ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 Справа № 917/1978/17

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т.М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ" (м. Полтава)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЫШЛЕННАЯ И БЫТОВАЯ ХИМИЯ" (м. Москва, Російська Федерація)

про стягнення 7 167 270,00 доларів США (еквівалент 191 868 147,59 грн.)

за участю представника позивача: Талащенко В. Є.; від відповідача - не з'явився

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-Агроторг" (м.Полтава) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промышленная и бытовая химия" (м. Москва, Російська Федерація) про стягнення 7 167 270,00 доларів США (еквівалент 191 868 147,59 грн.) заборгованості за угодою про уступку прав вимоги № УП-1-ЕR від 2 жовтня 2017р.

Статтею 124 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

В свою чергу п.1 ч.І ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Зважаючи на місцезнаходження позивача та відповідача при визначенні підсудності цього позову слід враховувати приписи ч.2 ст.4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (20.03.1992, м. Київ, згідно якої компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадки якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду. Аналогічним чином вказане питання врегульоване і в ч. 1 ст.21 Конвенції про правову допомогу та правові відносини| цивільних, сімейних та кримінальних справ (22.01.1993, м. Мінськ), якою передбачено, що суди домовлених сторін можуть розглядати справи і в інших випадках, якщо мають письмову угоду сторін про передачу спору цим судам.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

В п.6.2. Угоди про відступлення права вимоги № УП-1-ER від 02.10.2017 сторони досягли згоди про те, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим контрактом або в зв'язку з ним, у тому числі що стосуються його тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в господарському суді Полтавської області (м Полтава, Україна).

Отже, даний спір підвідомчий господарському суду Полтавської області.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017р. було порушено провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в засідання на 22.03.2018р.(т.1, а.с.1).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017р. в зв'язку зі зверненням з судовим дорученням про вручення відповідачу даної ухвали до компетентного суду Російської Федерації відповідно до ст.5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, провадження у справі було зупинено.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.03.2018р. провадження у справі було поновлено (т.1, а.с.47).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.03.2018р. було встановлено, що 15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи викладене, а також з урахування критерії в визначених ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження та надав учасникам справи можливість подати суду у порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017) подати суду заяви та клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не могли бути заявлені з поважних причин.

Ухвалою суду від 22.03.2018р. справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2018р.( т.1, а.с.56-57).

Ухвалою суду від 05.04.2018р. розгляд справи по суті призначений на 17.05.2018р. перенесено на 22.05.2018р.(т.1, а.с.72).

Відповідач надав суду відзив на позов, якому повідомив, що він не заперечує щодо наявності боргу перед позивачем на суму 7 167 270,00 доларів США за угодою про уступку прав вимоги № УП-1-ЕR від 02 жовтня 2017р., проте через фінансові труднощі заборгованість не була сплачена своєчасно (т.1, а.с.44).

Відповідач надав заяву про відстрочку виконання рішення на 6 місяців з моменту прийняття рішення по даній справі (т.3, а.с.53).

Позивач в заяві (вхід. № 4784 від 15.05.2018р.) заперечує проти відстрочки виконання рішення суду (т.3, а.с.56-57)

Позивач надав заяву (вхід. № 5058 від 22.05.2018р.) про повернення судового збору на підставі ч.1 ст. 130 ГПК України.

Оскільки відповідач є іноземним суб'єктом господарювання, то 29.11.2017р., 26.03.2018р., 10.04.2018р. господарський суд Полтавської області відповідно до ст.5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності урядами Держав-учасниць-Співдружності Незалежних Держав звернувся до компетентного органу іноземної держави - Арбітражного суду міста Москви Російської Федерації з судовим дорученням про надання правової допомоги з вручення відповідачу ухвали від 28.11.2017р. про порушення провадження у даній справі, та ухвал від 21.03.2018р., від 22.03.2018р., від 05.04.2018р. (т.1 а.с.35, 67-68, 76-77).

Ухвалою від 14.02.2018р. Арбітражного суду м.Москви Російської Федерації повідомив про неможливість вручення ухвали господарського суду Полтавської області від 28.11.2017р., оскільки відповідач не з'явився за отриманням вказаної ухвали (т.1, а.с.69).

Також Господарським судом було направлено копії судових ухвал від 28.11.2017р., від 22.03.2018р., від 05.04.2018р., безпосередньо на юридичну адресу відповідача - ТОВ "Промышленная и бытовая химия" (пров. Спірідонівський, буд.8, приміщення ІІ, м. Москва, Російська Федерація, 123104).

Ухвали суду, надіслані відповідачу на вказану адресу, повернулася до суду з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання (т.1, а.с.31-33; т.3. а.с.61-66).

За даними спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 23.10.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Промышленная и бытовая химия" зареєстроване за адресою: пров. Спірідонівський, буд.8, приміщення ІІ, м. Москва, Російська Федерація, 123104 (т.1, а.с. 14-16).

Копії ухвал також направлялися на адресу представника відповідача Хоруженко В.В. згідно довіренності від 01.11.2017р. (т.1, а.с.11). Однак, повернулися до суду з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання. (т.1, а.с.61-64).

Отже, суд вчинив всі можливі дії для належного та своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвали суду від 28.11.2017р., від 22.03.2018р., від 05.04.2018р. вважаються врученими відповідачу.

Той факт, що відповідач знав про час та місце розгляду даної справи, підтверджується його відзивом на позов від 27.02.2018р. № 236 (вхід.№ 2405 від 05.03.2018р.), заявою від 03.05.2018р. № 310 (вхід № 4609 від 08.05.2018р.), в якій він прохає провести судове засідання 22 травня 2018р у даній справі без участі його представника (т.1 а.с.44; т.3 а.с.53).

Неявка відповідача не перешкоджає проведенню даного судового засідання.

Враховуючи, що учасників справи було належно повідомлено про судове засідання, явка представників сторін в судове засідання обов"язковою не визнавалася; представники учасників справи в судове засідання не викликали; неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Під час розгляду справи судом досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 22.05.2018р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

19.01.2017р. між ENCELADE LP (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІР-Агроторг" (позивачем, продавцем) було укладено контракт № 04/17-ER на поставку продуктів харчування (надалі - Контракт № 04/17-ER); (т.1, а.с.22-25).

Згідно п.1.1. Контракту № 04/17-ER продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукти харчування виробництва України, надалі "товар". Відповідно до п.1.2. Контракту № 04/17-ER поставка товару здійснюється окремими партіями, згідно додаткових угод/специфікацій (далі - специфікація), що є невід'ємною частиною цього контракту. Асортимент, кількість, ціна кожної партії товару, що поставляється за цим контрактом, умови і терміни поставки, умови та терміни оплати визначаються в конкретної специфікації, погодженої та підписаної обома сторонами (п.1.3. Контракту № 04/17-ER). Валютою Контракту є долари США, а валютою платежу долари США та Євро (п.п.1.4., 4.1. Контракту № 04/17-ER). За змістом п.п.2.1., 2.2. Контракту № 04/17-ER товар має бути поставлений Покупцю згідно із затвердженою специфікацією на умовах СРТ - місто Каунас, Литовська Республіка (Правила Інкотермс 2010).

Позивач у позові зазначив те, що на виконання умов Контракту №04/17-ER, протягом лютого - вересня 2017 року, він поставив покупцю товар на загальну суму 5 658 600,00 дол. США із термінами оплати в 15.05.2017 по 01.10.2017. Позивач також вказує, що поставлений товар був частково оплачений в сумі 2 094 000,00 дол США; залишок заборгованості за Контрактом № 04/17-ER становив 3 564 600,00 дол. США; ця сума заборгованості покупцем позивачу не сплачена.

В підтвердження зазначеного позивач надав суду копії додаткових угод (специфікацій), міжнародних товарно-транспортних накладних (СМR), вантажно-митних декларацій, виписки банку з рахунків (т.2 а.с.62-250; т.3 а.с.1-52).

Крім того, 19.04.2017 між "АIU К" SIA (покупцем) та позивачем (продавцем) було укладено контракт № 52/17-ER на поставку продуктів харчування (надалі - Контракт № 52/17-ER); (т.1, а.с.26-29).

Згідно п.1.1. Контракту № 52/17-ER продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукти харчування виробництва України, надалі "товар". Відповідно до п.1.2. Контракту № 52/17-ER поставка Товару здійснюється окремими партія згідно додаткових угод / специфікацій (далі - специфікація), що є невід'ємною частиною цього контракту. Асортимент, кількість, ціна кожної партії товару, що поставляється за цим контрактом, умови і терміни поставки, умови та терміни оплати визначаються в контракті специфікації, погодженої та підписаної обома сторонами (п. 1.3. Контракту № 52/17-ER). Валютою Контракту та валютою платежу є долари США (п.п.1.4., 4.1. Контракту). За змістом п.п.2.1., 2.2. Контракту № 52/17-ER товар має бути поставлений Покупцю згідно з затвердженою специфікацією на умовах FCA - місто Гадяч, Полтавська область, України (Правила Інкотермс 2010).

Позивач у позові зазначив те, що на виконання умов Контракту №52/17-ER, протягом травня - вересня 2017 року, вінпоставив покупцю товар на загальну суму 3 602 670,00 дол. США із термінами оплати 03.08.2017 по 01.10.2017; поставлений товар оплачений не був; відповідно залишок заборгованості за Контрактом № 52/17-ER становить 3 602 670,00 дол. США; заборгованість в сумі 3 602 670,00 дол. США покупцем позивачу не сплачена.

В підтвердження зазначеного позивач надав суду копії додаткових угод (специфікацій), міжнародних товарно-транспортних накладних (СМR), вантажно-митних декларацій, виписки банку з рахунків (т.1 а.с.88-242; т.2 а.с.1-61).

Надалі, 02.10.2017 між позивачем (кредитором) та ТОВ "Промышленная и бытовая химия" (відповідачем; новим кредитором) укладено Угоду про уступку прав вимоги № УП-1-ЕR (далі - Угода; т.1, а.с.17-18).

За цією Угодою позивач (кредитор) та відповідач (новий кредитор) дійшли взаємної згоди про те, що у момент укладення цієї Угоди кредитор відступає (передає) новому кредитору права вимоги, а новий кредитор приймає зазначені права та зобов'язаний сплатити кредитору компенсацію в порядку та у розмірі, які визначені цією Угодою.

За змістом п.п. 1.1., 4.1. та 4.2. Угоди під правами вимоги слід розуміти право кредитора вимагати від боржників - " АIU К" SIA та ENCELADE LP - виконання фінансових зобов'язань за контрактами № 52/17-ER від 19.04.2017 та 04/17-ER від 19.01.2017, а саме:

вимагати від " АIU К" SIA (контракт № 52/17-ER від 19.04.2017, укладений між Кредитором та " АIU К" SIA) заборгованість за Контрактом за поставлений товар в сумі 3602670,00 дол. США; неустойку та інші платежі, які можуть бути пред'явлені боржнику згідно умов Контракту та положень застосовного до Контракту законодавства;

вимагати від ENCELADE LP (контракт 04/17-ER від 19.01.2017, укладений між кредитором та ENCELADE LP) заборгованість за контрактом за поставлений товар в сумі 3 564 600,00 дол. США; неустойку та інші платежі, які можуть бути пред'явлені боржнику згідно умов контракту та положень застосовного до контракту законодавства.

Згідно п.п.5.1., 5.2. Угоди новий кредитор зобов'язаний сплатити кредитору компенсацію прав вимоги в сумі 7 167 270,00 дол. США в термін не пізніше 10.10.2017, шляхом перерахування грошових коштів на зазначений в п.5.2. Угоди банківський рахунок кредитора.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за Угодою та не сплатив Позивачу відшкодування в сумі 7 167 270.00 дол. США.

Подані суду договори сторонами не оспорюються, доказів визнання цих договорів недійсними сторони суду не подали і на них під час розгляду справи не посилалися. Доказів оспорення поданих первісних бухгалтерських документів суду не надано.

02.02.2017 між ТОВ "ІР-Агроторг" та ТОВ "Промышленная и бытовая химия" було укладено додаткову угоду до Угоди (далі - Додаткова угода), згідно якої сторони встановили дана Угода регулюється цивільним законодавством Російської Федерації і підлягає тлумаченню у відповідність з ним (т.1, а.с.43).

Згідно із п.3 Додаткової угоди сторони поширили її дію на оформленні Угодою правовідносини, починаючи з моменту укладення Угоди.

Отже, зважаючи на вказане, оформлені Угодою правовідносини по заміні кредитом (відступлення права вимоги) регулюються цивільним законодавством Російської Федерації.

Згідно із ч.5 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 1 ст.5, ч. 1 ст.32 та ст.43 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони договору можуть обрати право, що застосовується до договору.

Відповідно до ч. 1 ст.33 цього ж Закону дійсність правочину, його тлумачення та правові наслідки недійсності правочину визначаються правом, що застосовується до змісту правочину.

При цьому, як унормовано ч. І ст.47 Закону України ""Про міжнародне приватне право", право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює: 1) дійсність договору; 2) тлумачення договору; 3) права та обов'язки сторін; 4) виконання договору; 5) наслідки невиконання або неналежного виконання договору;6) припинення договору; 7) наслідки недійсності договору; 8) відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Отже, при розгляді даної справи слід керуватись положеннями цивільного законодавства Російської Федерації.

В Російській Федерації правовідносини по відступленню права вимоги врегульовані підрозділом 1 "Загальні положення про зобов'язання" розділу III "Загальна частина зобов'язального права" частини першої Цивільного кодексу Російської Федерації (далі ЦК РФ).

Відповідно до п. 1 ст. 2 ЦК РФ юридичні особи, в тому числі іноземні, є суб'єктами цивільних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 454 ЦК РФ за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати річ (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму (ціну).

За змістом та ст. 308 ЦК РФ сторонами у зобов'язанні є кредитор та боржник.

Згідно із ст. 307 ЦК РФ в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то передати майно, виконати роботу, надати послугу, внести вклад у спільну діяльність, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. "

Пунктами 1 та 2 ст. 382 ЦК РФ передбачено право (вимога), що належить на підставі зобов'язання кредитору, може бути передано ним іншій особі за правочином (відступлення вимоги) або може перейти до іншої особи на підставі закону. Для переходу до іншої особи прав кредитора не потрібно згоди боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із ст. 309 ЦК РФ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв або іншими звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускається (ч. 1 ст. 310 ЦК РФ).

Відповідно до ч. 1 ст. 314 ГК РФ якщо зобов'язання передбачає або дозволяє визначити день його виконання або період, протягом якого воно має бути виконане (в тому числі в разі, якщо цей період обчислюється з моменту виконання обов'язків іншою стороною або настання інших обставин, передбачених законом або договором), зобов'язання підлягає виконанню в цей день або відповідно в будь-який момент в межах такого періоду.

Відповідач заборгованість в сумі 7167270,00 доларів США позивачу не сплатив.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 7167270,00 доларів США основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідачем подано заяву про відстрочку виконання рішення суду на 6 місяців.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що Сполученими Штатами Америки веденні економічі санкції щодо підприємств Російської Федерації, що призвело до зниження курсу рубля РФ по відношенню до долару США; це негативно вплинуло на економіку підприємства, збільшилися витрати на придбання валютних коштів для погашення боргу(т.3, а.с.53).

Позивача заперечував проти відстрочки виконання рішення, посилаючись на те, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність на свій страх і ризик, є комерційною організацію, а тому вступаючи у правовідносини зобов'язаний врахувати економічні зміни (т.3, а.с.56-57).

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 331 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки, розстрочки, виконання рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачем не додано до заяви жодних доказів, які б свідчили про тяжкий фінансовий стан відповідача, про наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

За таких обставин відсутні підстави для надання відстрочки виконання даного судового рішення. Отже, заява відповідача судом відхиляється.

Позивачем подано клопотання про повернення 50 відсотків судового збору з державного бюджету на підставі ч.1 ст. 130 ГПК України, оскільки відповідачем у відзиві визнано борг перед позивачем.

При подачі даного позову позивачем сплачено 240000,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 24.10.2017р. № 1428 (т.1, а.с.9). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 26.10.2017р. (т.1, а.с.37).

Згідно ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач у відзиві чи в заяві про відстрочку не написав, що він визнає позов повністю, лише констатував про те, що не заперечує існування боргу; в заяві відсутнє посилання на ст.191 ГПК України. Таким чином. Вказані заяви процесуально не можуть бути розцінені судом як заяви про визнання позову повністю.

Отже, відсутні підстави для повернення судового збору з бюджету позивачу.

Суд встановив, що понесені позивачем судові витрати пов'язані з розглядом даної справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 129 ГПК України вказані судові витрати повністю покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЫШЛЕННАЯ И БЫТОВАЯ ХИМИЯ" (пров. Спірідонівський, буд.8, приміщення II, м. Москва, Російська Федерація, 123104; основний державний реєстраційний номер 006) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОТОРГ" (вул. Пушкіна, буд.42, оф.106, м. Полтава, 36011; ідентифікаційний код 40163927) 7 167 270,00 доларів США основного боргу, 240000грн. 00 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 1 червня 2018р.

Суддя Безрук Т. М.