ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2018 р. Справа № 921/775/17-г

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Процевич Р.Б.,

явка учасників справи:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився;

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» №13/03/18 від 13.03.2018,

на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018 про залишення позовної заяви без розгляду, суддя: Чопко Ю.О, м. Тернопіль, (повний текст ухвали складено 05.03.2018),

за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», м.Київ

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських», м.Львів

до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3 Україна», м.Київ

про скасування рішення про державну реєстрацію і запису про проведену державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до господарського суду Тернопільської області зі заявою №02/02/18 від 02.02.2018 про зміну предмета позову, яка прийнята ухвалою від 05.02.2018, та за наслідками якої предметом позову стали вимоги публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» та товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3 Україна» про звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку та про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3 Україна» з приміщення, яке є предметом іпотеки.

За коротким змістом оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» про звернення стягнення на предмет іпотеки (за майновою вимогою) та відмовив в задоволенні клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 238 238,00 грн.

Підставами залишення без розгляду є те, що вимога про виконання основного зобовязання (стягнення заборгованості за кредитним договором №16/10-К від 29.12.2010 не вирішена, а тому не має підстав вважати, що сума в розмірі 238 238,00 грн. є переплаченою. Правовою підставою для залишення позову без розгляду суд зазначив ч. 4 ст. 226 ГПК України.

За коротким змістом вимог апеляційної скарги відповідач просить скасувати ухвалу господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018 про залишення без розгляду та відповідно у відмові у клопотанні про повернення судового збору в звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Відповідно до узагальнених доводів апеляційної скарги аргументами для скасування ухвали є те, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки сплачується за ставкою, в порядку визначеному п.2.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», як немайнова.

З цих підстав підлягає повернення надмірно сплачений судовий збір в розмірі 238 238,00 грн.

Окрім того, місцевим господарським судом не дотримано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 234 ГПК України, коли не наведено мотивів залишення позову без розгляду та не враховано як преюдиційне, рішення господарського суду Тернопільської області від 21 червня 2012 року в справі № 3/33/5022-372/2012.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі згідно зі ч. 1 ст. 263 ГПК України.

В судове засідання 30.05.2018 учасники справи в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлені про слухання справи, а тому апеляційний господарський суд у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України розглядає справу за його відсутності.

Розглянувши наявні в справі докази, давши оцінку доводам апелянта, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» №13/03/18 від 13.03.2018 та залишення без змін ухвали господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018, з огляду на наступне.

За встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами, а також обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції, і визначеними відповідно до них правовідносин вбачається, що ухвалою суду від 05.02.2018 задоволена заява позивача про зміну предмета позову в частині збільшення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд першої інстанції при цьому задоволив заяву позивача про відстрочення сплати судового збору до 26.02.2018 щодо оплати судового збору за майнову вимогу.

Вимога суду позивачем не виконана та судовий збір за вимогу майнового характеру не оплачений.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018, якою залишено без розгляду позовну заяву, у звязку з ненаданням суду доказів оплати судового збору за подання позову, предметом якого є вимога майнового та немайнового характеру.

Ставки судового збору, встановлені частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції закону, яка діяла на час подання позову, відповідно до якої за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлено 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлено 1 розмір мінімальної заробітної плати.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Таким чином, враховуючи, що предметом спору є вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки (майнового характеру) та про усунення перешкод в користуванні майном (немайнового характеру), то позивач мав сплатити 1 106 417,82 грн. (73 643 721,56 грн. * 1,5% + 1762,00 грн.), натомість ним частково оплачено 240 000,00 грн., що на 866 417,82 грн. менше необхідного розміру судового збору, який визначений законом.

Доказів доплати 864 655,82 грн. в строк до 26.02.2018, який встановлений ухвалою від 05.02.2018, позивачем не надано.

Аргументи апелянта щодо визначеності предмета спору про звернення стягнення на предмет іпотеки як немайнового не знайшло підтвердження.

За змістом п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна.

Отже, спір про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає оплаті судовим збором як за немайнову вимогу лише у разі, якщо, вимога про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості за кредитним договором) вже була вирішена судом.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування в такий спосіб цих норм права викладений в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 в справі №340/461/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судами встановлено, що вимога про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості за кредитним договором №16/10-К від 29.12.2010) у справі №7/26/5022-382/2012 судом не вирішена.

Доводи апелянта про те, що факт предявлення позову про виконання основного зобов'язання по справі №7/26/5022-382/2012 (стягнення заборгованості за кредитним договором №16/10-К від 29.12.2010) яка не вирішена по суті, є тим фактом, що звільняє апелянта від сплати судового збору при предявленні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в цій справі, є безпідставними.

Таким чином, для правильного вирішення цих обставин, судом першої інстанції правильно зясовано умови, за яких сплачується судовий збір і правильно кваліфіковану вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки як майнову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення посилань позивача на рішення господарського суду Тернопільської області від 21 червня 2012 в справі № 3/33/5022-372/2012, яким задоволено вимоги ПАТ "ВТБ Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в іпотеку приватним акціонерним товариством «Тернопільський ремонтно-монтажний комбінат «Торгтехніка», з тих підстав, що склад учасників справи №3/33/5022-372/2012 не співпадає з даною. Окрім того, в цьому рішенні, стосовно публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» встановлено обставини, які не стосуються предмету спору та не можуть бути преюдиційними в даній справі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються судом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в поверненні судового збору як сплаченого надмірно.

Оскільки позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 05.02.2018 про сплату судового збору після закінчення строку на відстрочку його сплати, суд першої інстанції залишив без розгляду позовні вимоги майнового характеру у відповідності до вимог ч. 4 ст. 226 ГПК України.

Ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви до товариства з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» про звернення стягнення на предмет іпотеки, винесена з дотриманням вимог норм процесуального права, є законною, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вищенаведені доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В звязку з тим, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому судовий збір, сплачений позивач за подання апеляційної скарги залишається за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ухвалу господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018 у справі №921/775/17-г/1 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» №13/03/18 від 13.03.2018 залишити без задоволення.

Судовий збір в розмірі 1762,00 грн. залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови підписано 05.06.2018.