ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 902/330/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:

заявника (боржника) - Гончар О.І., Голова правління Гребенюк О.В.

кредиторів (Вінницького національного аграрного університету) - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке"

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду

від 14.11.2017

у складі колегії суддів: Павлюк І.Ю. (головуючого), Демидюк О.О., Крейбух О.Г.

та на ухвалу Господарського суду Вінницької області

від 03.10.2017

у складі судді: Тісецького С.С.

у справі № 902/330/17

за заявою боржника колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою суду від 29.05.2017 порушено провадження у справі №902/330/17 про банкрутство колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке".

2. 13.06.2017 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява Вінницького національного аграрного університету № 12-46-1338 від 08.06.2017 про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі № 902/330/17, а саме боргу в розмірі 824 026,50 грн., що виник внаслідок неналежного виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі № 9/103-08.

3. 17.07.2017 до суду від Вінницького національного аграрного університету надійшла уточнена заява № 12-46-1717 від 17.07.2017 про грошові вимоги до боржника, в якій заявник просить визнати вимоги у розмірі 1 556 442,68 грн., з яких: 824 026,50 грн. боргу, 657 780,19 грн. інфляційних за період з липня 2014 по червень 2017, 74 635,99 грн. - три відсотки річних за період з 01.07.2014 по 01.07.2017.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Ухвалою господарського суду Вінницької області від 03.10.2017 у справі №902/330/17 про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017 (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, з урахуванням уточненої заяви №12-46-1717 від 17.07.2017 - задоволено частково. Визнано грошові вимоги Вінницького національного аграрного університету до Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" по справі №902/330/17 у розмірі 1 538 056,73грн., з яких: 824 026,50грн. боргу (четверта черга задоволення), 641 629,27грн. інфляційних (шоста черга задоволення), 72 400,96грн. - 3% річних (шоста черга задоволення); а також 6 400,00грн. судового збору (перша черга задоволення).

5. Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Колективне сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні заяви.

6. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 у справі № 902/330/17 ухвалу господарського суду Вінницької області від 03.10.2017 у справі №902/330/17 залишено без змін, а апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

7. 22.11.2017 колективним сільськогосподарським підприємством "Іллінецьке" до Вищого господарського суду України через Рівненський апеляційний господарський суд подано касаційну скаргу від 22 листопада 2017 року на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2017 у справі № 902/330/17, підтвердженням чого є відбиток штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

8. 04.01.2018, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа № 902/330/17 Господарського суду Вінницької області разом з вказаною касаційною скаргою колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 902/330/17 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, заяви) між суддями від 03.03.2018.

10. Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2018, відкрито касаційне провадження у справі № 902/330/17 за касаційною скаргою колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" від 22.11.2017 на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2017; призначено розгляд касаційної скарги на 31.05.2018.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

11. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, Колективним сільськогосподарським підприємством "Іллінецьке" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанцій та ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні заяви Вінницького національного аграрного університету про визнання грошових вимог до боржника.

12. Вказана скарга мотивована наступним:

12.1 Суд першої інстанції, встановивши відсутність у справі дублікату ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08 мав би відмовити повністю у задоволенні заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017 (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, з урахуванням уточненої заяви №12-46-1717 від 17.07.2017.

12.2 Суд першої інстанції фактично розглянув дві заяви: заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017 (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017) про визнання грошових вимог до боржника в загальному розмірі 824 026,50грн. та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17 та заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017 про визнання грошових вимог до боржника в загальному розмірі 1 556 442,68 грн. та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, якою суму вимог збільшено з суми 824 026,50грн. до 1 556 442,68грн. за рахунок 657 780,19грн. інфляційних збитків, 74 635,99грн. 3% річних. Скаржник вважає, що в ситуації наявності двох заяв кредитора, необхідно виходити з норм статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

12.3 У зв'язку з поданням уточненої заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017 не повинна розглядатись заява Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017 (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017).

12.4 Розгляд заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017 (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017) можливий був лише за умови відкликання уточненої заяви Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017.

