ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р. м. Київ Справа № 911/32/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області

до Києво-Святошинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, м. Вишневе Київської області

про витребування майна з чужого незаконного володіння

За участю представників:

прокурор: Нестеренко Є.І. (посвідчення №028904 від 17.09.2014);

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1/08-2 від 04.01.2018);

від вiдповiдача: ОСОБА_2 (довіреність №1603/04 від 30.01.2018);

ВСТАНОВИВ:

29.12.2017 Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (далі прокурор) в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі позивач, Вишнева міська рада) звернувся до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Києво-Святошинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі відповідач, Обєднане УПФУ) про звільнення переданого в оренду згідно договору №2 від 28.01.2003 частини нежитлового приміщення площею 900м2, яке знаходиться за адресою: Київська обл., м.Вишеве, вул. Святошинська, 50, та повернення Вишневій міській раді. Крім того, прокурор просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 387, 785, 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та вказує на те, Обєднане УПФУ займає відповідне нежитлове приміщення, яке належить до комунальної власності територіальної громади Вишневої міської ради, без належних та правових підстав, оскільки строк договору оренди, укладеного між позивачем та відповідачем, закінчився ще 31.12.2014. Зазначає, що відповідне нежитлове приміщення знаходиться в будівлі дитячого навчального закладу, а використання його в цілях не повязаних із навчально-виховних процесів та життєдіяльністю дітей призводить до порушення Закону України «Про дошкільну освіту» та Санітарного регламенту для дошкільних навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 24.03.2016 №234.

Ухвалою суду від 12.02.2018, після усунення прокурором недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.03.2018 та встановлено відповідачу строк до 02.03.2018 для надання відзиву на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 05.03.2018 продовжено строк відповідачу для подання відзиву (протокол судового засідання від 05.03.2018).

На підставі ст. 183 ГПК України у підготовчому засіданні неодноразово оголошувалась перерва.

У порядку ст. 165 ГПК України, відповідачем було надано відзив, у якому останній, зокрема, просить залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Києво-Святошинську РДА.

Розглянувши вказане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Проте, відповідачем у супереч вимогам ч. 3 ст. 50 ГПК України не зазначено на яких підставах необхідно залучити до участі справі Києво-Святошинську РДА. Крім того, відповідачем також не вказано на які саме права та обовязки Києво-Святошинської РДА може вплинути рішення по даній справі.

Крім того, відповідачем у відзиві також було заявлено клопотання щодо проведення процедури врегулювання спору за участю судді та одночасно зупинення провадження у справі до укладення мирової угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 ГПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Про проведення процедури врегулювання спору за участю судді суд постановляє ухвалу, якою одночасно зупиняє провадження у справі.

Так, під час підготовчого провадження ані прокурором, ані позивачем не було надано суду відповідних згод, заяв та клопотань щодо проведення процедури врегулювання спору за участю судді.

Ураховуючи зазначене та те, що процедура врегулювання спору за участю судді здійснюється лише за згодою сторін, відповідне клопотання відповідача не було задоволено.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до укладення мирової угоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках: смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи; перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, чинний ГПК України має вичерпний перелік підстав, з яких суд зобовязаний зупинити провадження у справі. Укладення мирової угоди не є тією підставою у розумінні ст. 227 ГПК України, у звязку із якою суд зобовязаний зупинити провадження у справі.

Ураховуючи зазначене, відповідне клопотання відповідача не було задоволено.

Під час підготовчого засідання 12.04.2018 протокольною ухвалою суду постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні (протокол судового засідання від 12.04.2018).

04.05.2018 за письмовими згодами учасників справи (а.с. 203-205), суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті у даному судовому засіданні, про що судом постановлено відповідну протокольну ухвалу (протокол судового засідання від 04.05.2018).

На підставі ст. 216 ГПК України, судове засідання неодноразово відкладалось. Черговий розгляд справи призначений на 04.06.2018.

Під час судового засідання прокурор та позивач підтримали позовні вимоги та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с. 219-223).

