ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Черкаси справа № 925/31/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача - Кириченка М.О. за довіреністю; відповідача - Лещенко Н.А. за довіреністю, третьої особи - не з'явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" до Департамента архітектури та містобудування Черкаської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамента економіки та розвитку Черкаської міської ради про стягнення 89781 грн. 80 коп.,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2016 року позивач - приватне акціонерне товариство "Черкаський асфальтобетонний завод" звернувся в господарський суд з позовом (вх. № 99 від 03.01.2017) до Департамента архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 89781 грн. 80 коп. боргу та відшкодування понесених судових витрат на сплату судового збору у розмірі 1378 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач, всупереч умовам п. 4.1. Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року, у визначені угодою строки і розмірі не перерахував аванс, внаслідок чого у позивача з 13.05.2014 року виникло право на його витребування та стягнення 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу за період прострочення з 13.05.2014 по 31.12.2016 року. Прострочена сума боргу становить 1850186,70 грн. несплаченого авансу, 3% річних - 146433,54 грн., інфляційних втрат - 3464710,75 грн., а разом - 5461340,99 грн. Проте, враховуючи відсутність у позивача коштів на сплату судового збору за подання позовної заяви про стягнення повної суми заборгованості, позивач заявив до стягнення лише частину боргу в межах наявних для сплати судового збору коштів, а саме 46000 грн. несплаченого авансу, 3640 грн. 93 коп. 3% річних, 40140 грн. 87 коп. інфляційних втрат, що разом складає 89781 грн. 80 коп.

Ухвалою господарського суду від 06.01.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/31/17, справу призначено до судового розгляду, а від 03.03.2017, - відповідно до рішення Черкаської міської ради від 20.09.2016 №2-929, суд змінив найменування відповідача - департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради на департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.03.2015 року у справі № 925/31/17 (суддя Дорошенко М.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 року, позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017 року задоволено частково касаційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, рішення господарського суду Черкаської області від 03.03.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 року у справі № 925/31/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Протоколом автоматизованого розподілу справ справу № 925/31/17 передано до провадження судді господарського суду Черкаської області Грачову В.М. для розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.12.2017 року справа № 925/31/17 прийнята до провадження суддею Грачовим В.М. та призначена до розгляду, зобов'язано сторін подати суду письмові обґрунтовані пояснення щодо обставин справи з врахуванням викладених у постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2017 року у цій справі зауважень.

11.01.2018 року позивачем та відповідачем в особі своїх представників на виконання вимог суду були подані письмові пояснення, за змістом яких позивач наполягав на задоволенні позову, а відповідач заперечував проти позову з раніше зазначених ними підстав, 02.03.2018 року позивачем в особі його представника подано заперечення на письмові пояснення відповідача (а.с. 159-160, 161-166, 190-191).

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року N2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 року, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з нормами ГПК України у відповідній редакції розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалами суду від 11.01.2018 року вирішено справу № 925/31/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, від 01.02.2018 року - за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, а від 02.03.2018 року - закрито підготовче провадження та призначено справу № 925/31/17 до судового розгляду по суті.

В засіданнях суду позивач в особі свого представника позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві і додаткових письмових поясненнях, підтримав і просив суд позов задовольнити повністю, відповідач і третя особа в особі своїх представників позов не визнали і просили суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві та письмових поясненнях.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову з таких підстав.

30.04.2014 року третя особа - департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, як генеральний замовник, відповідач - департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, як замовник, та публічне акціонерне товариство "Черкаський асфальтобетонний завод", як підрядник, за результатом проведення процедури закупівлі в одного учасника уклали між собою Рамкову угоду № 178-468 (далі - Угода), за умовами якої підрядник зобов'язався виконати додаткові роботи з "Будівництва зливної каналізації по вул. Козацькій" в м. Черкаси до робіт, визначених договором підряду від 15.09.2011 № 468 (далі - об'єкт), за переліком, обсягами робіт та використовуючи матеріали, наведеними в додатках №№ 1-4 Угоди, які є невід'ємними її частинами, а також згідно з проектно-кошторисною документацією на виконання цих робіт.

