У Х В А Л А

23.04.2018 Справа № 910/7448/17

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"(місцезнаходження: 69600, м.Запоріжжя, вул. Теплична,18)

до: Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12)

про визнання недійсним Договору №43 від 23.12.2014 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат"

в межах справи №910/7448/17

За заявою Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" (місцезнаходження:65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Церковна,29)

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12)

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

Представники учасників справи:

від позивача Шостак Є.А.;

від відповідача не з'явився;

від ДП "Енергоринок" Гаркуша В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/7448/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" про визнання банкрутом Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.06.2017 порушено провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б.12, ). Визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б.12, ) у розмірі 28 442 426,50 грн. Введено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б.12, ). Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б.12, ) за номером 43953 від 25.06.2017р. Призначено розпорядником майна Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б.12, ) арбітражного керуючого Дарієнко О.В.

19.12.2017 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" про визнання недійсним Договору №43 від 23.12.2014 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

З 18.12.2017 по 28.12.2017 суддя Яковенко А.В. перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2018 прийнято позовну заяву ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат"; відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; та призначено підготовче засідання на 29.01.2018.

26.01.2018 на адресу суду надійшов відзив ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" з доказами його направлення позивачу, за змістом якого заперечує проти задоволення позовних вимог.

26.01.2018 через відділ діловодства суду від ПАТ "Запоріжжяобленерго" надійшли пояснення по справі №910/7448/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 підготовче засідання за позовною заявою ТОВ "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" в межах справи №910/7448/17 відкладено до 19.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 закрито підготовче засідання за заявою ТОВ "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" про визнання недійсним Договору №43 від 23.12.2014 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат" в межах справи №910/7448/17 та призначено розгляд вказаної заяви по суті на 28.03.2018.

Судове засідання, призначене на 28.03.2018, не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 заяву ТОВ "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" призначено до розгляду на 23.04.2018.

В судове засідання заявник з'явився, надав пояснення по суті спору, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ДП "Енергоринок" в судове засідання з'явився, просив задовольнити позовні вимоги ТОВ «Запорізький титатно-магнієвий комбінат».

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, проте у відзиві на позовну заяву, подану 26.01.2018, заперечив проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників провадження, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив наступне.

22.12.2014 між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (наразі ПАТ "Запоріжжяобленерго") (первісний кредитор), ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (новий кредитор) та ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (боржник) укладено договір №651214/42 від 22.12.2014 про відступлення права вимоги (надалі - Договір уступки), відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" заборгованості за договором на користування електричною енергією №76/199 від 01.07.2000, яка розстрочена на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 18.11.2013 по справі №10/339/10, ухвали господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 по справі №13/5009/5894/11-20/5009/5894/11, за договором про самостійне виконання рішення суду №1114 від 03.12.2013, укладеного між боржником та первісним кредитором (основний договір) на загальну суму 114263595,75 грн.

Відповідно до п. 2.6 договору уступки, сума в п. 2.5 цього договору зазначена з врахуванням винагороди первісного кредитора у розмірі 100 000,00 грн. Новий кредитор перераховує первісному кредитору плату за відступлення права вимоги (компенсації вартості електричної енергії) в сумі 114 263 595,75 грн. щомісячними платежами в розмірі 2 483 991,21 грн. починаючи з березня 2015 року та останнім платежем за грудень 2018 року в розмірі 2 483 991,30 грн. на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. Новий кредитор перераховує первісному кредитору винагороду в розмірі 100 000,00 грн. на поточний рахунок протягом 7 робочих днів з моменту укладення договору.

У разі отримання первісним кредитором грошових коштів від боржника в рахунок погашення ним заборгованості за основним договором після набуття новим кредитором права вимоги за цим договором, первісний кредитор зобов'язаний не пізніше наступного дня за днем отримання грошових коштів перерахувати їх на рахунок нового кредитора (п. 2.4 договору).

У пункті 2.7 договору уступки сторони погодили, що умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником перед новим кредитором визначаються договором про порядок проведення розрахунків по договору про відступлення права вимоги.

На виконання п. 2.7 договору уступки між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та ДП "ЗТМК" укладено договір №43 від 23.12.2014 про порядок проведення розрахунків по договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014.

Пунктом 3.2 договору №43 від 23.12.2014 про порядок проведення розрахунків передбачено, що ДП "ЗТМК" зобов'язується виконати Приватному акціонерному товариству «Енергомережа» на підставі цього договору зобов'язання за основним договором в сумі 50 000 000,00 грн.

Порядок виконання ДП "ЗТМК" перед ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» грошового зобов'язання, передбаченого в п. 3.2 цього договору, визначено у п. 3.3 договору, відповідно до якого ДП "ЗТМК" сплачує ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» борг у сумі 50 000 000,00 грн. - 23.12.2014.

На виконання п. 3.2, та п. 3.3 цього договору ДП "ЗТМК" на користь ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» сплачено 50 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №65494 від 23.12.2014 та №35496 від 23.12.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/2694/16, яке залишено без змін в цій частині Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, визнано недійсним про відступлення права вимоги від 22.12.2014 №651214/42, укладений між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа», Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» та Державним підприємством «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Спір у справі виник у зв'язку із оспорювання позивачем дійсності Договору та застосуванням наслідків недійсності такого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічна правова позиція наведена в п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою для недійсності оскаржуваного договору позивачем визначається те, що договір уступки, на виконання якого було укладено спірний договір, в судовому порядку визнано недійсним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/2694/16, яке залишено без змін в цій частині Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, визнано недійсним про відступлення права вимоги від 22.12.2014 №651214/42, укладений між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа», Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» та Державним підприємством «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин (визнання недійсним договору уступкт, на виконання якого було укладено спірний договір), адже існування даних обставин підтверджують судові рішення, які не можуть бути поставлені під сумнів.

Так, на виконання вимог п. 2.7 Договору уступки, між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та ДП "ЗТМК" укладено договір №43 від 23.12.2014 про порядок проведення розрахунків по договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014.

Предметом, вказаного договору є відступлення Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Енергомережа» право вимоги до Державного підприємства «Запоріький титано-магнієвий комбінат» заборгованості за договором на користування електричною енергією №76/199 від 01.07.2000, яка розстрочена на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 18.11.2013 по справі №10/339/10, ухвали господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 по справі №13/5009/5894/11-20/5009/5894/11, за договором про самостійне виконання рішення суду №1114 від 03.12.2013, укладеного між боржником та первісним кредитором (основний договір) на загальну суму 114 263 595,75 грн.

За таких обставин, оскільки предмети договорів тотожний, договір уступки суперечить ст. 203 Цивільного кодексу України та визнаний недійсним в судовому порядку, а оспорюваний договір, укладений на виконання договору уступку, то існують правомірні підстави вважати Договір №43 від 23.12.2014 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014 недійсним.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з ч. 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 р. правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 у справі №910/2694/17, встановлено, що на виконання п. 3.2, та п. 3.3 договору №43 від 23.12.2014 ДП "ЗТМК" на користь ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» сплачено 50 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №65494 від 23.12.2014 та №35496 від 23.12.2014.

Таким чином, враховуючи факт скасування в судовому порядку договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.122014 та договору про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014 та з огляду на положення ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України підстави вважати, що відповідач, законно, на відповідній правовій підставі володіє грошовими коштами у розмірі 50 000 000,00 грн. відсутні, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про застосування наслідків недійсності правочину.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст. ст. 129, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву ТОВ "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" про визнання недійсним Договору №43 від 23.12.2014 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат" в межах справи №910/7448/17 повністю.

2. Визнати недійсним Договір №43 від 23.12.2014 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014р.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 12, ідентифікаційний код 32113410) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (69600, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Теплична, будинок 18, ідентифікаційний код 38983006) 50 000 000 (п'ятдесят мільйонів) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 241 600 (двісті сорок одну тисяч шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

4. Дана ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 07.06.2018

Суддя А.В. Яковенко