ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
06 червня 2018 р. Справа № 918/243/18
Господарський суд Рівненської області в складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, Управління Комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради до Рівненської обласної організації політичної партії "Республіканська платформа" про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 26 098, 04 грн та 6 063,40 грн пені, повернення майна загальною площею 31,7 кв. м., вартістю 208 705, 20 грн,
у судовому засіданні приймали участь:
від позивача-1: не зявився
від позивача-2: ОСОБА_1, довіреність № 08-2 від 04.01.2017 року
від відповідача: не зявився
від органу прокуратури: ОСОБА_2, посвідчення № 028964 від 17.09.2014 року,
У квітні 2018 року Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Рівненської обласної організації політичної партії "Республіканська платформа" про стягнення 26 098, 04 грн заборгованості з орендної плати та 6 063,40 грн пені, повернення майна загальною площею 31,7 кв. м., вартістю 208 705,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення № 2054 від 28.01.2015 року, в частині оплати орендної плати, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 26 098,04 грн та 6 063,40 грн пені та повернення позивачу за актом приймання-передачі нежитлового приміщення загальною площею 31,7 кв.м, вартістю 208 705,20 грн, що розташоване за адресою: вул. Симона Петлюри, 1, м. Рівне.
Ухвалою суду від 24.04.2018 року позовну заяву Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради та Управління Комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради залишено без руху та установлено строк у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази зарахування судового збору в розмірі 3 524,00 грн, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 646 від 18.04.2018 року до спеціального фонду державного бюджету.
Ухвалою суду від 04.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у даній справі призначено на 23.05.2018 року. Ухвалою суду від 23.05.208 року закрито підготовче провадження у справі № 918/243/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 06.06.2018 року.
В судове засідання 06.06.2018 року з'явились представник Управління Комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та представник прокуратури, які підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, уповноваженого представника у судове засідання не направив, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.
Як слідує з Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є адреса, на яку направлялись поштові повідомлення та повернулись з посиланням на те, що "за зазначеною адресою не проживає".
До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).
Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
У судовому засіданні 06.06.2018 року судом було прийнято рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,
28.01.2015 року між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендодавець) та Рівненською обласною організацією політичної партії Українська платформа «Собор» (відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.02.2018 року, Рівненська обласна організація політичної партії Українська платформа «Собор» змінила назву на Рівненська обласна організація політичної партії «Республіканська платформа») (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2054 (далі - договір).
За умовами п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (далі - майно), розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Симона Петлюри, 1, площею 31,7 кв.м (приміщення на технічному плані: № 79 - площею 20,6 кв.м, а також частина площ загального користування на 1 поверсі - 6,9 кв. м, на 3 поверсі - 2,4 кв.м), які перебувають на балансі Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - балансоутримувач). Вартість 1 кв. м майна, визначеного відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, станом на 31.10.2014 рік складає 5 086,83 грн.
Напрям використання орендованого майна - розміщення політичної партії (п.1.2. договору).
Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у строк, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта прийому-передачі вказаного майна.
У розділі 3 договору передбачено, що строк договору оренди встановлюється на два роки одинадцять місяців - з 28.11.2015 року по 27.12.2017 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка майна була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка майна.
Договір оренди нежитлового приміщення № 2054 від 28.01.2015 року підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками сторін.
Судом встановлено, що 28.01.2014 року між сторонами підписаний ОСОБА_2 № 302 прийому - передачі нежитлового приміщення на вул. Симона Петлюри, 1, яким підтверджено факт передачі відповідачу в оренду нежитлових приміщень загальною площею 31, 7 кв. м за адресою: вул. Симона Петлюри, 1, м. Рівне.
Пунктом 6.2.4. договору зазначено, що орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату.
Пунктом 4.1. договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади м.Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради та результатів конкурсу на право оренди від 06.01.2015 року та встановлюється в сумі 866, 73 грн в місяць. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (п. 4.2. договору).
Відповідно до п. 4.3. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць. Орендна плата сплачується орендарем до 20 числа поточного місяця.
Суд встановив, що відповідач свої зобов'язання в частині оплати орендної плати належним чином не виконав. Внаслідок таких неправомірних дій на 01.03.2018 року за відповідачем рахується заборгованість по орендній платі за оренду нежитлового приміщення комунальної власності в розмірі 26 098,04 грн.
Пунктом 4.5. договору оренди визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Так, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором орендарем нараховано пеню в розмірі 6 063,40 грн.
03.05.2017 року та 07.09.2017 року орендодавець надсилав відповідачу листи з повідомленням про розмір заборгованості з орендної плати та повідомленням про те, що у разі несплати заборгованості, договір оренди продовжено з відповідачем не буде. Однак, ці повідомлення залишені відповідачем без відповіді та задоволення.
Судом встановлено, що сума основного боргу за договором складає 26 098,04 грн та пені - 6 063,40 грн, що підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення вказаної заборгованості перед позивачем.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець (позивач у справі) передає або зобов'язується передати наймачеві (відповідач у справі) майно у користування за плату на певний строк.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 ЦК України).
Водночас, передане за договором оренди майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Відповідно до ст. 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ч. 1 ст. 283 ГК України, ст. 759 ЦК України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з ст. ст. 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі, незалежно від результатів господарської діяльності.
Частиною 3 ст. 285 ГК України передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Частиною 1 ст. 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
За з ч. 4. ст. 286 ГК України, ч. 1 ст. 762 ЦК України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення 26 098,04 грн основного боргу з орендної плати є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).
У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Суд, здійснивши перерахунок пені встановив, що її розмір становить 6 063,40 грн, (при заявленому - 6 063, 40 грн), отже підлягає задоволенню в заявленому розмірі. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення 26 098,04 грн основного боргу з орендної плати та 6 063,40 грн пені є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимог про повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з п.п. 10.1..10.2. договору цей договір вважається припиненим з моменту закінчення дії договору при умові наявності заяви однієї із сторін про припинення договору оренди приміщення не пізніше одного місяця після дня закінчення строку його дії. Чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на якій його було укладено, загибелі орендованого майна, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, банкрутства орендаря, ліквідації орендаря - юридичної особи.
Статтею 782 ЦК України передбачено право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена ч. 1 ст. 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку.
У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені ст. 651 ЦК України. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-75цс13).
Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідач неналежно виконував свої обов'язки, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував орендну плату, а починаючи з вересня 2017 року взагалі припинив її сплачувати, що позбавило позивача отримати те, на що він розраховував при укладенні договору оренди.
Відповідно до п.п. 7.1.1., 7.1.3. договору орендодавець має право виступати з ініціативою щодо розірвання договору у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання умов цього договору. Крім того, наймодавець, згідно з ч. 1 ст. 782 ЦК України, має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд, про що також йдеться у п. 7.1.4. договору.
28.12.2017 року на виконання ст.ст. 188, 222 ГК України, орендодавцем було скеровано до орендаря претензію №08-1331, в якій, окрім вимоги про погашення боргу, поставлено вимогу про повернення орендованого майна, однак вони залишені без реагування.
Крім того, 28.12.2017 року на виконання п. 7.1.4. договору, управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради листом № 08-1331 повідомило відповідача про відмову від договору оренди, тим самим, згідно з п. п. 3.2., 10.2 договору припинено дію даного договору.
Таким чином, представникам Рівненської обласної організації політичної партії «Республіканська платформа» достовірно відомо про припинення дії договору оренди нежитлового приміщення № 2054 та про відсутність будь яких законних підстав на користування орендованим майном.
Відповідно до п. 4.6. договору у разі припинення договору оренди - орендар сплачує орендну плату по день фактичної передачі майна за актом прийому - передачі. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі.
Однак, відповідач ухиляється від виконання зобовязання як щодо повернення орендованого комунального майна, так і щодо погашення заборгованості з орендної плати, нарахованої за користування даним майном.
Так, станом по теперішній час відповідачем заборгованість не погашена, приміщення по вул. Симона Петлюри, 1, у місті Рівне загальною площею 31,7 кв.м. балансоутримувачу по акту приймання-передачі не повернуто.
У разі припинення чи розірвання цього договору майно повертається орендарем орендодавцю протягом трьох робочих днів з дня припинення чи розірвання цього договору в такому ж стані, в якому воно було отримане, про що сторонами складається акт прийому-передачі майна. Обов'язок складання акта прийому - передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні (п. 2.3. договору).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.
Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Позовні вимоги, пов'язані із поверненням майна з оренди (за наслідками припинення відповідного договору оренди), узгоджуються з приписом п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, яким передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов'язку в натурі.
Отже, орендодавець на підтвердження припинення зобов'язань за договором оренди (найму) вправі в судовому порядку вимагати передачі йому від орендаря майна, яке було предметом договору, та документального оформлення такої передачі.
Зважаючи, що договір оренди припинено, отже вимоги про зобов'язання відповідача повернути об'єкти оренди за актом приймання-передачі, як документального оформлення припинення договірних відносин з оренди, також підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
1. Позов задоволити.
Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Суддя Церковна Н.Ф.