Сторони договору погодили усі істотні умови цього договору, зокрема, щодо якості робіт (розділ 2), ціни угоди (розділ 3), порядку здійснення оплати (розділ 4), прядку та строку виконання робіт (розділ 5), прав та обов'язків сторін (розділ 6), відповідальності сторін (розділ 7), строку дії угоди (розділ 11), інших умов (розділ 13). До договору додаються та є його невід'ємними частинами зведений кошторисний розрахунок (Додаток 1), договірна ціна (Додаток 2),локальний кошторис (Додаток 3), відомість ресурсів (Додаток 4), календарний графік виконання робіт (Додаток 5) (а.с. 10-18).

Так, за змістом умов договору сторони погодили, що:

п.п. 3.1.-3.3. - ціна становить 6167289,00 грн. з урахуванням ПДВ, яка може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Платіжні зобов'язання замовника перед підрядником за угодою виникають при наявності у замовника відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань);

п.п. 4.1.-4.3. - протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту її підписання сторонами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 № 1404 замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 30 % від ціни Угоди, який підрядник зобов'язується використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 місяців з моменту отримання цих коштів. По закінченню вищевказаного терміну, протягом 1 робочого дня невикористана сума авансу має бути повернута замовнику. Остаточний розрахунок за виконані роботи, здійснюється протягом 60 банківських днів з моменту і на підставі підписаних замовником і підрядником актів виконаних робіт за формами №КБ-2в, №КБ-3. У разі затримки бюджетного фінансування та/або затримки здійснення платежів не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок;

п. 5.1. - підрядник зобов'язаний розпочати роботи за Угодою протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання ним на свій розрахунковий рахунок авансу згідно п. 4.1 Угоди (за умови виконання замовником вимог п. 6.1.1. Угоди і завершити виконання робіт з будівництва Об'єкту протягом 9 місяців з дати укладення Угоди з урахуванням графіку виконання робіт наведеного у додатку № 5 до Угоди;

підпункт 6.1.1. п. 6.1. - замовник зобов'язується протягом 1 робочого дня з моменту підписання сторонами Угоди передати підряднику проект на виконання робіт з будівництва об'єкту;

п. 7.2. - у разі несвоєчасного виконання робіт за Угодою, підрядник сплачує замовнику пеню, розраховану від вартості непереданого збудованого об'єкту за кожний день затримки, а за прострочення виконання робіт понад 30 календарних днів, додатково штраф у розмірі 5% від вартості непереданого підрядником замовнику збудованого об'єкту.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 19.02.2016 у справі № 925/1934/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 і постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016, повністю задоволено позов Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради до Публічного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод", стягнуто 681630 грн. 10 коп. пені, 121 743 грн. 48 коп. штрафу, 12050 грн. 60 коп. судових витрат.

При вирішенні спору у справі № 925/1934/15, яка розглядалась за участю тих же сторін, що і у справі № 925/31/17, судами першої, апеляційної і касаційної інстанцій було встановлено, що спірні правовідносини сторін також виникли із укладеної ними Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року, в органах казначейської служби Угода була зареєстрована 16.07.2014, на виконання Угоди підрядником виконані і 15.09.2014 передані замовнику, а замовником прийняті і оплачені 22.09.2014, 03 і 08.10.2014 роботи на загальну суму 3732419,30 грн.

Предметом розгляду судами у справі № 925/1934/15 також були доводи відповідача - Публічного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод", наведені ним у запереченні на позов про те, що прострочення строків виконання робіт по Угоді виникло зі сторони підрядника внаслідок порушення замовником умов п. 4.1. Угоди щодо перерахування авансу у визначені строки і розмірі. Проте, зазначені доводи відповідача визнані судами необгрунтованими і відхилені.

