ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.06.2018 Справа № 920/312/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Мудрицька С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України

до - Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці ім. М.В. Ремесла Національної академії аграрних наук України»

про стягнення 34668 грн. 26 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Ставицька О.В.,

УСТАНОВИВ:

Позивач 02.05.2018 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 17766 грн. 31 коп. боргу, 1644 грн. 24 коп. 3% річних, 15257 грн. 71 коп. інфляційних збитків за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 03.02.2014 ліцензійного договору № 18 на передачу прав на використання сорту рослин (надалі - Договір).

Позивач обгрунтовує позовну заяву тим, що відповідач до 31.12.2014 повинен був сплатити позивачу роялті у сумі 17766 грн. 31 коп., проте вищезазначені кошти не сплатив, чим порушив вимоги п. 5.1 Договору та ст. ст. 526, 530 ЦК України.

Крім того, разом з позовною заявою позивачем подана заява про поновлення строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Позивачем була подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

25.05.2018 відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує.

Відповідач обгрунтовує відзив тим, що вимоги про сплату боргу і штрафних санкцій є необгрунтованими, оскільки сплив строк позовної давності, а заява про поновлення строків позовної давності фактично є необгрунтованою, оскільки наведені позивачем в ній факти не перешкоджали подачі позовної заяви до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме:

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 17766 грн. 31 коп. боргу, то така вимога підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено такі фактичні обставини, що між сторонами 03.02.2014 було укладено ліцензійний договір № 18 на передачу прав на використання сорту рослин. Вищезазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією зазначеного Договору, який підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач передає невиключне право на використання сортів озимої пшениці, терміном на 1 рік на території Сумської області, а ліцензіат приймає невиключне право на використання сортів.

Згідно до р. 5 Договору відповідач за передачу насіння та агротехнологічної документації сплачує на користь позивача одночасний платіж у грошовій формі протягом 10 діб з дня його надання та поточний платіж (роялті) у розмірі 5% від вартості реалізованого насіння вказаного сорту, яке вироблене та реалізоване відповідачем, згідно звіту про виробництво та рух насіння до 31.12.2014.

В матеріалах справи міститься копія звіту про виробництво та рух насіння згідно Ліцензійного договору № 18 від 03.02.2014.

28.01.2016, оскільки позивач не сплатив зазначені платежі, позивач направив відповідачу претензію № 34-20-2, яка відповідачем залишена без розгляду. Вищезазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією претензії, фіскального чеку та поштового повідомлення про направлення претензії відповідачу.

Крім того, 17.03.2016 листом № 101-20-2/4 позивач повідомив відповідача про необхідність розгляду претензії. Вищезазначений факт підтверджується копією листа, фіскального чеку та поштового повідомлення про направлення листа відповідачу.

Отже, між сторонами виникли господарські відносини щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, які регулюються главою 75 ЦК України.

Згідно ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобов'язанні строк.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Тому, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено Договір, позивач виконав обов'язки, які покладені на нього вищезазначеним Договором, в той же час відповідачем обов'язок з оплати не виконаний, чим порушено умови розділу 5 Договору та вищезазначених норм чинного законодавства, а тому порушені і права позивача.

В той же час, позивачем разом з позовною заявою подано заяву про поновлення строку позовної давності.

Позивач обгрунтовує заяву тим, що він прострочив встановлені ЦК України строки позовної давності, оскільки не мав можливості направити позов до суду з об'єктивних причин, а саме:

Позивач як юридична особа був зареєстрований у с. Піски Ясинуватського району Донецької області, де з липня 2014 року бойові дії вступили в активну фазу, доступ до адміністративного корпусу позивача було заборонено, позивач не мав можливості вивезти оригінали Ліцензійних договорів за період 2010-2014 років. Лише у березні 2018 року було дозволено доступ до адміністративного корпусу. Відсутність оригіналу ліцензійного договору від 03.02.2014 № 18 не давала можливості для звернення до суду в установлені законодавством строки, тобто позивач не мав можливості довести суду, що дійсно було укладено договір та документально підтвердити свої позовні вимоги.

Відповідач заперечує проти зазначеної заяви, оскільки наведені факти ніяк не перешкоджали подачі позовної заяви до суду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки відповідач повинен був виконати свої обов'язки за Договором у строк до 31.12.2014, то перебіг позовної давності починається з 01.01.2015 та спливає через три роки. Тому на момент звернення з позовною заявою пропущено строки позовної давності.

Проте згідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вже зазначалось, позивачем викладено ряд обставин на обгрунтування заяви про поновлення строків позовної давності.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомими фактами є обставини, які відомі широкому колу осіб, в тому числі і складу суду. Вони не потребують доказування тому, що об'єктивність їх існування очевидна, це в основному не дії, а події. Визнання обставини загальновідомою і такою, що не підлягає доказуванню, вирішується судом, який розглядає справу.

Суд дійшов висновку, що обставини, які викладені позивачем в обгрунтування заяви про поновлення строку позовної давності є загальновідомими і не потребують доказуванню, строк пропуску позовної давності, є незначним, а тому заява позивача є правомірною та підлягає задоволенню, а сторок позовної давності підлягає поновленню.

Заперечення відповідача стосовно заяви, судом до уваги не приймається, оскільки не спростовують обставин, які зазначені позивачем.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту, позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 17766 грн. 31 коп. боргу є правомірною, обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 1644 грн. 24 коп. та 15257 грн. 71 коп. інфляційних втрат (період січень 2015 - січень 2018 включно), то суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки:

Як вже було встановлено судом, відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання в розмірі 17766 грн. 31 коп. за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Враховуючи вищезазначене, судом здійснено перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, виходячи з суми боргу в розмірі 17766 грн. 31 коп. за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню 1598 грн. 97 коп. 3% річних та 14752 грн. 99 коп. інфляційних втрат за період з 01.01.2015 по 31.12.2017. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє, в зв'язку з неправомірністю, оскільки позивачем здійснено розрахунок заявлених сум за період, який перевищує три роки.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці ім. М.В. Ремесла Національної академії аграрних наук України» (с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область, 42839, код 00497727) на користь Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (пров. Гагаріна, 1, с. Гришине, Покровський район, Донецька область, 85330, код 00729333) 17766 грн. 31 коп. зобов'язань з оплати роялті, 1598 грн. 97 коп. 3% річних, 14752 грн. 99 коп інфляційних втрат, 1762 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.06.2018.

Суддя О.Ю. Резніченко