ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.05.2018 Справа № 920/1198/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1198/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Низівської селищної ради Сумського району Сумської області (вул. Шлях, буд. 19, смт. Низи, Сумський район, Сумська область),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгоспзабезпечення» (вул. Радгоспна, буд. 19, смт. Низи, Сумський район, Сумська область),

про стягнення 158562,04 грн. на підставі частини другої статі 152, статті 157 Земельного кодексу України та статті 1166 Цивільного кодексу України,

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 12.12.2017,

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 11/02-18 від 11.01.2018.

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні, розпочатому 23.05.2018 о 12 год. 00 хв. відповідно до приписів частини п?ятої статті 183 та п?ятої статті 233 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 11 год. 40 хв. 31.05.2018.

Позивач у грудні 2017 року звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою б/н від 12.12.2017 (вх. № 3646 від 13.12.2017), в якій просить суд сягнути з відповідача збитки в розмірі 158562,04 грн. заподіяні внаслідок користування земельною ділянкою площею 3,1348 га, розташованою за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 без правовстановлюючих документів, а також судові витрати.

Відповідач у відзиві № 11/01-18 від 11.01.2018 на позовну заяву заперечує проти позовних вимог і просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність протиправної поведінки відповідача, вини та будь-якої шкоди заподіяної позивачеві внаслідок користування відповідачем вищезгаданою земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

17.01.2018 позивачем надано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який Низівська селищна рада Сумського району Сумської області очікує понести у звязку з розглядом справи.

Разом із зазначеними письмовими поясненнями № 11/01-27 від 05.02.2018 відповідач надав суду для долучення до матеріалів даної справи докази звернення відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський земельний кадастр» щодо виконання умов договору № 93 від 21.10.2016 на виконання робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: лист відповідача № 22 від 01.06.2017 та лист відповідь № 51/1 від 12.06.2017.

14.02.2018 представником позивача надано до суду відповідь на відзив (вх. № 1289 від 14.02.2018), в якому останній зазначає, що посилання відповідача на те, що він як добросовісний користувач сплачує оренду плату на рахунок 18010600, код отримувача 3797021 (Управління Державної казначейської служби України у Сумському районі Сумської області), не звільняє його від обовязку оформити право користування земельною ділянкою та сплачувати орендну плату саме власнику земельної ділянки Низівській селищній раді.

У письмових поясненнях щодо наданих відповідачем до суду доказів (вх. № 1290 від 14.02.2018) представник позивача зазначає, що надані відповідачем разом із письмовими поясненнями № 11/01-27 від 05.02.2018 докази звернення відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський земельний кадастр» щодо виконання умов договору № 93 від 21.10.2016 на виконання робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: лист відповідача № 22 від 01.06.2017 та лист відповідь № 51/1 від 12.06.2017, не можуть свідчити про те, що відповідачем вживалися належні заходи, спрямовані на своєчасне оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

19.03.2018 представником відповідача надано суду письмові пояснення № 01/03-18 від 07.03.2018 на відповідь на відзив, де представник відповідача зазначає, що факт продажу відповідачем частини будівель належних йому на праві власності визнається позивачем у рішенні Низівської селищної ради Сумського району Сумської області від 02.06.2016, яким відповідачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, в звязку з продажем деяких господарських приміщень.

Відповідач зазначає, що позивач розрахував збитки в сумі 158562,04 грн., виходячи з розміру земельної ділянки площею 3,1348 га, тоді як відповідач користується фактично земельною ділянкою площею 2,75 га, крім того, позивачем, при визначенні розміру заподіяних збитків, не враховані отримані від відповідача протягом 2016-2017 років грошові кошти за користування земельною ділянкою.

22.05.2018 представником відповідача надано до суду копії договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.06.2008 та від 10.04.2008, розташованих на орендованій відповідачем земельній ділянці.

31.05.2018 представником позивача подано до суду письмові пояснення (вх. № 4110 від 31.05.2018), в яких він зазначає, що орендна плата за договором оренди земельної ділянки від 04.01.2006 відповідачем у 2016 році здійснювалась сплата орендної плати на р/р 0356 на загальну суму 39765,70 грн. Після нарахування комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам за період з 13.07.2016 по 31.10.2017, відповідачем в період з 20.11.2017 по 08.12.2017 здійснено платежі з орендної плати на суму 61429,10 грн., і враховуючи факт оплати відповідачем в період з 20.11.2017 по 08.12.2017 орендної плати в сумі 61429,10 грн., то розмір збитків, що підлягає сплаті складає 97132,94 грн.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Розглянувши письмові пояснення представника позивача б/н, б/д (вх. № 4110 від 31.05.2018), суд вважає за необхідне зазначити, що дані письмові пояснення представника позивача по своїй суті є заявою про зменшення розміру позовних вимог, оскільки така заява про зменшення розміру позовних вимог подана представником позивача з порушенням вимог пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає без розгляду заяву представника позивача б/н, б/д (вх. № 4110 від 31.05.2018) про зменшення розміру позовних вимог, але приймає її до відома.

Враховуючи те, що судом остаточно зясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, судом, ухвалою від 10.04.2018 у справі № 920/1198/17, закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.05.2018 о 12 год. 40 хв.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

В судовому засіданні 31.05.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

04.01.2006 між сторонами укладено договір оренди землі (надалі - договір), згідно якого передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0005 загальною площею 3,1348 га, що знаходиться за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36, строком на 10 років, який зареєстрований 13.07.2006 року за №97 у Сумському районному відділі ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України.

Згідно пункту 1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для іншого сільськогосподарського призначення (обслуговування господарських будівель), яка знаходиться в смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 на території Низівської селищної ради Сумського району, Сумської області.

Пунктом 2 договору визначено, що на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна, а також інші обєкти інфраструктури - нежитлові приміщення цілісного майнового комплексу.

Згідно пункту 8 договору, договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно акта приймання-передачі земельної ділянки від 14.07.2006 на підставі рішення Низівської селищної ради 27 сесії 4 скликання від 24.03.2006 позивачем (орендодавцем) передано земельну ділянку, а відповідачем (орендарем) прийнято земельну ділянку площею 3,1348 га за встановленими на план-схемі межами. Межі земельної ділянки проходять по залізобетонній огорожі та умовні лінії, які закріплені межовими знаками встановленого зразка і передані на збереження орендарю земельної ділянки. Вказаний акт підписаний головою Низівської селищної ради, директором ТОВ «Сільгоспзабезпечення» та представником Сумського районного відділу земельних ресурсів.

14.07.2006 року складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання погодження (встановлення) та закріплення в натурі (на місцевості) меж вищезгаданої земельної ділянки, на підтвердження того, що проведено в натурі погодження та закріплення існуючих меж земельної ділянки переданої відповідачеві у довгострокову оренду строком на 10 років, що знаходиться на території Низівської селищної ради, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36. Акт підписаний головою Низівської селищної ради, директором ТОВ «Сільгоспзабезпечення», начальником Сумського районного відділу земельних ресурсів та суміжними землекористувачами.

Листом від 10.09.2014 № 757/02-22 позивач повідомив відповідача про необхідність отримання витягу з нормативно грошової оцінки землі та підписати додаткову угоду до діючого договору оренди землі зі зміною орендної плати з 1,1 на 3 відсотки від нормативно грошової оцінки землі.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.12.2014 року у справі № 920/1974/14 за позовом прокурора Сумського району в інтересах Низівської селищної ради Сумського району до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгоспзабезпечення» про зміну умов договору оренди землі було внесено зміни до договору оренди землі в частині орендної плати та нормативно грошової оцінки землі.

20.01.2015 року відповідач звернувся до позивача з листом про зменшення земельної ділянки, яка знаходиться в оренді з 3,1348 га до 1,148 га.

Вказану заяву Низівська селищна рада розглянула на черговій сесії та відмовила відповідачеві у зменшенні орендованої земельної ділянки у зв?язку з тим, що вся площа орендованої земельної ділянки щільно забудована, окремої земельної ділянки розміром 2,0 га не зайнятої виробничими приміщеннями не має.

Позивач зазначає, що з його боку до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки неодноразово надсилалися на адресу орендаря (відповідача) пропозиції про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки з підписаними з боку орендодавця двома примірниками додаткової угоди, проте, відповідач не підписував надіслані на його адресу додаткові угоди. Строк дії договору оренди земельної ділянки сплив 04.01.2016 року, але відповідач продовжував, і до цього часу продовжує безперервно користуватися вищезазначеною земельною ділянкою, за актом приймання-передачі земельну ділянку відповідач позивачеві не передав.

17.10.2016 позивачем надіслана на адресу відповідача листа-повідомлення щодо припинення дії договору оренди землі у зв?язку з не досягненням сторонами згоди стосовно поновлення договору оренди землі на новий строк згідно з приписами Закону України «Про оренду землі».

Обґрунтовуючи позов статтями 152, 156, 157 Земельного кодексу України, статтями 22, 1166 Цивільного кодексу України, Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року за № 284, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані використанням земельної ділянки за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 (кадастровий номер :05:001:0005) без правовстановлюючих документів (договору оренди), які полягають в неотриманні орендної плати за землю за період з 13.07.2016 року по 31.10.2017 року у сумі 158562,04 грн.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки він звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський земельний кадастр» щодо виконання умов договору № 93 від 21.10.2016 на виконання робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та як добросовісний користувач сплачує оренду плату на рахунок 18010600, код отримувача 3797021 (Управління Державної казначейської служби України у Сумському районі Сумської області).

Позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що наведені ним обставини не звільняють відповідача від обовязку оформити право користування земельною ділянкою та сплачувати орендну плату саме власнику земельної ділянки Низівській селищній раді, а надані відповідачем докази, а саме: лист відповідача № 22 від 01.06.2017 та лист відповідь № 51/1 від 12.06.2017, не можуть свідчити про те, що відповідачем вживалися належні заходи, спрямовані на своєчасне оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Згідно статті 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для вдоволення своїх вимог. У разі невиконання орендарем обовязку щодо повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю збитки.

Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України).

Статтею 157 Земельного кодексу України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських І міст обласного значення) рад.

Низівська селищна рада звернулася до Сумської районної державної адміністрації з проханням доручити комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам розглянути питання щодо визначення розміру збитків, у вигляді неодержаного доходу, завданих Низівській селищній раді відповідачем в результаті використання останнім земельної ділянки площею 3,1348 га за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 без правовстановлюючих документів.

Згідно з вимогами Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відповідною комісією 28.11.2017 складено акт № 1 щодо визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, який затверджено головою Сумської районної державної адміністрації.

Відповідно до вказаного акту комісія дійшла висновку, що територіальній громаді селища Низи внаслідок зайняття та використання відповідачем вищезгаданої земельної ділянки без правовстановлюючих документів завдано збитків у вигляді неодержаної орендної плати за землю за період з 13.07.2016 по 31.10.2017 в сумі 158562,04 грн.

Разом з тим, суд розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди, передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Згідно статті 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Земельна ділянка передана відповідачеві за актом приймання-передачі 14.07.2006. Договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2006 року зареєстрований Сумським районним відділом ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України 13 липня 2006 року за № 97.

Пунктом 8 договору визначено, що договір укладено на 10 років.

Тобто, в даному випадку строк дії договору оренди землі сплив у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства України 13 липня 2016 року, а не як зазначає позивач у позовній заяві з 04 січня 2016 року.

Після закінчення терміну дії договору оренди землі, відповідач продовжував користуватися частиною земельної ділянки та сплачував орендну плату за землю в надалі, а позивач отримував орендну плату за землю та не наполягав на передачі йому земельної ділянки.

Лише 17 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про повернення земельної ділянки, при цьому не зазначив яким чином можна повернути земельну ділянку, розташовану під будівлями та спорудами, що є власністю відповідача.

Позивач зазначає, що протиправність дій відповідача та його вина полягає у користуванні земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Проте, до закінчення строку дії договору відповідач неодноразово звертався до позивача стосовно зменшення розміру орендованої земельної ділянки, просив надати в оренду земельну ділянку лише під будівлями та спорудами, оскільки вся земельна ділянка площею 3,1348 га фактично ним не використовується та просив продовжити термін дії договору. Позивач, зокрема, рішенням від 26.01.2015 відмовив відповідачеві у зменшенні розміру земельної ділянки з 3,148 га до 1,148 га, у звязку з недоцільністю зменшення орендованої відповідачем земельної ділянки на 2,0 га, так як вся площа земельної ділянки щільно забудована, окремої земельної ділянки розміром 2,0 га не зайнятої виробничими приміщеннями не має.

30.05.2016 відповідач знову звернувся до позивача із заявою, в якій, у звязку з закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки та фінансовою неможливістю використовувати земельну ділянку площею 3,1348 га, просив зменшити земельну ділянку до 1,14 га та надати дозвіл на розробку технічної документації даної ділянки.

У 2016 році відповідач продав частину приміщень, розташованих на орендованій земельній ділянці, що підтверджується наданими відповідачем копіями договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.06.2008 та від 10.04.2008, розташованих на орендованій відповідачем земельній ділянці, а відповідно статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У звязку з продажем частини нежитлових приміщень, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач зменшився, а в даному випадку відповідно до норм чинного земельного законодавства на підставі рішення органів місцевого самоврядування розробляється проект землеустрою, земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер та проектна документація затверджується рішенням органів місцевого самоврядування. Після цього укладається договір оренди вже на іншу земельну ділянку. Тому, відповідач звернувся до позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд площею 2,57 га, які залишились у власності відповідача.

Рішенням девятої сесії сьомого скликання Низівської селищної ради Сумського району Сумської області від 02.06.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд ТОВ «Сільгоспзабезпечення», відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд орієнтовною площею 2,57 га за адресою: смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 в звязку з продажем деяких господарських будівель та закінченням договору оренди землі; та зобовязано відповідача замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд орієнтовною площею 2,57 га за адресою: смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 в проектній організації, що має ліцензію на проведення даних робіт.

А відтак позивач своїм рішенням від 02 червня 2016 року фактично підтвердив, що в користуванні відповідача знаходиться земельна ділянка площею 2,75 га.

Проте позивач на вищезазначене рішення від 02 червня 2016 року у позовній заяві не послався та не додав його до позову, а комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам здійснено розрахунок збитків, виходячи з площі земельної ділянки 3,1348 га, а не 2,75 га, що є безпідставним та неправомірним.

Відповідач, на виконання вимог рішення Низівської селищної ради Сумської області Сумського району від 02 червня 2016 року відповідач уклав зі землевпорядною організацією договір на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,57 га з терміном виконання робіт до квітня 2017 року, копія якого додано до його відзиву на позовну заяву.

Як повідомив суду відповідач технічна документація щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд орієнтовною площею 2,57 га за адресою: смт. Низи, вул. Цукровиків, 36, по незалежним від відповідача обставинам, не передана виконавцем відповідачеві та не затверджена позивачем у відповідності до норм чинного законодавства, без чого є неможливим укладення нового договору оренду.

Крім того, згідно принципу цілісності земельної ділянки з будівлею, яка на ній розташована, право особи на користування земельною ділянкою припиняється із припиненням права власності цієї особи на будівлю.

Як уже зазначалося раніше, факт продажу частини будівель, розташованих на орендованій земельній ділянці підтверджується також і позивачем саме рішенням Низівської селищної ради Сумського району Сумської області від 02 червня 2016 року, яким відповідачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, в звязку з продажем деяких господарських будівель (пункт 1 рішення Низівської селищної ради від 02.06.2016).

Посилання позивача на той факт, що йому не було надано відповідачем документів, підтверджуючих факт продажу є безпідставним, оскільки вищезазначене рішення могло бути прийнято лише на підставі відповідної заяви та доданих до неї документів, зокрема документів, що підтверджують факт відчуження нерухомого майна.

Згідно статті 33 Закону України «Про оренду землі», у разі зміни меж земельної ділянки укладається новий договір оренди, а не подовжується існуючий.

В даному випадку, в звязку зі продажем частини господарських будівель у 2016 році, змінились межі земельної ділянки, тож під будівлями та спорудами відповідача фактично сформувалась нова земельна ділянка орієнтовною площею 2,75 га, а відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій», у разі формування нових земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Проекти землеустрою, згідно вимог статті 50 Закону України «Про землеустрій», складаються на підставі рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На виконання вимог земельного законодавства України, відповідач отримав необхідний дозвіл органу місцевого самоврядування (рішення від 02.06.2016) та виконав, покладений на нього даним рішенням обовязок, замовивши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в землевпорядній організації, яка має відповідну ліцензію.

Слід зазначити, що будь-яких строків виготовлення та подання на затвердження проекту землеустрою, у згаданому рішенні позивачем встановлено не було, а тому посилання позивача у відповіді на відзив на те, що відповідач не виготовив проект землеустрою та не подав його на затвердження до закінчення строку договору оренди землі є безпідставним.

21 жовтня 2016 року відповідач уклав відповідний договір, але по незалежним від нього обставинам на даний час проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не узгоджений та не переданий йому виконавцем. 01 червня 2017 року відповідач звернувся до виконавця робіт з листом про надання інформації щодо виконання умов договору, в якому просив повідомити про причини невиконання умов договору щодо строку виконання робіт. 26 червня 2017 року відповідачем отримано відповідь № 51/1 від 12.06.2017, в якій ТОВ «СУМСЬКИЙ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАДАСТР» зазначало, що воно не може виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки до розроблення та затвердження детального плану селища Низи.