Обставини, встановлені рішеннями господарських судів у справі 925/1934/15, відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій беруть участі ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Скасовуючи рішення господарського суду Черкаської області від 03.03.2017 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 у справі № 925/31/17 у справі № 925/31/17 та скеровуючи справу № 925/31/17 на новий розгляд до господарського суду Черкаської області, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 09.11.2017 року вказав, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку доводам відповідача про те, що сплачені ним за час дії договору кошти значно перевищують суму належного до сплати авансу, не врахували, що за своєю правовою природою аванс є сумою, яка видається наперед у рахунок належних платежів за товари, роботи, послуги та за що за наявності вже виконаних робіт здійснити окремий платіж як попередню оплату за них же є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Із Акта звірки взаємних розрахунків, складеного і погодженого сторонами, станом на 28.02.2018 року, заборгованість по Рамковій угоді № 178-468 від 30.04.2014 року між ними відсутня, у відповідача обліковується дебіторська заборгованість на суму 815424,18 грн. (681630, 10 грн. - пеня, 121743,48 - штраф, 12050,60 - витрати на виплату судового збору) відповідно до рішення господарського суду Черкаської області від 19.02.2016 року та мирової угоди від 03.04.2017 року у справі № 925/1934/15 (а.с. 196-197).

Зазначені у Акті обставини підтвердили представники сторін і третьої особи в засіданні суду.

Таким чином, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про стягнення частини невиплаченої суми авансу, нарахованих на неї сум 3% річних і інфляційних втрат за період прострочення.

Спірні правовідносини сторін виникли із Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року, укладеної до договору підряду № 468 від 15.09.2011 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із суті прав та обов'язків сторін за цією угодою.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов'язань підряду, загальні положення про підряд, як окремий вид зобов'язань, визначені параграфом 1 глави 61 ЦК України, ст. 324 ГК України, про зобов'язання і договір - розділом І і ІІ книги 5 ЦК України, главою 20 ГК України, загальні положення про правочини - главою 16 розділу IV книги 1 ЦК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 розділу I книги 5 ЦК України, розділом V ГК України. Крім того, спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання Постанов Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 року № 668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», від 23.04.2014 №117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», які з урахуванням предмета спору являються спеціальними.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, з інших обставин, з якими закон пов'язує виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статей 837, 853 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частинами 1, 3 ст. 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 4 ст. 879 ЦК України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Нормами статті 882 ЦК України встановлено порядок передання та прийняття робіт. За змістом частин 1, 2, 4, 6 цієї статті ЦК: замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття; замовник організовує та здійснює прийняття робіт; передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими; замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об'єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктами 4.1.-4.3. Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року сторони погодили умови щодо порядку здійснення оплати. Так, за їх змістом передбачено перерахування замовником підряднику протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання Угоди авансу у розмірі 30 % від ціни Угоди, який підрядник зобов'язується використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 місяців з моменту отримання цих коштів. По закінченню вищевказаного терміну, протягом 1 робочого дня невикористана сума авансу має бути повернута замовнику. Остаточний розрахунок за виконані роботи, здійснюється протягом 60 банківських днів з моменту і на підставі підписаних замовником і підрядником актів виконаних робіт за формами №КБ-2в, №КБ-3. У разі затримки бюджетного фінансування та/або затримки здійснення платежів не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок

Відповідно до встановлених обставин справи, сума авансу всупереч умовам п. 4.1. Угоди, замовником не сплачена.

У відповідності з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно з положеннями чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Умови Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року щодо проведення попередньої оплати (авансу) узгоджуються з цими положеннями законодавства.

Разом з тим, підрядник, всупереч умовам п. 5.1. Угоди, без отримання авансу розпочав і виконав роботи на суму, яка перевищує суму авансу, який підлягав сплаті. Виконані роботи прийняті замовником і ним оплачені.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, умови Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року і вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2017 року у справі № 925/31/17, суд вважає, що заявлена у позові вимога щодо стягнення з відповідача боргу саме у вигляді авансу не відповідає визначеному в Угоді поняттю авансу та із зазначених у позовній заяві підстав не може бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, вимоги позивача про стягнення 40140 грн. 87 коп. інфляційних втрат та 3640 грн. 93 коп. 3 % річних є похідними від основної вимоги про стягнення спірної суми авансу, то такі вимоги судом також вважаються необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність події порушення спірного права позивача на стягнення 46000 грн. несплаченого авансу згідно Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року, 3640 грн. 93 коп. 3% річних, 40140 грн. 87 коп. інфляційних втрат за прострочення цього грошового зобов'язання, тому надає перевагу запереченням відповідача, викладеним у відзиві на позов, а усі вимоги позивача, зазначені у позові, із зазначених ним підстав визнає необґрунтованими і в їх задоволенні відмовляє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 04.06.2018 року.

Суддя В.М. Грачов