ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. Справа № 920/108/18

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача – не з’явився;

відповідача - не з’явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ,

на рішення господарського суду Сумської області від 20.03.2018 (суддя Котельницька В.Л.), постановлене в м. Суми об 11 год. 28 хв., повний текст якого складений 23.03.2018,

у справі № 920/108/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України ”, м. Київ,

до відповідача: Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню “Райсількомунгосп”, смт. Липова Долина, Липоводолинський район, Сумська область,

про стягнення 650 280 грн. 25 коп.,

ВСТАНОВИЛА:

14.02.2018 ПАТ “Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до місцевого господарського суду з позовом до Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню “Райсількомунгосп”, в якому просило суд стягнути з відповідача борг у сумі 650280грн. 25 коп., у тому числі: заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 22.11.2013 № 1655/14-БО-29 у сумі 281617 грн. 16 коп., пеня – 28044 грн. 27 коп., 3% річних – 29902 грн. 72 коп., інфляційні втрати – 310715 грн. 90 коп., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позову (а.с.5-10).

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/108/18 позов задоволено частково; стягнуто з Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню “Райсількомунгосп” на користь ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 281617 грн. 16 коп. заборгованості за договором від 22.11.2013 № 1655/14-БО-29, 19630грн. 99 коп. пені, 29902грн. 72 коп. – 3% річних, 310715грн. 90 коп. інфляційних втрат; 9754грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору, в решті позову відмовлено; в задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення відмовлено (а.с.52-57).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 193, 231, 233 ГК України, статті 526, 549, 610, 611, 625, 626, 627, 629, 655 ЦК України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту наявності заборгованості у розмірі 281617,16грн. відповідача перед позивачем по оплаті за газ, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2013 № 1655/14-БО-29 та у повному обсязі визнана відповідачем, та обґрунтованістю нарахування 29902,72грн. 3% річних та 310715, 90 грн. інфляційних втрат.

Крім того, суд першої інстанції з посиланням на ст. 233 ГПК України, ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені на 30% до 19630, 99 грн. у зв’язку з тим, що відповідач є єдиним надавачем послуг з теплопостачання у Липоводолинському районі Сумської області, та стягнення присуджених сум може призвести до ускладнень у здійсненні теплопостачання у наступному опалювальному сезоні, що матиме негативні наслідки.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з рішенням суду першої інстанції від 20.03.2018 не погодилося та 06.04.2018 звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі 920/108/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 8414,00грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ “НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі 8414,00грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що господарський суд Сумської області неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи, та не дослідив усіх обставин, які б вплинули на вирішення питання про зменшення розміру пені, зокрема, не врахував інтереси позивача. Крім того, судом не з’ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки та в якому розмірі. Також, позивач вважає, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковою обставиною та підставою для зменшення неустойки.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2018 у зв’язку з відпусткою судді Лакізи В.В. для розгляду справи №920/108/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Шутенко І.А.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та інформація, розміщена на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта», проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов’язковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила таке.

22.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавцем) та Липоводолинським районним міжгосподарським комбінатом по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» (покупцем) укладений договір купівлі-продажу природного газу №1655/14-БО-29, п.1.1 якого встановлено, що продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (а.с.17-22).

Відповідно до умов пункту 1.2 цього договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 вказаного договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 243,0 тис. куб.м, у тому числі по місяцях кварталів за графіком, наведеним у цьому пункті.

Згідно із пунктом 3.3 цього договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У пункті 6.1 цього договору зазначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 договору купівлі-продажу від 22.11.2013).

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 22.11.2013 №1655/14-БО-259 позивачем поставлено відповідачеві у січні - квітні 2014 року природний газ на загальну суму 281617,16грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2014 на суму 111373,99грн., від 28.02.2014 на суму 95308,30грн., від 30.03.2014 на суму 51711,49грн., від 30.04.2014 на суму 23223,38грн., та не заперечується сторонами спору (а.с.29-32).

Відповідач оплату за одержаний природний газ не здійснив, що стало підставою для звернення ПАТ “Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з позовом до місцевого господарського суду про стягнення з Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню “Райсількомунгосп” суми боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с.5-14).

У відзиві від 15.03.2018 відповідач визнав борг у сумі 281617,16грн. та просив суд задовольнити позов в частині стягнення 281617,16грн., а розмір заявленої до стягнення неустойки зменшити до 1 грн. та розстрочити виконання судового рішення на 10 місяців у зв’язку з важким фінансовим становищем відповідача та перебуванням підприємства на межі банкрутства. Крім того, вказує на те, що ліквідація відповідача, як єдиного надавача послуг у районі у сфері житлово-комунального господарства, не відповідає інтересам держави (а.с.41).

20.03.2018 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.52-58).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до приписів частини 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПАТ “Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 22.11.2013 №1655/14-БО-29, пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов’язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 22.11.2013 №1655/14-БО-29 встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ “Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поставлено природний газ в січні-квітні 2014року на загальну суму 281617,16грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2014 на суму 111373,99грн., від 28.02.2014 на суму 95308,30грн., від 30.03.2014 на суму 51711,49грн., від 30.04.2014 на суму 23223,38грн., та не заперечується сторонами спору. Однак відповідач не здійснив оплати за поставлений газ, що також підтверджено відповідачем у його відзиві на позовну заяву (а.с.41).

Відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини 1 статті 75 ГПК України.

Враховуючи факт визнання відповідачем у відзиві на позовну заяву у даній справі наявність боргу у сумі 281617,16грн., дані обставини, з урахуванням приписів статті 75 ГПК України є преюдиціальними, а отже встановленими та такими, що не потребують доказуванню.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу від 22.11.2013 №1655/14-БО-29 встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, зокрема, статей 253-255 ЦК України, статті 232 ГК України за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов’язання за договором купівлі-продажу від 22.11.2013 №1655/14-БО-29, судом апеляційної інстанції встановлено правомірність нарахування пені за період з 17.02.2014 по 28.09.2014 з урахуванням строків оплати, визначених договорі, та приписів статті 232 ГК України.

Щодо заявленого клопотання відповідача про зменшення неустойки до 1грн., викладеного у відзиві на позовну заяву (а.с.41), суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені (штрафу) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем в обґрунтування підстав, викладених у клопотанні про зменшення пені не надано жодного доказу, який би підтверджував викладені обставини.

Так, відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність поважних причин неможливості своєчасного виконання договору купівлі-продажу від 22.11.2013 №1655/14-БО-29.

Доказів в підтвердження важкого матеріального становища чи неможливості здійснення розрахунків у 2014 році або інших підстав, які б свідчили про винятковість даного випадку, скаржником також не надано.

Підставою для зменшення пені на 30% місцевий господарський суд визначив те, що відповідач є єдиним надавачем послуг з теплопостачання у Липоводолинському районі Сумської області, здійснює діяльність з теплопостачання бюджетних установ та організацій, які обслуговують населення, що має соціальне значення для держави, а стягнення присуджених сум може призвести до ускладнень у здійсненні теплопостачання у наступному опалювальному сезоні, що матиме негативні наслідки.

При цьому матеріали справи не містять жодного належного доказу в розумінні статті 76 ГПК України, які б підтверджували висновки місцевого господарського суду. Так, зокрема, відсутні докази того, що відповідач здійснює діяльність з теплопостачання бюджетних установ та організацій, які обслуговують населення, а також, що стягнення присуджених сум може призвести до ускладнень у здійсненні теплопостачання у наступному опалювальному сезоні.

Також місцевий господарський суд не надав оцінки обставинам щодо визначення чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін та не встановив причин неналежного виконання зобов’язань відповідачем.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (76 ГПК України).

Згідно із статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, висновки місцевого господарського суду в частині зменшення пені ґрунтуються лише на доводах відповідача, викладених у відзиві без підтвердження їх належними та допустимими доказами, що є порушенням основоположних засад господарського судочинства, таких як змагальність та рівність сторін.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, з урахуванням меж перегляду судового рішення, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” підлягає задоволенню, рішення господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/108/18 слід скасувати з частині зменшення пені на 30% до 19630грн. 99коп. та відмови у задоволенні позову через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 28044грн. 27коп. Пункти 1,2 резолютивної частини рішення господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/108/18 викласти в наступній редакції: « 1.Позов задовольнити. 2. Стягнути з Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» (42500, Сумська область, смт. Липова Долина, вул. Русанівська, 3; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національноа акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 281617 грн. 16 коп. основної заборгованості, 28044,27грн. 27 коп. пені, 29902 грн. 72 коп. 3% річних, 310715 грн. 90коп. інфляційних втрат; 9754 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору». Виключити п.3 резолютивної частини рішення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача - Липоводолинський районний міжгосподарський комбінат по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп».

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, п.п.2,3 ч.1 ст.277, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” задовольнити.

2.Рішення господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/108/18 скасувати з частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Пункти 1,2 резолютивної частини рішення господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/108/18 викласти в наступній редакції: « 1.Позов задовольнити. 2.Стягнути з Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» (42500, Сумська область, смт. Липова Долина, вул. Русанівська, 3; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 281617 грн. 16 коп. основної заборгованості, 28044грн. 27 коп. пені, 29902 грн. 72 коп. 3% річних, 310715 грн. 90коп. інфляційних втрат; 9754 грн .20 коп. витрат по сплаті судового збору».

4. Виключити пункт 3 резолютивної частини рішення господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/108/18.

5.Стягнути з Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» (42500, Сумська область, смт. Липова Долина, вул. Русанівська, 3; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 126грн. 20коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 04.06.2018.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя І.А. Шутенко