ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. Справа № 917/2005/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Стасовський М.В. (дог. № 01/07/16 від 01.07.2016, орд. № 004867)

відповідача -Кумечко М.С. (дов. б/н від 19.01.2017)

3-ї особи - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Горобець С.Г." (вх. №569П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 у справі №917/2005/16 (суддя Іванко Л.А., повний текст рішення складено 26.02.2018)

за позовом Селянського (фермерського) господарства "С.Г.М.", с.Рокита Великобаганчанського району Полтавської області

до Фермерського господарства "Горобець С.Г.", с.Шилівка Решетилівського району Полтавської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, с.Решетилівка Полтавського району

ОСОБА_5, м. Полтава

про стягнення 30000,00 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Селянське (фермерське) господарство "С.Г.М" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з Фермерського господарства "Горобець С.Г." 30000,00 грн збитків, 5000,00 грн. - витрат, понесених для проведення незалежної оцінки ринкової вартості врожаю озимої пшениці, 5040 грн витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, 1378,00 грн судового збору.

28.03.2017 прийнято рішення господарського суду Полтавської області по даній справі, яким в задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 рішення господарського суду Полтавської області від 28.03.2017 залишено без змін.

11.10.2017 Вищий господарський суд України прийняв постанову, якою рішення господарського суду Полтавської області від 28.03.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі №917/2005/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 по справі №917/2005/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФГ "Горобець С.Г." на користь СФГ "С.Г.М" 30000,00 грн збитків, 1378,00 грн витрат по сплаті судового збору, 5040,00 грн витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, 5000,00 грн витрат, понесених для проведення незалежної оцінки ринкової вартості врожаю озимої пшениці від 02.09.2016.

Не погодившись з даним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 по справі №917/2005/16 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було зазначено про наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). Так, за висновком суду наявність протиправної поведінки в діях відповідача характеризується користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що не відповідає дійсності. До того ж, факти щодо нарахованих позивачем збитків є надуманими, односторонніми (підтвердженні довідками, складеними самим господарством).

02.04.2018 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №917/2005/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 у справі №917/2005/16 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Горобець С.Г." надано учасникам провадження строк до 19.04.2018 для надання відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) копії цього відзиву та доданих до нього документів заявнику апеляційної скарги.

Представник позивача 19.04.2018 направив до Харківського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому, позивач зазначає, що відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували відсутність його вини в заподіяннях збитків позивачу, оскільки представники ФГ «Горобець С.Г.» було відомо, що земельна ділянка, кадастровий номер якої №:00:010:0090 була засіяна озимою пшеницею СФГ «С.Г.М.», однак не зважаючи на цю обставину, представниками ФГ «Горобець С.Г.» вона була оброблена та 03.05.2016 на вказаній площі було засіяно кукурудзу. Також в своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на тому, що ним не ставиться питання щодо самовільного зайняття земельної ділянки, а лише про відшкодування спричинених господарством відповідача збитків в зв'язку зі знищенням посівів, оскільки строк дії договору земельної ділянки, державна реєстрація якого здійснена 14.03.2012 дозволяв її орендарю, тобто позивачу, здійснити збір врожаю у встановлені технологією строки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 15.05.2018 об 11:30.

15.05.2018 до початку судового засідання від Фермерського господарства "Горобець С.Г." через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№3605), в якому відповідач просить викликати для допиту свідка ОСОБА_6. Заявлене клопотання мотивоване тим, що в матеріалах судової справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_6 (том 2, арк. 24), доводи якої викликають сумніви щодо їх змісту та достовірності, зокрема доводи, викладені в ній, суперечать самому позову СФГ "С.Г.М.", процедурі державної реєстрації договорів оренди землі станом на 2012 рік, та іншим доказам у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 було відмовлено в задоволенні наданого клопотання про виклик свідка та оголошено перерву у розгляді справи до 29.05.2018 до 10:30 год.

Представники відповідача звернулась до апеляційного господарського суду із заявою (вх.№3946 від 25.05.2018) про стягнення судових витрат в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України з позивача на користь відповідача, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами документів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила відповідну заяву.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення заяви представника відповідача без задоволення, оскільки до зазначеної заяви представником не було надано відповідних доказів, на підтвердження наведених в ній посилань.

25.05.2018 на адресу Харківського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли судові дебати в письмовому вигляді, в яких останній просить рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 по справі №917/2005/16 скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмовлення в задоволенні позову, з огляду на доводи, наведені в апеляційній скарзі, а також враховуючи те, що позивач так і не надав суду належних доказів в підтвердження його права на спірну земельну ділянку і прямого причинного зв'язку між діями відповідача і заявленими збитками та їх розміром.

В своїх письмових поясненнях, наданих через Відділ документообігу та контролю апеляційного суду 29.05.2018, позивач знову підтверджує доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу та вважає доводи заявника апеляційної скарги безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Треті особи по справі на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не скористались наданим процесуальним правом брати участь в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням частини першої та пункту 1 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, явка у судове засідання 29.05.2018 не визнавалася обов'язковою, а в матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 21.03.2007 між Селянським (фермерським) господарством "С.Г.М" (орендар, позивач по справі) та ОСОБА_7 (орендодавцем) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Шилівської сільської ради, загальною площею 1,99 га із терміном дії - 5 років, що визначено у пункті 8 договору.

Факт передачі в користування орендованої земельної ділянки від орендодавця орендарю підтверджується підписаним сторонами актом від 21.03.2007.

20.07.2011 між Селянським (фермерським) господарством "С.Г.М" (орендар, позивач по справі) та ОСОБА_7 (орендодавцем) укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,99 га, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Шилівської сільської ради, загальною площею 1,99 з терміном дії - 5 років.

Відповідно до пункту 37 договору оренди, договір припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчудження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності порядку встановленому законом; ліквідація юридичної особи-орендаря.

Пунктом 38 договору визначено, що дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок не виконання другою стороною обов'язків, передбачених договором; внаслідок випадкового пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотне перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

За твердженнями позивача, зазначений договір було зареєстровано у відділі Держкомзему в Решетиліському районі 14.03.2012 за №02352.

Факт передачі в користування орендованої земельної ділянки від орендодавця орендарю підтверджується підписаним сторонами актом про передачу та прийом земельної ділянки від 20.07.2011.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець за двома договорами оренди спірної земельної ділянки ОСОБА_7 - помер (т. 1 а.с.112).

Після смерті ОСОБА_7, земельну ділянку загальною площею 1,9901 га, кадастровий номер НОМЕР_1 успадкували його онуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2014 є власниками зазначеної спірної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.11.2014 (т. 1 а.с.128-131).

24.07.2015 між Фермерським господарством "Горобець С.Г." (орендар, відповідач по справі) та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського використання, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Шилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області з терміном дії на 7 років, як це визначено у пункті 8 договору.

Факт передачі в користування орендованої земельної ділянки від орендодавця орендарю підтверджується підписаним сторонами актом про передачу та прийом земельної ділянки від 2015 року.

Селянське (фермерське) господарство "С.Г.М." вказує про те, що протягом 2015 року - березень 2016 року фермерським господарством на спірній земельній ділянці було здійснено обробіток ґрунту, внесення добрив, підготовка насіння та сівба, догляд за посівами. У березні 2016 року посіяну СФГ "С.Г.М." озиму пшеницю було знищено сільськогосподарською технікою ФГ "Горобець С.Г.", яке здійснило повторний обробіток зазначеної земельної ділянки. Враховуючи той факт, що ФГ "Горобець С.Г." не відшкодувало СФГ "С.Г.М." вартість виконаних на спірній земельній ділянці робіт, останнє звернулось до суду з позовом про стягнення 30000,00 грн збитків, що є неодержаними доходами, які фермерське господарство могло би отримати в разі реалізації озимої пшениці, зібраної зі спірної земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не надано доказів, що договір оренди від 20.07.2011, укладений між Селянським (фермерським) господарством "С.Г.М" та ОСОБА_7 був розірваний у встановленому договором або законом порядку. З огляду на викладене, спадкоємці за законом - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали права на укладення нового договору оренди спірної земельної ділянки з іншим орендодавцем ФГ "Горобець С.Г." до припинення або розірвання договору оренди від 20.07.2011. Крім того, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували відсутність його вини в заподіянні збитків позивачу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 1, 3 статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Стаття 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є зокрема, строк дії договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що право на орендовану земельну ділянку перейшло до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є спадкоємцями ОСОБА_7 після його смерті, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.11.2014..

24.07.2015 між власниками земельної ділянки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та ФГ "Горобець С.Г." (відповідач у справі) укладений договір оренди землі, яким відповідачу передано в оренду земельна ділянка (пай) площею 1,9901 га кадастровий номер НОМЕР_2 на території Шилівської сільської ради Решетилівського району.

Отже, матеріали справи містять договір оренди спірної земельної ділянки, який було правомірно укладено 24.07.2015 і відносно якого було здійснено державну реєстрацію договору відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 07.10.2015, реєстраційний №45271085 (т. 1 а.с.132).

За висновком суду першої інстанції, наявність протиправної поведінки в діях відповідача характеризується користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів (самовільне зайняття земельної ділянки), але колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком господарського суду.

Згідно з частиною 2 статті 182 Цивільного кодексу України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької ті іншої діяльності.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обстежень» (ч. 5 ст. 126 ЗК України).

