ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2018 р.

Справа № 910/186/18

За позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРАНД ТРЕЙД"

до          Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:           1) Міністерство фінансів України

2) Національний банк України

про          зобов'язання вчинити дії

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.,

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БОРАНД ТРЕЙД" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" безпідставно не передає позивачу, як поручителю за договором №4Е14105И/П від 20.10.2016 р., оригінали кредитних договорів №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р.

Ухвалою від 05.01.2018 р. позовну заяву залишено без руху.

13.02.2018 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків та клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб.

Ухвалою суду від 19.02.2018 р. відкрито провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 21.03.2018 р.

05.03.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує з підстав відсутності порушення, оспорення чи невизнання будь-яких прав позивача.

Ухвалою від 21.03.2018 р. залучено до участі у справі Міністерство фінансів України та Національний банк України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; відкладено підготовче засідання на 25.04.2018 р.

20.04.2018 р. від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 25.04.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.05.2018 р.

У судовому засіданні 30.05.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 30.05.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.10.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "БОРАНД ТРЕЙД" (позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (відповідач, кредитор) було укладено договір поруки №4Е1410И/П (а.с.9), предметом якого згідно п.1 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Есмола" (боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р., а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

За умовами п.2 вказаного договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов’язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

У п. 3 договору поруки №4Е14105И/П від 20.10.2016 р. визначено, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно з п. п. 5, 6 договору №4Е14105И/П від 20.10.2016 р., у випадку невиконання боржником зобов’язань за кредитним договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов’язання. Поручитель зобов’язаний виконати обов’язок. Зазначений у письмовій вимозі кредитора впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п.5 договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов’язань за договором (п. 11 договору).

Договір №4Е14105И/П від 20.10.2016 р. було укладено сторонами із застуванням електронного цифрового підпису у відповідності до угоди від 03.03.2016 р., укладеної сторонами (п. 17 договору).

Зобов’язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд зобов’язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" передати позивачу оригінали кредитних договорів №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р.

Порука, як спосіб забезпечення зобов'язань врегульована нормами параграфу 3 глави 49 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За приписами ч. 1 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Пунктом 10 договору №4Е14105И/П від 20.10.2016 р. передбачено, що кредитор зобов’язаний у випадку виконання поручителем обов’язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов’язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як зазначає позивач, згідно із платіжними дорученням №2349 від 21.10.2016 р. (а.с.10) перераховано відповідачу кошти в сумі 36438,00 грн., з призначенням платежу: виконання зобов’язань по кредитному договору №4Е14105И від 12.02.2014 р. згідно договору поруки №4Е14105И/П від 20.10.2016 р.; а за платіжними дорученням №2350 від 21.10.2016 р. (а.с.11) перераховано відповідачу кошти в сумі 48705,37 грн., з призначенням платежу: виконання зобов’язань по кредитному договору №4Е14105И від 12.02.2014 р. згідно договору поруки №4Е14105И/П від 20.10.2016.

Таким чином, позивач стверджує про виконання всіх зобов’язань боржника за кредитними договорами №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р. у повному обсязі.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, позивач, звертаючись до суду з даним позовом має довести обставини, на які посилається у позові щодо виконання замість боржника зобов’язань з погашення всієї заборгованості по кредитним договорам №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В той же час, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що станом на 21.10.2016 р. заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Есмола" за кредитним договором №4Е14105И від 12.02.2014 р. становила 36 438,00 грн., а за кредитним договором №4Е14121И від 19.02.2014 р. – 48 705,37 грн.

За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р. та того, що позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість боржника за вказаними договорами, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем виконання зобов’язання боржника за вказаним кредитним договором в повному обсязі.

При цьому, зі змісту приписів частин першої та другої статті 556 ЦК України можна прийти до висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі №6-932цс15.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається у позові та про необґрунтованість заявленого позивачем позову.

Зі змісту договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов’язання. Поручитель зобов’язаний виконати обов’язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 5, п. 6 договору поруки).

Однак, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано жодних вимог банку адресованих позивачу щодо погашення заборгованості за боржника по кредитним договорам №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р.

Окрім того, позивачем не подано жодних доказів в підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 1 ГПК України).

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення позивача з боку відповідача, то відсутність порушеного права позивача також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, з урахуванням того, що ч. 3 ст. 553 ЦК України та ч. 3 ст. 556 ЦК України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов’язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов’язку, що виконана ним, суд зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов’язок боржника.

Судом встановлено, що умовами договору поруки та чинним законодавством не передбачено обов’язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов’язок боржника.

В той же час, стаття 14 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин викладених у позові та порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог про зобов’язання відповідача передати позивачу оригінали кредитних договорів №4Е14105И від 12.02.2014 р. та №4Е14121И від 19.02.2014 р., які засвідчують обов’язок боржника та всі інші документи, якими забезпечувались кредитні договори, у зв’язку з чим у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Аналогічна правова позицію неодноразово висловлювалась і Верховним судом, зокрема, у постановах від 04.04.2018 р. у справі №910/14024/17, від 1104.2018 р. у справі №910/15439/17, від 04.04.2018 р. у справі №910/14034/17, від 10.04.2018 р. у справі №910/14513/17, від 17.04.2018 р. у справі №910/13651/17.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРАНД ТРЕЙД" до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство фінансів України та Національний банк України, про зобов'язання вчинити дії

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.06.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна