РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.04.2018Справа № 910/14756/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України

до відповідача-1 приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до відповідача-2 Київської міської ради

третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київська міська державна адміністрація

про стягнення 100 661,47 грн.,

Представники:

від позивача Радкевич О.І. (керівник), Фесюк С.І. (за дов.)

від відповідача-1 Драчова М.С. (за дов.)

від відповідача-2 Брунь Ю.І. (за дов.)

від третьої особи Брунь Ю.І. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України (далі - Інститут мікроприладів) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал», Київводоканал) про відшкодування збитків у розмірі 100 661,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

4 вересня 2016 року на вулиці Північно-Сирецька, 3, відбулася аварія, а саме: витік води на підвідній водопровідній мережі Д=100 мм. Позивачем за власні кошти здійснено ремонт зовнішньої водопровідної мережі по вказаній вулиці, вартість якого склала 100661,47 грн.. Позивач вважає, що обов'язок утримувати водопровідну мережу, на якій відбулась аварія, належить ПрАТ «АК «Київводоканал», у зв'язку з чим останнє зобов'язано відшкодувати понесені позивачем витрати. Обґрунтовуючи належність мережі ПрАТ «АК «Київводоканал» позивач посилається на Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627, відповідно до яких вуличні, квартальні, дворові, будинкові мережі, споруди і обладнання систем водопостачання та водовідведення обслуговуються та реконструюються тим підприємством, у якого ці об'єкти перебувають на балансі, та рішення № 67 колегії виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.06.2006, затверджене Головою колегії - Київським міським головою, згідно з яким в термін до 01.10.2006 передбачено передачу на утримання всіх безгосподарчих мереж з тепло- та гарячого водопостачання, - АЕК «Київенерго», з холодного водопостачання та водовідведення - ВАТ «АК «Київводоканал» (правонаступником якого, згідно з даними ЄДРПОУ є ПрАТ «АК «Київводоканал»), з газопостачання - ВАТ «Київгаз».

Нормативно вимоги позивача ґрунтуються на приписах ст. 1166 ЦК України та ст. 224 ГК України.

Суд своєю ухвалою від 01.09.2017 порушив провадження у справі № 910/14756/17.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, посилаючись на відсутність неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, якими б могла бути завдана шкода. Відповідач заперечив факт перебування у нього на балансі підвідної мережі по вул. Північно-Сирецькій, 3, на якій відбулась аварія. Мережа відповідачу не передавалася та договори на її обслуговування не укладались. Відповідач обслуговує лише вуличну водопровідну мережу Д=500 мм і балансова належність відповідача закінчується на приєднанні до неї водопровідної підвідної до будівлі по вул. Північно-Сирецькій, 3, (відображено в акті розмежування меж балансової належності). Таким чином, як на момент виникнення аварії на водопровідній мережі по вул. Північно-Сирецькій, 3 так і наразі у ПрАТ «АК «Київводоканал» відсутні правові підстави для обслуговування вказаної мережі.

09.11.2017 суд залучив до участі у справі як іншого відповідача Київську міську раду.

14.12.2017 суд залучив до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київську міську державну адміністрацію.

Під час розгляду справи суд витребував:

- у Київської міської ради - дані щодо виконання рішення № 67 колегії виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.06.2006 щодо передачі на обслуговування всіх безгосподарчих мереж з холодного водопостачання та водовідведення відкритому акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» (п. 9 рішення);

- у приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - дані щодо об'єктів, які знаходяться у відповідача на праві господарського відання, розташовані по вулиці Північно-Сирецькій;

- у Київської міської державної адміністрації - дані щодо виконання рішення № 67 колегії виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.06.2006 щодо передачі на обслуговування всіх безгосподарчих мереж з холодного водопостачання та водовідведення відкритому акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» (п. 9 рішення).

22.01.2018 суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Київська міська рада (відповідач-2) у своїх поясненнях зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належності мережі Київській міській раді або іншій особі, тобто на час настання аварії на мережі вищевказана ділянка мережі не перебувала у комунальній власності територіальної громади міста Києва та не була передана на баланс.

Безпідставним є посилання позивача на рішення Київської міської ради від 28.12.1999 № 210/712 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва зовнішньобудинкових інженерних мереж, споруд та обладнання», оскільки Київська міська рада вирішила прийняти до комунальної власності не всі без виключення мережі, а лише інженерні мережі тепло-, енерго-, водопостачання та водовідведення і окремо розташовані бойлерні з обладнанням згідно з додатками 1, 2, 3, 4 (п. 1 рішення). При цьому, серед мереж, визначених у додатках до вказаного рішення, відповідна мережа на вул. Північно-Сирецькій, 3, відсутня.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Державному підприємству «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України за адресою: вулиця Північно-Сирецька, 3, у м. Києві, належить нерухомість (адміністративний корпус, лабораторний корпус, двоповерхова будівля), з метою водопостачання яких 13.10.2004 між Інститутом мікроприладів, як абонентом, та відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (правопопередником відповідача-1), як постачальником, укладено договір № 06058/1-5-07 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір). За умовами цього договору постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснити своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627.

Відповідно до п. 3.1.5 Договору, в разі аварійного припинення водопостачання та/або прийняття стоків не з вини абонента постачальник зобов'язаний вживати заходи щодо якнайшвидшого усунення причин, що унеможливлюють постачання води та/або прийняття стоків.

Додатком № 2 до Договору є схема каналізаційної мережі, що знаходиться на балансі абонента. Схема водопровідних мереж з розмежуванням балансової належності під час укладення Договору не складалась.

Водопостачання будівель позивача за адресою: вулиця Північно-Сирецька, 3, у м. Києві, здійснюється від водопровідної мережі Д=500 мм, до якої приєднана підвідна водопровідна мережа Д==100 мм.

4 вересня 2016 року на вулиці Північно-Сирецька, 3, у м. Києві відбулася аварія - витік води на підвідній водопровідній мережі Д=100 мм.

06.09.2016 державне підприємство «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України та товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Сінта» уклали договір, згідно з яким позивач (замовник) доручив, а підрядник прийняв на себе виконання робіт по ремонту зовнішньої водопровідної мережі по вул. Північно-Сирецька, 3 в м. Києві.

Згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт за договором від 06.09.2016, виконавець виконав роботи на загальну суму 100 661,47 грн..

15.11.2016 між позивачем та відповідачем-1 підписано акт № 928 меж обслуговування зовнішніх водопровідних мереж, додатком до якого є схема зовнішніх водопровідних мереж. Відповідно до цієї схеми підвідна водопровідна мережа Д==100 мм по вулиці Північно-Сирецька, 3, у м. Києві, не перебуває у володінні і користуванні відповідача-1, межею обслуговування водопровідних мереж є місце приєднання водопровідної мережі Д==100 мм до водопровідної мережі Д==500 мм по вулиці Північно-Сирецька, 3, у м. Києві.

Вирішуючи цей спір суд виходить з такого.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила користування № 190) визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Відповідно до п. 1.1 Правил користування № 190, ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців; що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, систему водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Згідно з п. 1.3 Правил користування № 190 виробник (ПрАТ «АК «Київводоканал») обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.

З огляду на це, покладення на ПрАТ «АК «Київводоканал» обов'язку щодо обслуговування мережі, що включає в себе також її ремонт та усунення пошкоджень, можливе за умови перебування мережі у нього на балансі або на обслуговуванні на підставі відповідного договору.

Враховуючи, що факт передачі на баланс або в обслуговування майна фіксується документально, тобто предметами матеріального світу, за приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України обов'язок доведення цього факту покладається на сторону, яка стверджує про наявність у іншої сторони такого тягаря щодо майна. Цей висновок суду ґрунтується на неможливості довести обставину, яка не відбулась (не передання на баланс або в обслуговування майна), на чому наполягає відповідач-1.

Надане позивачем рішення № 67 колегії виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.06.2006, затверджене Головою колегії - Київським міським головою, згідно з яким в термін до 01.10.2006 передбачено передачу на утримання всіх безгосподарчих мереж з холодного водопостачання та водовідведення - ВАТ «АК «Київводоканал», не свідчить про передачу спірної мережі (водопровідна мережа Д==100 мм по вулиці Північно-Сирецька, 3, у м. Києві) на баланс відповідачу-1, а тому не є тим документом, який підтверджує виникнення у відповідача-1 щодо неї обов'язків з обслуговування. Інших документів позивачем суду не подано.

Окремої оцінки суду заслуговує акт № 928 меж обслуговування зовнішніх водопровідних мереж, який складено 15.11.2016 між позивачем та відповідачем-1. Він свідчить про те, що питання розмежування балансової належності мереж, яке не було врегульовано сторонами при укладенні Договору, знайшло своє визначення вже після аварії шляхом передачі підвідної водопровідної мережі Д==100 мм по вулиці Північно-Сирецька, 3 в обслуговування позивачу.

З огляду на це, позовні вимоги до ПрАТ «АК «Київводоканал» заявлені не обґрунтовано та задоволенню не підлягають.

Зі схожих підстав не підлягають задоволенню вимоги до Київської міської ради.

Зокрема, за загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Усі підстави виникнення права власності можна поділити на первісні і похідні способи. До первісних способів належать такі, при яких право власності виникає вперше або незалежно від права попереднього власника. До похідних способів належать такі, при яких право власності у суб'єкта виникає внаслідок волевиявлення попереднього власника на річ.

Водночас, власник має не лише користь від володіння майном, він несе й певні обов'язки. Одним з таких обов'язків є тягар утримання майна, витрат, пов'язаних з майном, охорона майна (ст. 322 ЦК України).

Отже, покладення на Київську міську раду тягаря щодо утримання мережі можливе за умови перебування мережі у її власності.

Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та Положенням «Про порядок передачі об'єктів права державної власності» затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, передбачена передача інженерної інфраструктури (водопровідно-каналізаційне господарство, включаючи мережі) до комунальної власності територіальних громад.

На VI сесії XXIII скликання Київська міська рада вирішила прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Києва інженерні мережі тепло-, енерго-, водопостачання та водовідведення і окремо розташовані бойлерні з обладнанням згідно з додатками 1, 2, 3, 4 (п. 1 рішення Київської міської ради від 28.12.1999 № 210/712 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва зовнішньобудинкових інженерних мереж, споруд та обладнання».

У цих додатках відсутня водопровідна мережа на вулиці Північно-Сирецькій, 3. Крім того, як зазначено вище, відповідно до акту № 928, з 15.11.2016 знайшло визначення статусу водопровідної мережі Д=100 по вул. Північно-Сирецькій, 3, як такої, що належить позивачу.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з частиною 3 статті 147 Господарського кодексу України (далі - ГК України) збитки, завдані суб'єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, у тому числі, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 224 ГК України Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання недоговірної шкоди передбачено ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв'язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

Позивачем не доведено наявність обов'язків у відповідачів щодо утримання майна (мережі), а тому відсутні підстави вважати їх такими, що порушили або неналежним чином виконали ці обов'язки.

З огляду на це, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 05.06.2018.

Суддя С. А. Ковтун