12.5 Стосовно уточненої заяви, що надійшла після 30 денного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство має бути застосована норма, передбачена частиною 4 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

12.6 За умови, якби до матеріалів справи у тридцятиденний строк після офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство був би наданий дублікат ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08, тоді уточнену заяву Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017 слід було б розглядати за нормою, передбаченою частиною 4 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

12.7 Нарахування кредитором передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з невиконанням мирової угоди, є безпідставними, оскільки мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

14. Вінницьким національним аграрним університетом подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

15. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

16. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

17. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Судами попередніх інстанцій при розгляді справи було встановлено наступне.

18.1 01.06.2017 оприлюднено оголошення про порушення провадження у справі №902/330/17 про банкрутство Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" на веб-сайті Вищого господарського суду України, згідно якого встановлено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

18.2 13.06.2017 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява Вінницького національного аграрного університету №12-46-1338 від 08.06.2017 (вх.№06-54/232/17 від 13.06.2017) про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17, а саме боргу в розмірі 824 026,50грн., що виник внаслідок неналежного виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08.

18.3 Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 15.06.2017 у справі №902/330/17 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.07.2017.

18.4 03.07.2017 на електронну адресу господарського суду Вінницької області надійшло повідомлення арбітражного керуючого Назаренка С.А. №02-06/475 від 30.06.2017 про визнання грошових вимог Вінницького національного аграрного університету в сумі 824 026,50грн. заборгованості та 3 200,00грн. судового збору.

18.5 Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04.07.2017 у справі №902/330/17 розгляд кредиторської заяви відкладено на 19.07.2017.

18.6 17.07.2017 до Господарського суду Вінницької області від Вінницького національного аграрного університету надійшла уточнена заява №12-46-1717 від 17.07.2017 про грошові вимоги до боржника, в якій заявник просить визнати вимоги у розмірі 1 556 442,68 грн., з яких: 824 026,50 грн. боргу, 657 780,19 грн. інфляційних за період з липня 2014 по червень 2017, 74 635,99 грн. - три відсотки річних за період з 01.07.2014 по 01.07.2017.

18.7 Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.07.2017 у справі №902/330/17 розгляд заяви відкладено на 05.09.2017.

18.8 04.09.2017 на електронну адресу господарського суду Вінницької області надійшло повідомлення №02-06/511 від 01.09.2017 (поштою вказане повідомлення надійшло до господарського суду Вінницької області 07.09.2017) арбітражного керуючого Назаренка С.А. про результати розгляду уточненої заяви Вінницького національного аграрного університету, в якому арбітражний керуючий визнає кредиторські вимоги у повному обсязі, в розмірі 1 556 442,68 грн.

18.9 Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.09.2017 розгляд заяви Вінницького національного аграрного університету відкладено на 03.10.2017.

18.10 Також, 21.09.2017 заявником надано до Господарського суду Вінницької області розрахунок №12-46-2264 від 19.09.2017 трьох відсотків річних та інфляційних збитків за період з 01.07.2014 по 28.05.2017 (до винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство від 29.05.2017 у справі №902/330/17). Згідно вказаного розрахунку, сума трьох відсотків річних заявлених за період з 01.07.2014 по 28.05.2017 становить 72 400,96 грн., а сума інфляційних втрат заявлених за період з липня 2014 по травень 2017 становить - 641 629,27грн.

18.11 З урахуванням наведених положень, уточнена заява Вінницького національного аграрного університету №12-46-1717 від 17.07.2017 про грошові вимоги до боржника, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, прийнята судом, а тому з її врахуванням предметом розгляду є кредиторські вимоги у розмірі 1 556 442,68 грн., з яких: 824 026,50 грн. боргу, 657 780,19 грн. інфляційних, 74 635,99 грн. - три відсотки річних.

19. В силу приписів статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

20. Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

21. Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 5 статті 55 Конституції України).

22. Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

23. Провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 4-1, 12 та 15, в редакції чинній до 15.12.2017) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особливостей.

24. Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

25. У відповідності до частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

26. Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

27. За приписами статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

28. Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошень про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

29. У відповідності до абзацу 4 частини 8 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

30. Передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

31. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

32. Господарським процесуальним кодексом України, в редакції чинній до 15.12.2017, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

33. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що як свідчить зміст заяв та наявні матеріали справи, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08 за позовом Вінницького державного аграрного університету до Іллінецького державного аграрного коледжу, Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" (правонаступником якого є Колективне сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке") про стягнення 2 621 424, 56грн. заборгованості, затверджено мирову угоду, за умовами якої Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" зобов'язується на протязі 3 (трьох) років сплатити Вінницькому державному аграрному університету рівними частками суму заборгованості - 1 408 500грн., а саме: до 15.11.2009 - 469 500,00 грн., до 15.11.2010 - 469 500,00грн., до 15.11.2011 - 469 500,00грн..

35. Враховуючи невиконанням боржником в добровільному порядку вимог мирової угоди, Вінницьким державним аграрним університетом 25.03.2010 подано до органу виконавчої служби заяву про порушення виконавчого провадження. Так, на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження № ВП 39569098 з примусового виконання ухвали суду від 29.01.2009 у справі №9/103-08 про стягнення 934 000,00грн..

36. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 у справі №9/103-08 задоволено заяву Вінницького національного аграрного університету №12-1212 від 07.05.2012 про видачу дубліката ухвали про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009; видано дублікат ухвали господарського суду Вінницької області про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009; також вирішено ухвалу господарського суду Вінницької області про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009 вважати такою, що втратила чинність.

37. Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що винесення судом 14.05.2012 у справі №9/103-08 ухвали про видачу дубліката ухвали господарського суду Вінницької області про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі №9/103-08 від 29.01.2009, не змінює її зміст, дату винесення та правові наслідки, що настають для сторін після її прийняття.

38. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 26.05.2015 у справі №9/103-08 замінено боржника у виконавчому провадженні із виконання ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08 Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" його правонаступником Колективним сільськогосподарським підприємством "Іллінецьке".

39. Постановою від 01.07.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Білоконь Русланою Павлівною замінено боржника у виконавчому провадженні № ВП 39569098 з примусового виконання ухвали Господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08 - з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Іллінецьке" його правонаступником в особі Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" .

40. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, до заяви від 08.06.2017 №12-46-1338 про визнання грошових вимог до боржника та включення до реєстру вимог кредиторів у справі №902/330/17 Вінницьким державним аграрним університетом додано копію ухвали Господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08, тобто документ, який беззаперечно підтверджує існування відповідного зобов'язання Колективного сільськогосподарського підприємства "Ілллінецьке" перед Вінницьким національним аграрним університетом та документи виконавчого провадження з примусового виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08.

41. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Вінницький державний аграрний університет не може надати для огляду суду оригінал ухвали господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08, оскільки він знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом в силу приписів пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до якого примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.

42. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, в зв'язку з невиконанням умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Вінницької області від 29.01.2009 у справі №9/103-08, заборгованість боржника перед Вінницьким державним аграрним університетом становить 824 026,50грн., про що свідчить довідка №12-45-1314 від 06.06.2017, витяги з виписок по рахунках університету за 30.09.2013, 29.10.2013, 10.12.2013, 20.01.2014, 31.01.2014, 21.02.2014, 18.09.2014, 07.08.2015.

43. Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

44. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

45. У відповідності до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

46. Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

47. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

48. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

49. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

50. Таким чином наявність ухвали про затвердження мирової угоди не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

51. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, тому висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України є обґрунтованими.

Вказана правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11.

52. Враховуючи наведене, доводи скаржника які викладені в касаційній скарзі спростовуються вищевикладеним.

53. В силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції від 15.12.2017), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

54. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

55. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

56. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

57. Таким чином, посилання та доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування судових рішень під час касаційного провадження.

58. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

59. Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

60. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

61. Оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

62. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

63. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень були дотримані.

64. Оскільки підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

65. Також, колегія суддів звертає увагу, що скаржником при подачі касаційної скарги сплачено 19 200 грн судового збору, тоді як необхідно було сплатити 3 840 грн (1600 х 2 х 120%).

66. З наведеного вбачається, що переплата складає 15 360 грн (19 200 - 3 840).

67. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

68. З огляду на те, що скаржник не звертався до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору із державного бюджету, враховуючи приписи пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", станом на 31.05.2018 суд не вирішує питання про повернення скаржнику надмірно сплаченого судового збору із державного бюджету.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2017 у справі № 902/330/17 залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2017 у справі № 902/330/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко