1.11 договору іпотеки, або в порядку п.4.2 та 4.1.9 кредитних договорів.

Відповідно до п. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Згідно п. 31 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868), для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 - 30 цього Порядку, подає документ, що підтверджує факт надання згоди іпотекодержателем або органом державної податкової служби на відчуження або інше визначення юридичної долі нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі.

Аналогічна вимога міститься п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав №868 від 17.10.2013 (втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127) та п. 60 Порядку Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.

З матеріалів справи вбачається, що листами від 04.04.2013 та від 03.09.2013 (а.с. 105, 106, т.15) ФОП Васьковська О.В. зверталася до банку для надання дозволу зареєструвати право власності на майно, що перебуває у іпотеці, з врахуванням здійсненої його реконструкції.

У своїй відповіді на звернення ФОП Васьковської О.В., банк у листі №066-011/1414 від 22.07.2013 (а.с. 104, т.15) відмовив у наданні згоди на реєстрацію права власності на реконструкцію виробничих приміщень, посилаючись на наявну заборгованість позичальників (Васьковської О.В., ОСОБА_2, ОСОБА_3) по кредитних договорах.

Право власності на майновий комплекс загальною площею 1136,5 кв.м. (після здійснення реконструкції) за ФОП Васьковською О.В. не зареєстровано, враховуючи відсутність згоди банку.

Предметом іпотеки, згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до ч.3 вказаної статті, іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції, поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що:

- після укладення договору іпотеки ФОП Васьковською О.В. було здійснено реконструкцію предмета іпотеки шляхом добудови одного з об'єктів нерухомості (будівлі літ. «Ж»), внаслідок чого загальна площа майнового комплексу по АДРЕСА_3 була збільшена з 950,3 кв.м до 1136,5 кв.м;

- здійснена реконструкція не є самочинним будівництвом, оскільки в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації у результаті проведеної реконструкції існуючого рибно-переробного цеху з добудовою по АДРЕСА_3, зареєстрованій Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 18.02.2013 №ТП 04, містяться покликання на проектну документацію та дозвіл на виконання відповідних робіт;

- право власності на реконструйований предмет іпотеки не було зареєстровано внаслідок ненадання банком відповідної згоди;

- згідно експертного висновку №203/16-22 від 30.08.2016, добудова площею 186,9 кв.м. може бути виділена в натурі, як окремий об'єкт.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що: 1) матеріалами справи підтверджено можливість виділення здійсненої відповідачем добудови в натурі і позивачем не доведено протилежного; 2) банк з 2013 року не надавав згоди на оформлення за ФОП Васьковською О.В. права власності на нерухоме майно та виділення частини нежитлових приміщень, а навпаки унеможливив таке оформлення та виділення; 3) внаслідок реконструкції приміщень літ. «Ж», об'єкт нерухомого майна - цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_3, втратив тотожність з тим об'єктом, на який відповідачем оформлено право власності і який передавався в іпотеку; 4) звернення стягнення на предмет іпотеки, в складі якого є добудоване приміщення площею 186,9 кв.м. ринковою вартістю 984312,00 грн., буде мати наслідком порушення майнових прав відповідача, - колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач не довів право звернення стягнення на реконструйований предмет іпотеки в порядку ч.3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», а, отже, підстави для задоволення позову у даній справі відсутні.

Стосовно твердження скаржника про те, що в оскаржуваному рішенні не було надано оцінки заяві Васьковської О.В. від 08.11.2013 про визнання позовних вимог (а.с. 188, т.12), то колегія суддів звертає увагу на те, що 17.03.2014, після поновлення провадження у справі, відповідач подав до Господарського суду Тернопільської області відзив на позовну заяву (а.с. 104-106, т.13), у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та, в подальшому - також заперечував позовні вимоги.

Інші доводи скаржника, зокрема про те, що суд першої інстанції порушив при вирішенні справи принципи забезпечення рівності та змагальності сторін, що виявилося в тому, що він відхилив клопотання банку про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду спору, суд вважає надуманими та безпідставними з огляду на тривалість розгляду спору, а також на те, що судом першої інстанції було створено максимальну можливість для сторін для викладення своїх позицій як усно, так і письмово, а також для їх обґрунтування відповідними доказами.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.11.2017 у справі №3/27/5022-316/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі - без задоволення.

Судові витрати під час перегляду рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області .

Повний текст постанови складено 01.06.2018.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко