РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2018Справа № 910/23595/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомЗаступника прокурора міста Києва
доКиївської міської ради
Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора "
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та визнання відсутності права
Представники:
від позивача:Бондарчук І.П. - прокурор
від відповідача-1: Самелюк К.О. - представник за довіреністю
від відповідача-2:Яцишин У.М. - представник за довіреністю
від третьої особи:не з'явились
ВСТАНОВИВ:

29.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави з вимогами до Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі м. Києва"; визнання недійсним договору оренди від 13.09.2017 № 920 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М.; визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки передача спірної земельної ділянки в оренду відбулася без проведення земельних торгів та зі зміною її цільового призначення, у зв'язку з чим рішення має бути визнано незаконним та скасовано, а договір оренди, укладений на його підставі, підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву залишено без руху.

12.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018 відкрито провадження у справі № 910/23595/17, підготовче засідання призначено на 15.02.2018.

06.02.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла довідка про відсутність аналогічного спору та документи для долучення до матеріалів справи.

15.02.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 15.02.2018, у зв'язку із неявкою представника відповідача-1, суд оголосив перерву до 19.03.2018.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 суд викликав уповноважених представників сторін у підготовче засідання на 19.03.2018. Явку сторін визнав обов'язковою.

27.02.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження у справі.

13.03.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.03.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшов відзив та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

19.03.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засідання 19.03.2018 оголошено перерву до 19.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 залучено до участі у справі Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

26.03.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

12.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

16.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли заперечення проти відповіді на відзив

19.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення по справі.

19.04.2018 у підготовчому засіданні суд на місці постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 31.05.2018.

Представник третьої особи в судове засідання 31.05.2018 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи по суті був повідомлений належним чином.

В судове засідання 31.05.2018 для розгляду справи по суті заявились представники позивача та відповідачів та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представники відповідачів надали пояснення, відповідно до яких заперечують проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзивах на позовну заяву, та просять суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 31.05.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України "Про прокуратуру" на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів держави в суді.

Згідно з пунктом 4 статті 6 Закону України "Про прокуратуру" органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Частиною 3 статті 20 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями) (частина 5 стаття 36-1 Закону України "Про прокуратуру").

Конституційний суд у рішенні від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 (далі рішення Конституційного суду) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Наведене також узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012 № 7.

У відповідності до статті 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У силу норм статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з нормами Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" повноваження власника землі щодо володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності здійснює відповідний орган місцевого самоврядування.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Частина 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм вбачається, що реалізуючи надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин, Київська міська рада зобов'язана діяти виключно в межах наданих їй повноважень та в інтересах її територіальної громади, дотримуючись приписів законодавства України у своїй діяльності.

Частина перша статті 134 Земельного кодексу України передбачає, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Даною статтею, зокрема, встановлено порядок проведення таких торгів.

Статтею 136 Земельного кодексу України встановлено, що організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також, підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі зміни цільового призначення земельної ділянки та у разі, якщо межі земельної ділянки не встановлені в натурі (на місцевості) (частина 4 статті 136 Земельного кодексу України).

Вищенаведеними нормами законодавства визначено порядок та підстави набуття права на оренду земельної ділянки, при цьому, право на оренду земельної ділянки набувається згідно вимог статті 134 Земельного кодексу України лише на конкурентних засадах (земельних торгах).

Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма "Барс", Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" набуло права власності на об'єкт нерухомості загальної площею 68,4 кв.м., який знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 33, та складається з: будівлі прохідної, позначеної на плані земельної ділянки літерою "И", загальною площею 7,1 кв.м.; будівлі диспетчерської, позначеної на плані земельної ділянки літерою "Б", загальною площею 20,1 кв.м.; будівлі вагової, позначеної на плані земельної ділянки літерою "О", загальною площею 41,2 кв.м.

Відповідно до наявного в матеріалах справ рішення Київської міської ради № 158/2380 від 06.04.2017 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва";

1) затверджено проект землеустрою щодо відведення ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа Д-7802, заява ДЦ № 01062-04 від 29.11.2016);

2) передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора", за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016) для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв'язку з переходом права власності на майно (договір купівлі-продажу від 06.09.2012 № 1861, акт приймання-передачі майна від 06.09.2012);

3) Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора": виконувати обов'язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України; у місячний термін надати до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, визначені законодавством, необхідні для укладання договору оренди земельної ділянки; виконати вимоги, викладені в листі Департаменту містобудування та архітектури від 22.09.2016 № 9330/2/12-4/19-16; забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки; питання майнових відносин вирішувати в установленому порядку; питання пайової участі та укладення з Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договору про пайову участь вирішувати в порядку та випадках, встановлених законодавством;

4) Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" попередити землекористувача, що використання земельної ділянки не за цільовим призначенням тягне за собою припинення права користування нею відповідно до вимог статей 141 і 143 Земельного кодексу України;

5) Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування.

На виконання наведеного рішення Київської міської ради № 158/2380 від 06.04.2017, між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" укладено договір оренди земельної ділянки від 13.09.2017 № б/н площею 0,1540 га, що знаходиться за адресою: вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва, зареєстрованого Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 20.09.2017 № МЗК-1-01366, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 920.

Предметом спору у справі, є вимога прокурора визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради № 158/2380 від 06.04.2017, укладений на його виконання договір оренди землі від 13.09.2017 та визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073). Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки передача спірної земельної ділянки в оренду відбулася без проведення земельних торгів та зі зміною її цільового призначення, у зв'язку з чим рішення має бути визнано незаконним та скасовано, а договір оренди, укладений на його підставі, підлягає визнанню недійсним.

Оцінюючи подані Заступником прокурора міста Києва докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Положеннями частини 2 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма "Барс" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" прийняло у власність об'єкт нерухомості загальної площею 68,4 кв.м., який знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 33, та складається з: будівлі прохідної, позначеної на плані земельної ділянки літерою "И", загальною площею 7,1 кв.м.; будівлі диспетчерської, позначеної на плані земельної ділянки літерою "Б", загальною площею 20,1 кв.м.; будівлі вагової, позначеної на плані земельної ділянки літерою "О", загальною площею 41,2 кв.м.

Як вбачається з умов договору купівлі-продажу від 06.09.2012 об'єкт продажу розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33. Земельна ділянка розміром 1478 кв.м., кадастровий номер 85:242:073, не перебуває у власності/користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма "Барс". Відомості про реєстрацію вищевказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та рішення щодо передачі її у власність чи користування юридичним та фізичним особам у Головному управління Держгеокадастру у м. Києві відсутні, що підтверджується довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями № 19-26-0.4-1164/35-16 від 26.09.2016.

Як унормовано частиною 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що набуття особою права користування земельною ділянкою на підставі статті 120 Земельного кодексу України та частини 2 статті 134 Земельного кодексу України можливе за наявності таких умов: власником земельної ділянки та розміщеної на ній будівлі (споруди) є одна особа, яка і виступає продавцем; не змінюються цільове призначення й розмір земельної ділянки.

Згідно з пунктом 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог згаданих Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" і статті 125 Земельного кодексу України , яка пов'язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

З огляду на викладене внаслідок набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права власності на нерухоме майно загальною площею 68,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 33, до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" перейшло право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться дане майно, в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача.

Натомість, оскаржуваним рішенням було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва та вирішено передати Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва .

Тобто фактично Київською міською радою було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельну ділянку, яка у 22 рази перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване.

Відповідачі у справі наголошують на тому, що оскільки за попереднім власником спірна земельна ділянка не була закріплена ні на праві власності, ні на праві оренди, і її межі не були визначені, це надає право Київській міській раді самостійно визначити розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування придбаного майна та реалізувати таку земельну ділянку без проведення аукціону на підставі частини 2 статті 134 Земельного кодексу України.

Суд не може погодитись із викладеними доводами. Так, відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність передбаченої законом істотної умови може свідчити про неукладеність такого договору, однак, не надає раді право самостійно визначати розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування майна, оскільки приписами статті 120 Земельного кодексу України визначено не тільки обсяг прав на землю, який переходить у зв'язку з набуттям прав на нерухомість, а й розмір такої земельної ділянки. Лише у такому випадку набуття прав на землю відбувається без проведення аукціону.

Незважаючи на відсутність закріплених у законодавстві розмірів земельних ділянок, необхідних для обслуговування розміщеного на них майна їх розмір не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника майна необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням. Відтак, як уже було зауважено, обов'язковим у такому випадку є з'ясування дійсного розміру земельної ділянки, яка має бути відведена власнику майна.

Водночас, як уже наголошувалось, земельна ділянка, на якій розташовувалось придбане за договором купівлі-продажу від 06.09.2012 майно, у власності чи на праві користування у попереднього власника майна - не перебувала, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів на землю - державного акту чи договору оренди землі.

Таким чином, суд прийшов до висновку щодо наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права отримати в оренду земельну ділянку для обслуговування придбаного нею майна у тому розмірі, у якому вона була у користуванні у попереднього власника, без проведення аукціону, передбаченого статтею 134 Земельного кодексу України. Відтак, надання земельної ділянки загальною площею 0,1540 га без проведення аукціону свідчить про порушення відповідачами положень статей 122, 124, 134 Земельного кодексу України.

Крім того, судом встановлено, що на момент прийняття Київською міською радою рішення від 06.04.2017 № 158/2380 спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Порушення процедури передачі такої земельної ділянки в оренду свідчить про наявність порушеного права власника такої земельної ділянки - територіальної громади міста Києва.

Судом також встановлено, що при прийнятті оспорюваного рішення Київська міська рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки із земель промисловості на землі житлової та громадської забудови, чим порушено вимоги земельного та містобудівного законодавства.

Статтею 19 Земельного кодексу України передбачено, що всі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на наступні категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про основи містобудування" містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 17 Закону України "Про основи містобудування" містобудівна документація є основою, зокрема, для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням органу, який затвердив містобудівну документацію, за поданням відповідного спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури.

Визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

За даними Генерального плану міста Києва вказана земельна ділянка за функціональним призначенням належить частково до території вулиць і доріг та частково до комунально-складської території.

За змістом статті 66 Земельного кодексу України та п. 2.3 розділу 2 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 № 44, комунально-складські території належать до земель промисловості.

Водночас, рішенням Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до статті 39 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Статтею 9 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики.

Разом з тим, у порушення наведених норм законодавства при прийнятті Київською міською радою спірного рішення земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови, що суперечить її функціональному призначенню, передбаченому Генеральним планом міста Києва, без внесення відповідних змін до нього, з порушенням порядку зміни цільового призначення земельної ділянки.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Київська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 прийнято з порушеннями вимог законодавства, а тому відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень частин 1,2 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи той факт, що рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 є незаконним, то і відповідно договір оренди земельної ділянки від 13.09.2017 № б/н, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" на виконання вказаного рішення є таким, що суперечить вимогам законодавства, а відтак, підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 про надання земельної ділянки в оренду визнано незаконним та скасовано, а відповідний договір оренди земельної ділянки від 13.09.2017 № б/н, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" визнано недійсним, підлягає задоволенню і позовна вимога прокурора стосовно визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" прав на користування земельною ділянкою, оскільки у останнього відсутні правові підстави для користування спірною земельною ділянкою.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва"

3. Визнати недійсним договір оренди від 13.09.2017 № 920 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладений між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М.

4. Визнати відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою прощею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

5. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 22883141) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9 ідентифікаційний код 02910019) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн 00 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" (79056, Львівська обл., місто Львів, вулиця Пластова, будинок 1, ідентифікаційний код 37952312) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9, ідентифікаційний код 02910019) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн 00 коп.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 08.06.2018

Суддя Н.Б. Плотницька