ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року м.Дніпро Справа № 904/10558/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кузнецов В.О., Коваль Л.А.

Секретар судового засідання: Пінчук Є.С.

За участю представників сторін:

від відповідача: Сірик А.С., довіреність №7/10-105 від 17.01.2018 р., представник;

представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений на минулому судовому засіданні.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018р., повне рішення складено 26.02.2018р., суддя Ніколенко М.О., по справі №904/10558/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного мана України по Дніпропетровській області

до Дніпропетровської міської ради

про стягнення 291015, 13 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018р. по справі №904/10558/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького (Карла Маркса), буд. 75, код 26510514) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Центральна 6, код 13467337) до Державного бюджету України (на р/р *; 101; *22080300*26510514* №12/02-5851-ОД* 24.09.2015* 13467337*2*) стягувач - Регіональне відділення Фонд державного майна України по Дніпропетровській області пеню в розмірі 3000,00 грн.

Стягнуто з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького (Карла Маркса), буд. 75, код 26510514) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Центральна 6, код 13467337), до Державного бюджету України до Державного бюджету України (на р/р *;101; *22080300* 26510514* №12/02-5851-ОД* 24.09.2015* 13467337* 2*) стягувач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області штраф в розмірі 7000,00 грн.

Стягнуто з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького (Карла Маркса), буд. 75, код 26510514) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Центральна 6, код 13467337) 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовлено.

Повернуто Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Центральна 6, код 13467337) з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у сумі 2069,36 грн., сплачений ним відповідно до платіжного доручення № 733 від 14.12.17.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення в частині відмови Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області у стягненні штрафу в розмірі 7331, 33 грн. та пені 288, 34 грн. скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає помилковими висновки місцевого суду щодо можливості відповідно до положень ст.233 ГК України зменшити розмір штрафних санкцій, який є надмірно великими порівняно із збитками кредитора.

Так, скаржник стверджує, що вказаний висновок суду є помилковим, не заснованим на фактичних обставинах справи та свідчить про те, що судом не в повній мірі досліджено докази, які надані позивачем до справи. Зокрема, позивач посилається на лист №05-02-04510 від 11.08.2016р., яким підтверджено недбале збереження орендованого майна відповідачем, у зв'язку з чим останній повинен відшкодувати позивачу завдані збитки. Крім того, скаржником зауважено, що на момент подачі позову заборгованість за договором оренди не була погашена, строк виконання грошового зобов'язання з орендної плати, пені та штрафу настав ще з моменту підписання додаткової угоди від 22.06.17р., якою передбачено обов'язок орендаря щодо погашення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін. Зокрема, відповідачем зазначено, що враховуючи ступінь виконання зобов'язання відповідачем, його майновий стан, поведінку винної сторони (визнання боргу, вжиття нею заходів до виконання зобов'язання, намагання негайно і добровільно усунути допущене порушення та його наслідки), судом першої інстанції вірно застосовано чинне законодавство та зменшено розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню.

У відповіді на відзив позивачем щодо повідомлення Дніпровської міської ради про зупинення плати за оренду до вирішення питання про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.09.2015 року № 12/02-5851-ОД, наданого до Регіонального відділення листом від 10.03.2017 №7/10-478, зокрема, зазначено, що відповідно до умов Договору та статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, на підставі листа Дніпровської міської ради від 12.08.2016 №7/22-1330 Додатковою угодою від 22.06.2017 Договір оренди від 24.09.2015 № 12/02-5851-ОД розірвано. Вказаною додатковою угодою, а саме: пунктом 2 також передбачено обов'язок орендаря щодо сплати орендної плати, штрафу та пені. Виходячи з наведеного, позивач заперечує висновок відповідача щодо вини позивача у виникненні заборгованості.

Крім того позивачем зазначено, що Дніпровська міська рада повернула орендоване майно 22.06.2017 та, під час розгляду справи у суді першої інстанції, сплатила заборгованість за основною сумою боргу, у зв'язку з чим позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, якою останній просив стягнути з відповідача лише штрафні санкції.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 відмовлено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018р. по справі №904/10558/17, апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018р. по справі №904/10558/17 - залишено без руху з підстав порушення скаржником вимог п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України (несплата судового збору у розмірі 1762,00 грн.).

30.03.2018 від скаржника на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з долученням доказів сплати судового збору - платіжного доручення №128 від 16.03.18 на суму 1762,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.04.18р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018р. по справі №904/10558/17. Колегією суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В. (доповідача), судді: Кузнецов В.О., Коваль Л.А. Розгляд справи призначено на 22.05.18р.

22.05.18р. у судовому засіданні оголошено перерву до 31.05.2018 р. на 11:50.

31.05.18р. у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Дослідивши матеріали справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-5851-ОД від 24.09.15.

Відповідно до предмету договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно- нежитлові приміщення(реєстровий номер: 1130549.2.ААБАЛИ779) площею 1288,8 кв.м., яке розміщене за адресою: 49000 м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, б. 37 на першому поверсі (будинку), 9 (дев'ятиповерхового) будинку, що перебуває на балансі ПАТ АК „Дніпроавіа" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 27.08.15 і становить за незалежною оцінкою 13261081,00 грн.

Майно передано в оренду з метою розміщення органу місцевого самоврядування (структурного підрозділу Дніпропетровської міської ради - Центру адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

Згідно п. 10.1 договору, цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 24.09.15 по 22.09.18 включно. Додатковою угодою від 28.12.2016р., у зв'язку зі зміною назви Орендаря, згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 07.09.2016р. №39/13 „Про внесення змін до деяких рішень міської ради у зв'язку зі зміною географічних назв", прийнятого на виконання постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 №1375-УШ „Про перейменування міста Дніпропетровська Дніпропетровської області", внесено зміни до договору оренди та визначено Орендарем за цим договором Дніпровську міську раду.

Позивачем передано відповідачу в оренду об'єкт оренди, визначений умовами договору, що підтверджується актом приймання-передачі від 24.09.15 (а.с. 16).

Згідно матеріалів справи, у період з 15.01.17 по 15.06.17 відповідачу нараховано орендну плату в розмірі 204 733,34 грн.

У березні 2017 року Дніпровська міська рада звернулась до Регіонального відділення листом від 10.03.2017 №7/10-478, в якому повідомила, що оренду плату за спірним договором сплачено по грудень 2016 року та повідомила про зупинення плати за оренду до вирішення питання про розірвання договору (а.с.26).

Додатковою угодою від 22.06.17 договір оренди від 24.09.2015 №12/02-5851-ОД розірвано на підставі листа орендаря від 12.08.2016 №7/22-1330. Вказаною додатковою угодою, а саме п. 2 передбачено обов'язок орендаря щодо сплати орендної плати, штрафу та пені (а.с.19).

Актом про повернення державного майна з оренди від 22.06.17 Дніпровська міська рада повернула орендоване майно.

Підставами звернення позивача з даним позовом є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди від 24.09.2015 № 12/02-5851-ОД щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів. У зв'язку із цим, у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 204 733,34 грн. З цих підстав Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради про стягнення 291015,13грн., з яких 204733,34 грн. - заборгованість з орендної плати, 71950,46 грн. - пеня, 14331,33грн. - штраф.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідачем сплачено заборгованість за основною сумою боргу, у зв'язку з чим позивачем надані уточнення до позовних вимог (19.02.2018р.) в яких він просив суд стягнути з відповідача тільки штрафні санкції, а саме пеню у розмірі 3288, 34 грн, штраф - 14 331, 33 грн. (а.с.58-64).

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд вказав, що розрахунок штрафу та пені, наданий позивачем, відповідають чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містять арифметичних помилок, проте, керуючись ч. 1 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, враховуючи ступінь виконання зобов'язання відповідачем; його майновий стан; поведінку винної сторони (визнання боргу, вжиття нею заходів до виконання зобов'язання, намагання негайно та добровільно усунути допущене порушення та його наслідки), а також відсутність в матеріалах справи будь-яких відомостей з приводу того, що позивач зазнав збитків внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань, суд дійшов висновку за можливе зменшити розмір пені та штрафу, що підлягають стягненню.

Відповідно до п. 9) Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017р.) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Спір у справі виник з правовідносин, врегульованих сторонами у договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-5851-ОД від 24.09.15, а також Додатковою угодою від 22.06.17 договір оренди від 24.09.2015 №12/02-5851-ОД, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань зі сплати орендних платежів.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача штрафу та пені за порушення зобов'язання із своєчасної сплати орендних платежів.

Судом першої інстанцій на підставі оцінки доказів у справі встановлено правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу та пені на підставі п.3.8, п.3.9 договору.

Так, відповідно до 3.8 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 3.9 договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж за три місяці, Орендар сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Наданий позивачем розрахунок штрафу та пені відповідає фактичним обставинам справи, діючому законодавству, правильно враховує періоди нарахувань, у зв'язку з чим судова колегія вважає правомірним відповідний висновок господарського суду.

В цій частині судове рішення не оскаржується. Проте спірним є застосоване судом першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшення розміру пені до 3 000,00 грн., штрафу - до 7 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Підстави та розмір зменшення стягуваної суми штрафних санкцій повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Як зазначено у рішенні господарського суду, свій висновок про можливість зменшення розміру пені та штрафу, заявлених позивачем до стягнення, суд першої інстанції мотивував тим, що з огляду на ступінь виконання зобов'язання відповідачем; його майновий стан; поведінку винної сторони (визнання боргу, вжиття нею заходів до виконання зобов'язання, намагання негайно та добровільно усунути допущене порушення та його наслідки), а також відсутність в матеріалах справи будь-яких відомостей з приводу того, що позивач зазнав збитків внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені та штрафу, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для реалізації права, що передбачено ч.1 ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України, та зменшивши розмір пені та штрафу, а саме до 3 000,00 грн. та 7 000,00грн., відповідно.

Доводи скаржника про помилковість висновків суду та неповне дослідження доказів, наданих позивачем, відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права. Застосування відповідного повноваження місцевим судом було належним чином мотивовано та не суперечить нормам законодавства, здійснене на підставі оцінки доказів в сукупності з іншими обставинами справи.

Згідно зі ч.3 ст.13, ст.77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017р.), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2018р. по справі №904/10558/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04.06.2018р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Судді В.О. Кузнецов

Л.А. Коваль