РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/23364/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОДОРА"

до відповідача 1: Шевченківського районного суду міста Києва

відповідача 2: Приморського районного суду міста Одеси

про стягнення 7 087 396,43 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Гнідіна М.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Капітонов П.П. керівник

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/23364/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОДОРА" до Шевченківського районного суду міста Києва, Приморського районного суду міста Одеси про стягнення 7 087 396,43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 року відкрито провадження у справі №910/23364/17 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22.02.2016 року по справі № 522/1894/16 зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016 року слідчим суддею було накладено арешт на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕОДОРА», які знаходяться на всіх банківських рахунках товариства, відкритих у Миколаївській філії АТ «Укрексімбанк», та заборонені всі видаткові операції. Позивач звертався із клопотаннями про скасування арешту з майна до Шевченківського районного суду міста Києва, в задоволенні яких було відмовлено. В даній позовній заяві позивач, посилаючись на норми ст.1166 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просить суд стягнути через Державну казначейську службу України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕОДОРА» завдану органами досудового розслідування, прокуратури та суду матеріальну шкоду у сумі 7 087 396,43 грн., яка складається: 3 668,43 грн - сума майнових втрат (збитків) у формі штрафних санкцій за період позбавлення позивача можливості здійснювати сплату податків з єдиного соціального внеску, які виникли в зв'язку з прийняттям рішення, згідно якої слідчим суддею було накладено арешт на грошові кошти позивача, які знаходяться на всіх банківських рахунках товариства, відкритих у Миколаївській філії АТ «Укрексімбанк», та заборонені всі видаткові операції, за клопотанням органу досудового розслідування. В зв'язку з неможливістю здійснювати розрахунки позивач зазначає, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Миколаївській області за несплату соціального внеску застосовано штраф та пеню в загальному розмірі 3 668,43 грн.; 1 005 534,00 грн - сума інфляційних втрат за період з березня 2016р. по листопад 2017 року, які нараховані позивачем в зв'язку з тим, що слідчим суддею накладено арешт на суму коштів 4 138 000,00 грн, які за період накладення арешту зазнали інфляційних процесів; 1 025 000,00 грн - сума матеріальної шкоди, завданої внаслідок того, що позивач внаслідок накладення арешту на його рахунки був позбавлений можливості сплатити авансовий внесок за подачу заяви про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу від 04.04.2017р. у справі №910/21943/16 про стягнення на користь позивача 1 025 000,00 грн.; 5 053 194, 00 грн - сума дебіторської заборгованості ТОВ «Оферт груп», ТОВ «Рессет», ТОВ «Пірсен Прайм» перед позивачем за авансовими платежами, яку позивач не мав можливості стягнути в судовому порядку (ухвалами суду позовні заяви повернуто в зв'язку з несплатою судового збору), оскільки внаслідок накладення арешту на його рахунки позивач не мав можливості сплатити судовий збір за подання позовних заяв. Позивач зазначає, що судами під час прийняття рішення про накладення арешту не було враховано розумність та співмірність обмеження права власності, наслідки арешту для позивача, а тому відповідачами прийнято свідомо рішення, що створили негативні наслідки для позивача.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання. Під час розгляду клопотань про скасування арешту, поданих в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законність, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту. Відповідач-1 зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало, а заявником не надано належного обґрунтування наявності підстав для скасування арешту. Відповідач-1 також зазначає, що положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовуються до спірних правовідносин.

Відповідач-2 проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що відповідачем-2 розглянуто клопотання органів досудового слідства про накладення арешту у відповідності до вимог КПК України; твердження позивача про наявність шкоди, завданої судом, не відповідає дійсності, оскільки факт протиправності та незаконності ухвал слідчих суддів не встановлений; позивачем не доведено що збитки виникли з вини відповідачів; норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовуються до спірних правовідносин.

В судовому засіданні 19.04.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач-1 та відповідач-2 у судове засідання свого представника не направили, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені. Крім того, інформація про час та місце розгляду даної справи розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є оприлюдненою, відповідачі не були позбавлені можливості ознайомитися з датою розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників відповідача-1 та відповідача-2.

У судовому засіданні 22.05.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000802 від 05.08.2014 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258- 5, ч.2 ст.258-5, ч.3 ст.109 КК України на підставі ухвали слідчого судді від 22.02.2016 Приморського районного суду м. Одеси накладено арешт на рахунки та зупинені видаткові операції з грошовими коштами та іншими цінностями, що знаходяться на розрахункових рахунках відкритих у АТ «Укрексімбанк» ТОВ «Теодора».

Вказана ухвала була змінена ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016 в зв'язку з некоректним формулюванням запобіжного заходу та накладено арешт на грошові кошти які знаходяться на рахунках.

Представник ТОВ «Теодора» звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотаннями про скасування арешту майна накладеного у відповідності до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2016.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2017 у задоволенні клопотання представника ТОВ «Теодора» про скасування арешту з коштів ТОВ «Теодора», які знаходяться на поточному та депозитному рахунках у ВАТ «Укрсімбанк» у м. Миколаєві відмовлено.

15.03.2017р. Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про скасування арешту коштів ТОВ «Теодора», що знаходилися на рахунках у ВАТ «Укрсімбанк» у м. Миколаєві.

03.10.2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання ТОВ «Теодора» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2016, зі змінами внесеними ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016 відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.11.2017 у задоволенні клопотання ТОВ «Теодора» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2016, зі змінами внесеними ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016 відмовлено.

Позивач стверджує, що відповідачами завдано позивачу збитки внаслідок накладення арешту на кошти та майно позивача, у зв'язку з чим, посилаючись на норми ст. 1166 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просить суд стягнути збитки.

Нормами Цивільного кодексу України (глава 82) регулюється здійснення порядку відшкодування шкоди, завданої юридичній або фізичній особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

В той же час, ЦК України передбачено особливості здійснення відшкодування шкоди у певних випадках, зокрема статтею 1176 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК України).

Нормами даної статті чітко визначені випадки, за наявності яких відшкодування шкоди здійснюється не залежно від наявності вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

У даній справі вимога про відшкодування шкоди стосується відшкодування шкоди внаслідок прийняття, на думку позивача, рішень судами без врахування розумності та співмірності обмеження права власності, які призвели до завдання збитків, в зв'язку з чим норма ч.1 ст. 1176 ЦК України у спірних правовідносинах не застосовується.

Отже, вирішуючи спір у даній справі суд повинен виходити із положень ч.2с ст.1176 ЦК України та ч.6 ст.1176 ЦК України.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6 ст.1176 ЦК України).

За загальними правилами відшкодування шкоди здійснюється за наявності вини особи, якою її було завдано.

Предметом розгляду даної справи є стягнення збитків, завданих, на думку позивача, незаконним винесенням ухвали відповідачем-2 про застосуванням арешту на майно на кошти позивача, як заходу забезпечення кримінального провадження, та незаконним, на думку позивача, винесенням ухвали відповідачем-1 про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

За змістом ст.1176 ЦК України для наявності підстав відшкодування шкоди має бути встановлено факт незаконності рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду. Одночасно з цим, має встановлюватися вина особи, якою було завдано збитки.

Так, статтею 132 КПК України передбачено можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно с доказом злочину, піддягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Порядок скасування арешту майна визначений ст.174 КПК, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотань, поданих в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту. Перегляд судового рішення суду першої інстанції щодо дотримання вимог закону під час його прийняття належить до юрисдикції апеляційної та касаційної інстанції.

Як встановлено судом вище, ухвалою слідчого судді від 22.02.2016 Приморського районного суду м. Одеси, з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016, застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту.

В матеріалах справи відсутні докази скасування ухвали слідчого судді від 22.02.2016 Приморського районного суду м.Одеси, з урахуванням змін внесених ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016, ухвал Шевченківського районного суду м.Києва про відмову у задоволенні клопотань позивача про скасування арешту на майно та грошові кошти на рахунках позивача.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Таким чином, Господарський суд міста Києва не наділений повноваженнями здійснювати оцінку правомірності накладення Приморським районним судом м. Одеси арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках позивача як заходи забезпечення кримінального провадження та правомірності відмови Шевченківським районним судом міста Києва у задоволенні клопотання про скасування арешту; Господарський суд міста Києва також не наділений повноваженнями здійснювати оцінку законності вищезазначених судових рішень.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем такі докази не надано, що судові рішення Приморського районного суду м.Одеси, з урахуванням змін внесених ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016, ухвали Шевченківського районного суду м.Києва у встановленому законом порядку визнано незаконними, вказані судові рішення на час розгляду даної справи судом є чинними та в судовому порядку не скасовані, а відтак підлягають обов'язковому виконанню.

Також в матеріалах справи відсутні докази встановлення в судовому порядку незаконності дій слідчого щодо звернення до суду із клопотанням про накладення арешту на майно позивача, доказів звернення позивача із відповідним позовом матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, нормами ч.1 ст. 1176 ЦК України чітко визначені випадки, за наявності яких відшкодування шкоди здійснюється не залежно від наявності вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У даній справі вимога про відшкодування шкоди стосується відшкодування шкоди внаслідок прийняття, на думку позивача, рішень судами без врахування розумності та співмірності обмеження права власності, які призвели до завдання збитків, в зв'язку з чим норма ч.1 ст. 1176 ЦК України у спірних правовідносинах не застосовується, а відтак мають застосовуватися загальні положення відносно відшкодування шкоди, якими передбачено встановлення вини особи, якою було завдано таку шкоду.

Позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено встановлення факту наявності вини відповідачів у завданні позивачу збитків.

Також посилання позивача на застосування до спірних правовідносин норм частини 4 ст.1166 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом, не обгрунтовані, оскільки такий випадок визначений зокрема ст.1171 ЦК України (крайня необхідність), коли відшкодування шкоди здійснюється незалежно від встановлення неправомірності дій. Позивачем не наведено норм закону, яка б передбачала відшкодування шкоди, завданої рішенням суду за відсутності встановлення факту незаконності чи неправомірності такого рішення та вини особи, якою було завдано шкоду.

Одночасно з цим, посилання позивача на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є необґрунтованим з огляду на те, що вказаний закон не застосовується до спірних правовідносин.

Статтею 1,2, вказаного Закону закріплено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведених оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальні« дій. що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вищезазначені в законі підстави для відшкодування шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у спірних правовідносинах не доведені, що виключає можливість відшкодування шкоди на підставі норм вказаного закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складання тексту рішення складено: 05.06.18р.