Відповідач проти позову заперечив, про що зазначив у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (а.с. 141-154; 210), зокрема, зазначив, що суд повинен підтвердити наявність підстав для звернення прокурором із даним позовом до суду. Вказує, що Києво-Святошинське обєднане управління ПФУ Київської області є правонаступником управління ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області (далі Києво-Святошинська РДА). Договір №2 щодо оренди нежитлового приміщення було укладено між Вишнівським міськвиконкомом та Управлінням ПФУ 28.01.2003. Право власності на вказане нежитлове приміщення було зареєстровано за територіальною громадою м.Вишневе в особі Вишневої міської ради 07.11.2003, а тому відомості щодо права власності чи користування орендованого майна у територіальної громади м.Вишневе в особі Вишневої міської ради на момент укладення договору №2 відсутні. Сторони договору №2 станом на 23.02.2018 припинили свою діяльність шляхом ліквідації. Стверджує, що ані позивач, ані прокурор не звертався до Обєднаного УПФУ щодо повернення відповідного нежитлового приміщення до Вишневої міської ради. Зазначає, що оренда нежитлового приміщення, розташованого за адресою: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м.Вишневе, вул. Святошинська, 50, Обєднаним УПФУ здійснюється відповідно до договору №1 від 28.08.2002. Рішенням Виконавчого комітету Вишневої міської ради №120/10 від 25.12.2002 було вирішено заключити із Управлінням ПФУ договір оренди частини нежитлового приміщення по вищевказаній адресі строком на 1 рік. У відповідній нежитловій будівлі також здійснює свою діяльність архівний сектор Києво-Святошинської РДА. Відповідач вказує, що йому невідомо чи складався акт-прийому передачі відповідного нежитлового приміщення. Частина приміщення за адресою орендованого майна, яке займає дитячий садочок відмежовано від інших орендарів парканами, а тому, відповідний санітарний регламент жодним чином не порушувався. Стверджує, що строк договору оренди припинив свою дію 01.01.2011, а відтак прокурором пропущено строк позовної давності. За таких обставин, просить суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі ст.233 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Виконавчого комітету Вишневої міської №120/10 від 25.12.2002 (із відповідними змінами від 28.01.2003, а.с. 188) за результатами розгляду клопотання Управління ПФУ, було вирішено заключити із останнім договір оренди частини нежитлового приміщення в м.Вишневе по вул. Святошинській, 50 під адмінприміщення площею 900кв.м. строком на 5 років.

Так, на виконання вищевказаного рішення, 28.01.2003 між Виконавчим комітетом Вишневої міської ради (орендодавець) та Управлінням ПФУ (орендар) укладено договір про оренду нежитлового приміщення №2 (далі Договір №2, із відповідними змінами та доповненнями, а.с. 15-19; 26-29), відповідно до п.1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою:08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Святошинська, 50, загальною площею 900 кв.метрів, що знаходиться на балансі орендодавця.

Указане приміщення передається орендарю для виконання функціональних обовязків Управляння ПФУ згідно положення затвердженого постановою правління ПФУ №/- від 30.04.2002 та зареєстрованого у Мінюсті України №442/6730 від 21.05.2002 (п. 1.2 Договору №2).

Пунктом 2.1 Договору №2 встановлено, що приміщення передається в оренду на основі акту приймання-передачі, який складається, на загальну площу, в 5-денний термін з дня підписання Договору.

Згідно п. 9.1 Договору, цей Договір діє з 28.01.2013 по 28.01.2008. Після закінчення строку, зазначено у п. 9.1 Договору, при відсутності заперечень однієї із сторін, Договір вважається продовженим ще на 1 рік на тих же правах. Аналогічно іде пролонгація і на наступні роки (п.9.2 Договору №2).

Як вбачається, із матеріалів справи, між орендодавцем та орендарем було укладено ряд додаткових угод до Договору щодо його пролонгації (а.с. 85-88):

- додаткова угода №1, згідно якої «договір діє з 28.01.2003 по 01.06.2009»;

- додаткова угода №2, згідно якої «договір діє з 28.01.2003 по 01.01.2011»;

- додаткова угода №3, згідно якої «договір діє з 28.01.2003 по 31.12.2013»;

- додаткова угода №4, згідно якої «договір діє з 28.01.2003 по 31.12.2014».