Таким чином, позивач безпідставно посилається на те, що відповідач ухилявся від оформлення земельної ділянки та укладення договору оренди землі, а зазначені вище обставини вказують на те, що в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення.

Крім того, відсутня і сама шкода, нібито заподіяна позивачеві, оскільки згідно з підпунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому, органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Податкового кодексу України, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Також, відповідно до пункту 286.4 статті 286 Податкового кодексу України, за нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Тобто, як вбачається зі норм чинного Податкового законодавства України, контроль за нарахуванням та сплатою орендних платежів та податку за землю покладено на податкові органи.

Відповідач, як добросовісний платник податків і зборів, та землекористувач, щорічно подавав податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) зі щомісячним розрахунком суми земельного податку (орендної плати) на земельну ділянку площею 3,1348 га, зокрема, за 2016 рік (квитанція № 2 від 19.02.2016), за 2017 рік (квитанція № 2 від 15.02.2017), копії яких додано відповідачем до відзиву.

Всього відповідачем, згідно податкових декларацій, було заявлено до сплати орендної плати за землю: у 2016 році - 117272,87 грн., у 2017 році -124309,24 гри.

Як вбачається з договору оренди землі від 04.01.2006 та рішення господарського суду від 16.12.2014 року у справі № 920/1974/14, розмір орендної плати за земельну ділянку площею 3,1348 га встановлений 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 2184015,16 грн. і за рік становить 65520, 45 грн., щомісячний розмір орендної плати становить 5460,04 грн.

Не зважаючи на відсутність укладеного належним чином договору оренди землі, відповідач, після спливу терміну дії договору, продовжував подавати відповідні податкові декларації з плати за землю та сплачувати орендну плату, що вбачається з роздруківок з електронного кабінету платника податків Державної фіскальної служби України (орендна плата за землю, код класифікації доходів бюджету 18010600) станом на 31.12.2016 та станом на 21.12.2017, відповідачем було сплачено орендної плати: у 2016 році - 54675,43, у 2017 році - 87897,76 грн.

Також факт сплати відповідачем орендної плати за землю за період 2016-2017 років підтверджується листом ГУ ДФС у Сумській області № 4/10/18-28-12-0317 від 02.01.2018.

Як вбачається зі вищезазначеного листа відповідачем у 2016 та 2017 роках було сплачено орендної плати за земельну ділянку (кадастровий номер :05:001:0005, загальною площею 3,1348 га) у 2016 році - 54675,43 грн., у 2017 році 87897,76 грн., всього за два роки сплачено 142573,19 грн.

При цьому фактично відповідач користувався земельною ділянкою в розмірі 2,75 га, що підтверджується рішенням Низівської селищної ради Сумського району Сумської області.

Крім того, згідно податкової вимоги від 23 жовтня 2017 року № 5149-17, контролюючий орган ГУ ДФС у Сумській області вимагає від відповідача сплатити суму податкового богу, а саме, орендну плату за землю (код класифікації доходів бюджету 18010600), яка станом на 22 жовтня 2017 року складає 29693,37 грн.

Крім того, оскільки згідно податкового законодавства України, єдиним органом контролюючим нарахування та сплату орендних платежів та земельного податку є податковий орган, 25 січня 2018 року між відповідачем та ГУ ДФС у Сумській області було укладено договір № 3 про розстрочення податкового боргу зі сплати орендної плати в сумі 112776,10 грн. (96304,34 грн. орендна плата та пеня 10414,39 грн.) до 20 грудня 2018 року.

Після нарахування комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам за період з 13.07.2016 по 31.10.2017, відповідачем в період з 20.11.2017 по 08.12.2017 здійснено платежі з орендної плати на суму 61429,10 грн.

У 2018 році платіжними дорученнями № 34 від 12.02.2018, № 45 від 19.02.2018 відповідачем перераховано ще 20611,14 грн.

З наведеного вбачається, що відповідача за період з 01.01.2016 по 19.0.2018 на розрахунковий рахунок Низівської сільської ради сплачено орендної плати 163184,00 грн. та по договору про розстрочення податкового боргу до грудня 2018 року буде сплачено ще 96304,34 грн. орендної плати та 10414,39 грн. пені.

А тому, як вбачається з вищенаведеного та перелічених вище доказів, позивач не міг отримати збитки у період з 13.07.2016 по 31.10.2017 в сумі 97132,94 грн. у вигляді неодержаного доходу, в результаті використання відповідачем земельної ділянки у 2016-2017 роках без правовстановлюючих документів, оскільки за використання земельної ділянки у 2016-2017 роках відповідачем були сплачені позивачеві грошові кошти в якості орендної плати в сумі 163184,33 грн.

Грошові кошти в якості орендної плати в сумі 163184,33 грн. з 01 січня 2016 року по 2018 рік перераховувались відповідачем на розрахунковий рахунок 0356, код класифікації доходів бюджету 18010600, а як вбачається з реквізитів рахунків для обліку доходів місцевого бюджету у Сумській області, отримувач коштів по особовому рахунку є УК Сумському р/смт. Низи/орендна плата з юридичних осіб.

Посилання позивача у відповіді на те, що згідно правової позиції Верховного суду України, викладеній в постанові від 07.10.2015 № 3-741гс 5 у справі № 916/3371/14, відповідач не є власником земельної ділянки, тому він не є субєктом сплати податку за землю, тож і не може стверджувати, що добросовісно виконав обовязок зі сплати податку на землю, суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з наданих відповідачем суду платіжних доручень, відповідач сплачував орендну плату, а не земельний податок. Як вбачається зі рішення суду першої інстанції у справі № 916/3371/14, зміненого постановою Верховного суду України № 3-741гс15, на яку посилається позивач, предметом позову є збитки за без документальне використання земельної ділянки з урахуванням сплаченого відповідачем земельного податку. Тобто, нараховані позивачем у справі збитки за без документарне використання земельної ділянки нараховані з урахуванням сплаченого відповідачем земельного податку.

За приписами частини першої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331 та статті 657 Цивільного кодексу України, покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

Упущеною вигодою за змістом статті 22 Цивільного кодексу України і частини другої статті 224, статті 225 Господарського кодексу України, вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За змістом статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Загальні підстави та порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначені статтями 156, 157 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не повязаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, в т.ч. шляхом прийняття органами місцевого самоврядування рішень з цього приводу.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи даний спір необхідно брати до уваги загальні положення статті 22 глави 82 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний суд у постановах від 28.02.2018 у справі № 922/1340/17 та від 13.03.2018 у справі № 920/984/15.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Заявник повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, враховуючи положення статті 22 Цивільного кодексу України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобовязання.

Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 07.10.2015 № 3-741гс5 у справі № 916/3371/14, акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків затверджується рішенням виконавчого комітету, а наданий позивачем акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків заподіяних власникам та землекористувачам від 28.11.2017, на який він посилається як на підставу позовних вимог не затверджений віповідним рішенням виконавчого комітету, в той час коли згідно статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», саме на виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад покладені повноваження у сфері регулювання земельних відносин.

Крім того, позивач розраховує збитки в сумі 97132,94 грн., виходячи з розміру земельної ділянки площею 3,1348 га, тоді як відповідач користується фактично земельною ділянкою площею 2,75 га.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач упродовж спірного періоду додержувався правил здійснення господарської діяльності, вживав необхідних заходів для оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою, вносив плату за землю у формі земельного податку, а позивачем не надано доказів ухилення відповідачем від укладення договору оренди або перешкоджання позивачеві отримати доходи від оренди земельної ділянки, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на останнього обовязку з виплати збитків у виді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки) відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України і частини другої статті 224 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14, від 18.05.2016 у справі № 3-194гс16, від 18.05.2016 у справі № 3-271гс16, від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 30.11.2016 у справі № 3-1271гс16.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище норми матеріального права, підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 97132,94 грн. збитків у вигляді неодержаних доходів за період 13.07.2016 по 31.10.2017 в даному випадку відсутні, а заперечення відповідача є обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь збитків задоволенню не підлягають у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача у звязку з відмовою в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 185, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника позивача - Низівської селищної ради Сумського району Сумської області (вул. Шлях, буд. 19, смт. Низи, Сумський район, Сумська область) про зменшення розміру позовних вимог, викладену у письмових поясненнях б/н, б/д (вх. № 4110 від 31.05.2018) залишити без розгляду.

2. В задоволенні позовних вимог відмовити.

3. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 08 червня 2018 року.

Суддя Н.О. Спиридонова