Таким чином, з огляду на приписи наведених статей, а також враховуючи, що договір оренди земельної ділянки від 24.07.2015, зареєстрованого належним чином 07.10.2015 в органах державної реєстрації, і відсутність будь-яких спростувань чи приписів, рішень суду щодо визнання правочину недійсним, заявник апеляційної скарги правомірно та законно здійснював господарську (підприємницьку) діяльність на спірній земельній ділянці відповідно до мети створення та Статуту.

Слід відмітити, що позивач визнає той факт, що ФГ «Горобець С.Г.» на законних підставах уклав договір оренди, який належним чином зареєстрований в органах державної реєстрації.

Що ж до договору, укладеного між СФГ «С.Г.М.» та померлим ОСОБА_7 від 20.07.2011, то колегія суддів апеляційної інстанції не може прийняти даний договір в якості беззаперечного доказу правомірного використання спірної земельної ділянки позивачем протягом 2015-2016 років.

Так, за твердженням позивача державна реєстрація даного договору оренди з ОСОБА_7 була проведена відділом Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області 14.03.2012 за реєстраційним номером №002352 (т. 1а.с.58-63,125-126). Проте, звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивачем не було надано до матеріалів справи копії вказаного договору.

Згідно довідки Шилівської сільської ради №02-18/96 від 27.03.2017 Шилівській раді нічого не відомо про укладання в 2012 році договору оренди земельної ділянки площею 1,9900 га кадастровий номер НОМЕР_2 між СФГ "С.Г.М." та померлим ОСОБА_7 (а.с. том. 1 а.с. 207).

Копія договору від 20.07.2011 була надана позивачем тільки під час першого розгляду справи в апеляційному провадженні, тобто в 2017 році, проте в наданій копії відсутня печатка відділу Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області. Печатка також відсутня й у наданих копіях поземельної книги, на яку посилається позивач як на підставу реєстрації його договору оренди, що відповідно до Порядку ведення поземельної книги, затвердженого Постановою КМУ №1021 від 09.09.2009, має бути обов'язковим.

Так, відповідно до пункту 10 вказаного Порядку, Записи до розділів Поземельної книги вносяться державною мовою розбірливо чорнилом чи кульковою ручкою синього або чорного кольору. На підтвердження кожного запису в Поземельній книзі формується з використанням автоматизованої системи аркуш Поземельної книги, який засвідчується підписом посадової особи та скріплюється печаткою територіального органу Держземагентства. Не завірений підписом і не скріплений печаткою запис вважається недійсним.

В матеріалах справи міститься копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (НОМЕР_3) від 01.10.2014 - тобто до укладання договору оренди з ФГ «Горобець С.Г.», в якому відображено дату державної реєстрації договору оренди з СФГ «С.Г.М.» - 03.05.2007 строком на 5 років.

Відповідно до частини 6 статті 91 Господарського кодексу України, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не було обґрунтовано неможливість подання у вказаний строк договір від 20.07.2011, а також те, що не надано підтверджень його державної реєстрації у порядку, визначеному законом, колегія суддів апеляційної інстанції не може прийняти до уваги зазначений договір оренди земельної ділянки.

Стосовно доказів позивача, про виплату орендної плати третім особам за 2015-2016 роки за даним позовом, слід зазначити, що відомості про отримання орендної плати третіми особами за вказані роки в матеріалах справи відсутні.

Вважаючи, що предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 30 000,00 грн, на позивача покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір і наявністю вини.

Згідно ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч.1 ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки боржника; 2) наявність збитків; 3) безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та настанням збитків; 4) вини боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В даному випадку позивач не надав ані в суд першої інстанції, ані в суд апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження наявності протиправної поведінки відповідача, як і відсутні докази наявності вини відповідача у понесених позивачем заявлених збитків. Крім того, позивач не надав належних доказів на підтвердження свого права на спірну земельну ділянку та прямого причинного зв'язку між діями відповідача та заявленими збитками і їх розміром.

Статтею 74 ГПК України, в редакції закону від 03.10.2017, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України, в редакції закону від 03.10.2017, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 вказаної редакції ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проте, рішення суду першої інстанції наведеним вище вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ч.1 ст. 275, п.1 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, в редакції закону від 03.10.2017, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Горобець С.Г.» задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 у справі №917/2005/16 скасувати.

В позові відмовити.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «С.Г.М.» (38353, вул. Молодіжна, 4, с. Рокита Великобагачанського району, Полтавська область, 1) на користь Фермерського господарства «Горобець С.Г.» (38430, вул.. Набережна, 20, с. Шалівка Решетилівського району, Полтавська область, ) 2067,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04.06.2018

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пелипенко Н.М.