Доказів протилежного суду сторонами надано не було.

Так, на виконання умов Договору №2 орендодавець передав орендарю відповідне нежитлове приміщення, проте, відповідний акт прийому-передачі, який передбачений п. п. 2.1 Договору №2 у сторін відсутній (а.с. 23; 119).

За таких обставин, незважаючи на відсутність акту, суд вважає, що Виконавчим комітетом Вишневої міської ради фактично було передано Управлінню ПФУ відповідне нежитлове приміщення, у якому останній здійснював свої функціональні обовязки.

Водночас, 07.11.2003 було здійснено запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно про наявність у територіальної громади м.Вишневе в особі Вишневої міської права комунальної власності, зокрема, на передане в оренду нежитлове приміщення шляхом внесення відповідного запису до (а.с. 58-60).

У подальшому, у звязку із закінченням строку дії Договору 31.12.2014, Управління ПФУ звернулось до Вишневої міської ради із листом-проханням від 14.08.2014 №7591/01 щодо пролонгації Договору (а.с. 225). Вишнева міська рада у відповідь на вказане прохання надала Управлінню ПФУ лист №3/02-1789 від 10.09.2014 у якому зазначила, що заперечує щодо продовження строку дії Договору (а.с. 224). Проте, доказів направлення відповідної відповіді суду позивачем надано не було.

Разом з цим, Вишнева міська рада неодноразово зверталась до Управління ПФУ із листами-вимогами №3/02-964 від 15.06.2016; №3/02-1490 від 29.08.2016 та №3/02-1697 від 20.09.2016 щодо звільнення нежитлового приміщення у звязку із закінченням строку дії Договору (а.с.228-237).

Проте, Управлінням ПФУ вказані вимоги Вишневої міської ради виконані не були. Доказів на спростування вказаної обставини відповідачем суду надано не було.

У свою чергу, Управління ПФУ систематично зверталось до Києво-Святошинської РДА із відповідними листами №8616/01 від 23.09.2014; №163/01 від 09.01.2014; №5622/01 від 09.06.2016 та №1318/04 від 23.01.2018 у яких зазначало, що строк дії Договору №2 закінчується 31.12.2014, проте, Вишнева міська рада заперечує проти його пролонгації, а тому Управління ПФУ просить вирішити питання щодо виділення приміщення для здійснення своїх функціональних обовязків (а.с. 167,169, 172, 176). У відповідь на вказані листи Києво-Святошинська РДА повідомила, що не має можливості забезпечити Управління ПФУ відповідним приміщенням у звязку із відсутності останніх на балансі РДА (а.с. 175).

За таких обставин, Управління ПФУ продовжувало здійснювати свої функціональні обовязки саме у нежитловому приміщенні наданому в оренду за відповідним Договором №2.

Крім того, у подальшому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного Фонду України», наказу ПФУ від 03.01.2017 №1 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988», Управління ПФУ було реорганізовано шляхом злиття в Обєднане УПФУ. Таким чином, Управління ПФУ 20.09.2017 було припинено за рішенням засновників, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Державний реєстр, а.с. 247-251). Водночас, згідно відомостей з Державного реєстру Обєднане УПФУ є правонаступником Управління ПФУ (а.с. 243-246).

Ураховуючи зазначену обставину, Обєднане УПФУ продовжує користуватись нежитловим приміщення переданим за Договором №2.

Згідно розпорядження міського голови Вишневої міської ради від 29.09.2017 №3/03-247 було створено комісію з метою перевірки на наявність орендарів у приміщенні дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Намистинка» за результатами якої були складено акт обстеження від 05.10.2017. Із змісту вказаного акту вбачається, що частиною приміщення дошкільного навчального закладу користується Обєднане УПФУ (а.с 24-25).

Так, прокурор, вважаючи, що Обєднане УПФУ користується відповідним нежитловим приміщенням без належних на те правових підстав, звернувся із даним позовом до суду для захисту інтересів держави в особі Вишневої міської ради.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 3,5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це, зокрема, відповідного суб'єкта владних повноважень.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, останній здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює, зокрема, у даному випадку органу місцевого самоврядування Вишнева міська рада, як власник майна, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту майнових прав.

Крім того, у матеріалах справи наявне повідомлення прокурора від 17.11.2017 №21994вих-17 щодо інформування позивача про своє звернення до суду в інтересах держави в особі Вишневої міської ради із відповідним позовом (а.с. 56).

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про дотримання прокурором приписів Закону України «Про прокуратуру» та наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Вишневої міської ради.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження (ч.1).

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (ч.2).

Із матеріалів справи вбачається, що 07.11.2003 було здійснено запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно про наявність у територіальної громади м.Вишневе в особі Вишневої міської права комунальної власності на відповідне нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Святошинська, 50. Отже, зазначене право зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 58-60).

За таких обставин, твердження відповідача про те, що у Вишневої міської ради виникло право власності саме 07.11.2003, суд вважає помилковим, оскільки зазначена дата посвідчує тільки внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно, а не фактичне виникнення такого права. Доказів протилежного суду учасниками справи надано не було.

Так, районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад (ч.4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч.5).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII (далі Закон №2269-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 4 Закону №2269-XII, обєктами оренди за цим Законом є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Як зазначалось вище, між Вишневою міською радою та Управлінням ПФУ було укладено Договір №2 щодо передання останньому частини нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності, що підтверджується відповідним записом у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 58-60).

Частиною 1 ст. 10 Закону №2269-XII, істотними умовами договору оренди, зокрема, є термін, на який укладається договір оренди.

Термін договору оренди визначається за погодженням сторін (ч. 1 ст. 17 Закону №2269-XII).

У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №2269-XII, договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як встановлено судом, між сторонами Договору №2 було укладено ряд додаткових угод до останнього. Так, зокрема, відповідно до умов додаткової угоди №4 до Договору №2, «договір діє з 28.01.2003 по 31.12.2014».

Крім того, із змісту наданих відповідачем листів, адресованих Києво-Святошинській РДА, вбачається, що Управління ПФУ вказує на те, що строк дії Договору №2 спливає 31.12.2014, а Вишнева міська рада, у свою чергу, заперечує щодо його пролонгації (а.с. 167, 169, 172, 176). Таким чином, Управління ПФУ фактично підтверджувало ту обставину, що строк дії Договору №2 сплинув саме 31.12.2014.

Аналізуючи вищевказані докази у своїй сукупності, суд приходиться до висновку, що строк дії Договору (із змінами внесеними відповідними додатковими угодами) спливає 31.12.2014, а зобовязання щодо повернення нежитлового приміщення в Управління ПФУ виникає з 01.01.2015. Відтак, твердження відповідача про те, що зобовязання за договором закінчились 01.01.2011 суд вважає помилковим.

Частиною 1 ст. 795 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що Управлінням ПФУ в порушення вимог Закону №2269-XII після закінчення строку дії Договору №2 відповідне нерухоме майно не було передано до Вишневої міської ради. Вказана обставина відповідачем спростована не була.

Водночас, як зазначалось вище, Управління ПФУ було реорганізовано шляхом злиття в Обєднане УПФУ, яке є його правонаступником (243-251).

Згідно приписів ч. 1 ст. 104 ЦК України, у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

У свою чергу, ч. 4 ст. 10 Закону №2269-XII (у редакції чинній на момент реорганізації Управління ПФУ) та п.9.6 Договору №2 встановлено, що реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов чи розірвання договору оренди.

Ураховуючи зазначене, твердження відповідача про те, що ані прокурор, ані позивач не звертався до нього із вимогами щодо повернення Вишневій міській раді нежитлового приміщення, суд вважає безпідставним, оскільки до Обєднаного УПФУ (як правонаступника) від Управління ПФУ перейшов обовязок щодо повернення відповідного майна. Таким чином, твердження відповідача про те, що Договір №2 припинив свою дію у звязку із припиненням юридичної особи, суд вважає помилковим.

Разом з цим, із матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до умов договору неодноразово повідомляв Управління ПФУ про заперечення щодо пролонгації Договору, що підтверджується відповідними листами (а.с. 228-237).

У той час, ані Управління ПФУ, ані Обєднане УПФУ (як правонаступник) взяті на себе зобовязання щодо повернення відповідного нежитлового приміщення не виконав, доказів протилежного суду не надав. З огляду на те, що своєчасне повернення нерухомого майна є з основних обов'язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобовязання Обєднаного УПФУ повернути нерухоме майно, яке на праві комунальної власності належить територіальній громаді м.Вишневе в особі Вишневої міської ради.

Щодо поданої заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

У ст. 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав (п. 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10).

Із матеріалів справи вбачається та відповідачем не було спростовано, що як і Управління ПФУ, так і його правонаступник Обєднане УПФУ з 01.01.2015 (момент виникнення зобовязання за Договором №2) по 31.12.2017 (момент звернення прокурора до суду) порушувало вимоги Закону №2269-XII та умови Договору №2 щодо повернення орендованого майна після закінчення строку відповідного Договору. Отже, суд вважає, що вказане правопорушення є триваючим. Ураховуючи зазначене та те, що на вимогу щодо усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном не розповсюджується строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України, суд не вбачає правових підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо твердження відповідача про те, що орендні відносини між сторонами продовжували свою дію відповідно до договору №1 від 28.08.2002, суд зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія договору на оренду нежитлового приміщення №1 від 28.08.2002 (далі Договір №1, а.с. 160-162).

Дослідивши під час судового засідання 04.06.2018 оригінал Договору №1, судом встановлено, що п.1.1 та п.9.6 містять виправлення щодо його істотних умов. Водночас, учасниками справи не було надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України, щодо того ким саме та за яких обставин були здійснені відповідні виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №2269-XII, істотними умовами договору оренди, зокрема, є: об'єкт оренди та термін, на який укладається договір оренди.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ураховуючи зазначене та те, що предмет договору та строк є його істотними умовами, а можливості встановити який саме обєкт було передано в оренду та на який строк немає, то суд критично відноситься до Договору №1 та не бере його до уваги.

Щодо твердження учасників справ про необхідність встановлення правового статусу відповідного нежитлового приміщення та належності останнього до дошкільного дитячого закладу, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до приписів ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі можуть здавати об'єкти права комунальної власності в оренду.

Ураховуючи те, що Вишнева міська рада є власником зазначено нежитлового приміщення та здійснює свої повноваження у межах Закону щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, то суд приходить до висновку що приналежність нежитлового приміщення до дошкільного дитячого закладу не впливає на право позивача вимагати повернення зазначеного майна та на зобовязання відповідача щодо його повернення.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до приписів ч. 1ст. 331 ГПК України, останній має право на стадії виконання рішення звернутись із заявою про його розстрочення або відстрочення.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 11, 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобовязати Києво-Святошинське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Святошиснька, 50, ідентифікаційний код 41248571) звільнити передане в оренду згідно договору від 28.01.2003 №2 нежитлове приміщення площею 900 кв.м. за адресою вул. Святошинська, 50, м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, та повернути Вишневій міській раді Києво-Святошинського району Київської області (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Святошинська, 29, ідентифікаційний код 34091724) шляхом підписання акту приймання-передачі.

3. Стягнути з Києво-Святошинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Святошиснька, 50, ідентифікаційний код 41248571) на користь прокуратури Київської області (м. Київ, ОСОБА_3Українки, 27/2, ідентифікаційний код 02909996) витрати на судовий збір у розмірі 1 600,00грн (тисяча шістсот грн. 00 коп).

4. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення, у порядку визначеному ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.06.2018.