ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р. Справа № 917/2153/17

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1 голова господарства на підставі наказу від 11.04.2018;

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії, м. Лубни,

на рішення господарського суду Полтавської області від 13.03.2018 (суддя Киричук О.А.), ухвалене в м. Полтаві о 10 годині 03 хвилин, повний текст якого складений 23.03.2018,

у справі №917/2153/17

за позовом: ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії, м Лубни,

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства «Надія», с. Червоні Пологи, Полтавська область,

про стягнення зерна: гречки - 84,3т, пшениці 41,666т, ячменю - 30т, гороху - 70т, проса - 21,226т, кукурудзи - 20т,

ВСТАНОВИЛА:

21.12.2017 ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до СФГ «Надія» про стягнення зерна: гречки у кількості 84,3т, пшениці 41,666т, ячменю - 30т, гороху - 70т, проса - 21,226т, кукурудзи - 20т (а.с.2-5).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.03.2017 у справі №917/2153/17 відмовлено у задоволенні позову (а.с.95-97).

Рішення місцевого господарського суду з посилання на ст. 129 Конституції України, ст.ст. 75-77 ГПК України, ст. 604 ЦК України мотивовано тим, що зобовязання з поставки продукції за контрактом від 07.04.2005 №4 припинилося у звязку з новацією, що встановлено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у справі №917/174/17, у звязку з чим суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії з рішенням суду першої інстанції не погодилось та 29.03.2018 звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 13.03.2018 у справі №917/2153/17 та постановити нове рішення, яким стягнути з СФГ «Надія» зерна гречки 84,3т, зерна пшениці 41,666т, зерна ячменю 30т, зерна гороху 70т, зерна проса 21,226т, зерна кукурудзи 20т; судові витрати покласти на відповідача (а.с. 114-117).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що угода №2 від 23.07.2007 не стосується виконання контракту від 07.04.2005 №4. Крім того, зазначає, що згідно договору новації від 03.10.2007 відбулась заміна насіння соняшника на грошові кошти з виплатою інфляційних та процентів за прострочення за ціною, що існувала станом на 2007 рік. Скаржник вважає, що в доповнені до договору від 03.10.2007 є пряма вказівка на соняшник та грошові кошти як предмет новації, та відсутні: зерно гречки, пшениці, ячменю, гороху, проса, кукурудзи, а тому на них не розповсюджується дія договору новації від 03.10.2007. Також вказує на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права, оскільки суддею не було заявлено самовідвід та не задоволено заяву позивача про відвід, хоча суддя прямо заінтересований у результатах розгляду справи.

Відзивом від 08.05.2018 СФГ «Надія» просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що відповідач у повному обсязі виконав свої зобовязання за контрактом від 07.04.2005 №4 та протягом 2010-2017 років жодної претензії позивач відповідачі не надсилав. Також вказує на те, що Харківський апеляційний господарський суд у постанові від 23.08.2017 у справі №917/174/17 визнав розписку від 03.10.2007 новацією боргу, якою замінено зобовязання СФГ «Надія» за контрактом від 07.04.2005 №4 на грошові зобовязання згідно розписки: протягом 2008-2014 років погашати щорічно по 39000грн. Таким чином, зобовязання з поставки продукції за контрактом від 07.04.2005 №4 припинено у звязку з новацією боргу.

07.05.2018 позивачем подано до суду апеляційної інстанції заяву про долучення до матеріалів справи документів, які на його думку, мають значення для справи, а саме: довіреності №7, відзиву на позов від 10.11.2016, листа від 16.11.2014, відзиву від 03.05.2018, заперечення на позов від 06.01.2017, договору-доручення від 01.03.2014, додаткової угоди від 15.04.2014, які як стверджує позивач надійшли йому від відповідача 06.01.2017. (а.с.131).

Відповідно до частин 1, 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Подана заява не містить правового обґрунтування неможливості подання документів, визначених у цій заяві, суду першої інстанції, а також обґрунтувань на підтвердження яких саме обставин вказані документи надані, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для задоволення вказаної заяви позивача.

17.05.2018 позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі його представника, у якому він одночасно зазначає, що відзив, наданий відповідачем, не спростовує доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просить розглянути справу без участі його представника у звязку з обізнаністю правової позиції відповідача та тривалістю спору між сторонами (а.с.155).

Вказане клопотання підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції, як таке, що не суперечить вимогам ГПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та інформація, розміщена на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта», проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні (а.с.159).

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила такі обставини.

07.04.2005 між ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії (замовником) та СФГ «Магнолія» (господарством) укладений контракт на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції №4, п.1.1 якого встановлено, що предметом цього контракту є розміщення замовлення на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції на фючерсній основі, що має відбуватися з проведенням попередньої оплати за майбутній врожай, який буде вирощувати господарство для замовника (а.с.10-12).

У звязку з тим, що ціни на майбутню сільськогосподарську продукцію будуть фіксовані, та між сторонами за даним контрактом налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки, кошти на майбутній врожай надаються на безвідсотковій основі (п.1.2 контракту).

Відповідно до розділу 3 цього контракту загальна сума оплати за даним договором становить 200000грн.

Згідно із п.5.1 контракту господарство зобовязане протягом __років повернути замовнику сільськогосподарську продукцію (зерно) по цінах і в кількості указаних в таблиці суму попередньої оплати, а саме:

- гречка 100 тон за ціною 450грн за 1тону;

- пшениця 50 тон за ціною 350грн за 1тону;

- ячмінь - 30 тон за ціною 300грн за 1тону;

- горох -70 тон за ціною 400грн за 1тону;

- просо 70 тон за ціною 200грн за 1тону;

- кукурудза - 20 тон за ціною 200грн за 1тону;

- соняшник 70 тон за ціною 1200грн за 1тону.

Сторони домовилися, що кінцеві обєми поставки сільськогосподарських зернових культур будуть скориговані до 1 липня 2005 року (п.5.4 контракту).

Пунктом 8.1 цього контракту встановлено, що даний контракт набирає чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання.

У п.12.1 цього контракту встановлено, що умови контракту мають однакову зобовязальну силу для сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою з обовязковим складанням письмового документу.

10.06.2005 між тими ж сторонами укладений додаток до контракту від 07.04.2005 №4, у якому визначено, що замовник додатково вносить 50000грн господарству для вирішення питань, повязаних з виконанням робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції.

Пунктом 2 цього додатку встановлено, що господарство на внесену суму в 50000грн з вирощеного урожаю додатково відпускає замовнику 42 тони насіння соняшника по ціні, вказаній в п.п. 5.1 пункту 5 контракту від 07.04.2005 (а.с.12).

На виконання умов контракту від 07.04.2005 №4 позивачем перераховані кошти у сумі 250000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 07.04.2005 №185 на суму 80000,00грн, від 07.04.2005 №184 на суму 120000,00грн, від 08.06.2005 №410 на суму 5000,00грн, від 08.06.2005 №411 на суму 5000,00грн, від 08.06.2005 №412 на суму 5000,00грн., від 08.06.2005 №413 на суму 5000,00грн, від 08.06.2005 №№414, 415,416,417,418,419 кожне з яких на суму 5000,00грн (а.с.13-18).

03.10.2007 між головою СФГ «Надія» та директором ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії підписаний додаток до контракту від 07.04.2005 №4, у якому зазначено, що голова СФГ «Надія» зобовязується передати ТОВ «Магнолія» грошові кошти за врожай соняшника 2007 року в рахунок погашення боргу. Визнаний борг 233762,87грн перераховується протягом 2008-2014 років по 39000грн на рік з застосуванням інфляційних. У разі невиконання зобовязань сплачуються проценти 2% від суми за кожний день прострочення з дня виникнення зобовязання. Сторони визначили, що даний лист є доповненням до контракту від 07.04.2005 №4 (а.с.23).

У зв'язку з невиконанням контракту на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції від 07.04.2005 №4 позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Надія» про стягнення зерна: гречки - 84,3тони, пшениці 41666тон, ячменю 30тон, гороху 70 тон, проса 21,226тони, кукурудзи 20 тон (а.с.2-4).

В обґрунтування доводів позовної заяви посилається на те, що ним на виконання умов контракту від 07.04.2005 та додаткової угоди до нього від 10.06.2005 перераховано 250000грн, відповідач виконав свої зобовязання частково та поставив у вересні-жовтні 2005 року зерно на суму 27368,70грн, а саме: 15,7 тон гречки, 8,334 тон пшениці, 48,774 тон проса, 6,360 тон соняшника. Крім того, вказує на те, що в частині поставки соняшника 03.10.2007 між сторонами укладено доповнення до контракту, згідно якого замість соняшника передбачено сплату коштів.

13.03.2018 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище ( а.с. 95-97).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення сільськогосподарської продукції за контрактом від 07.04.2005 №4 на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті З ЦК України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Згідно із частиною 1 статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Позивач зазначає, що на виконання умов контракту на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції від 07.04.2005 №4 відповідачем поставлено у вересні-жовтні 2005 року зерно на суму 27368,70грн, а саме: 15,7 тон гречки, 8,334 тон пшениці, 48,774 тон проса, 6,360 тон соняшника.

Відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи факт визнання позивачем у позові та в апеляційній скарзі часткового виконання зобовязання відповідачем за контрактом від 07.04.2005 на суму 27368,70грн, дані обставини, з урахуванням приписів статті 75 ГПК України є преюдиційними, а отже встановленими та такими, що не потребують доказуванню.

Крім того, позивач вказує на те, що в частині поставки соняшника між сторонами спору 03.10.2007 укладено доповнення до контракту від 07.04.2005 №4, згідно умов якого замість поставки соняшника сторони дійшли згоди, що відповідач сплатить кошти.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2007 між сторонами спору укладений додаток до контракту від 07.04.2005, який підписаний головою СФГ «Надія» та директором ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії, в якому зазначено, що голова СФГ «Надія» зобовязується передати ТОВ «Магнолія» грошові кошти за врожай соняшника 2007 року в рахунок погашення боргу. Визнаний борг 233762,87грн перераховується протягом 2008-2014 років по 39000грн на рік із застосуванням інфляційних. У разі невиконання зобовязань сплачуються проценти 2% від суми за кожний день прострочення з дня виникнення зобовязання. Сторони визначили, що даний лист є додатком до контракту від 07.04.2005 №4 (а.с.23).

Також, як правильно встановлено місцевим господарським судом, рішенням господарського суду Полтавської області від 20.04.2017 у справі №917/174/17 у справі за позовом ТОВ "Магнолія" в особі Лубенської філії до СФГ Надія" та ФГ "Павільйон флори" про стягнення 268521,57грн заборгованості, яка виникла на підставі доповнення до контракту від 07.04.2005 №4 від 03.10.2007 відмовлено у позові. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у справі №917/174/17, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу позивача задоволено частково; рішення господарського суду Полтавської області від 20.04.2017 у справі № 917/174/17 скасовано в частині повної відмови в задоволенні позову до СФГ "Надія"; в цій частині прийнято нове рішення, яким позов до СФГ "Надія" задоволено частково; стягнуто з СФГ "Надія" на користь ТОВ "Магнолія" в особі Лубенської філії 39 000,00грн заборгованості; в іншій частині рішення залишено без змін.

При цьому судом встановлено, що: 03.10.2007 між сторонами укладено доповнення до контракту від 07.04.2005 №4, в якому визначено, що заборгованість буде перерахована протягом 2008-2014 років. Також, суд зазначив, що зі змісту даної угоди Селянське (фермерське) господарство "Надія" визнало існування боргу за контрактом від 07.04.2005 в розмірі 233762, 87грн (розмір основного боргу та неустойка) та взяло на себе зобов'язання з її перерахування протягом 2008-2014 років по 39000,00грн кожного року. Шляхом укладення угоди від 03.10.2007 між сторонами відбулась зміна первісного зобов'язання з поставки продукції на нове грошове зобов'язання з щорічної виплати ТОВ "Магнолія" в особі Лубенської філії 39000,00грн протягом 2008-2014 років. Відтак, починаючи з 01.01.2008 СФГ "Надія" мало обов'язок з перерахування ТОВ "Магнолія" в особі Лубенської філії грошових коштів в розмірі 39000,00грн.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями статті 604 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняються за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, особливим видом припинення зобов'язання за домовленістю сторін є новація. Новація - це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов'язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов'язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

З припиненням первісного зобов'язання пов'язано правило про те, що новація припиняє і дію додаткових зобов'язань щодо нього,якщо інше не встановлено договором. (частина четверта статті 604 ЦК України).

Відповідно 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з правовою оцінкою, наданою судом апеляційної інстанції у справі № 917/174/17 укладеному 03.10.2007 між позивачем та відповідачем додатку до контракту від 07.04.2005 №4, зі змісту якого вбачається, що між сторонами відбулася зміна первісного зобовязання з поставки зерна, визначеного у п. 5.1 контракту на нове грошове зобовязання з щорічної виплати ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії 39000,00грн протягом 2008-2014 з урахуванням інфляційних.

Доводи позивача про те, що в укладеному між сторонами спору 03.10.2007 додатку до контракту від 07.04.2005 №4 сторони дійшли згоди лише щодо заміни первісного зобовязання відповідача з поставки соняшника за ціною, що існувала станом на 2007 рік, на нове грошове зобовязання,суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим з наступних підстав.

За умовами контракту на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції від 07.04.2005 №4 та додатку до нього від 10.06.2005 позивач зобовязаний був перерахувати відповідачу 250000грн, що ним виконано у повному обсязі.

При цьому позивач визнає, що відповідач частково виконав свої зобовязання та поставив зерно на загальну суму 27368,70грн. Вказані обставин в розумінні статті 75 ГПК України є приюдиційними та не підлягають доказуванню.

Таким чином, відповідач зобовязаний був поставити зерно, визначене у п.5.1 контракту від 07.04.2005 №4, на суму 222631,30грн, тобто укладаючи 03.10.2007 додаток до контракту, позивач визнав наявність боргу з поставки зерна за контрактом від 07.04.2005 №4 на суму більшу ніж залишок заборгованості з поставки зерна в грошовому еквіваленті, оскільки у п.1.2 контракту визначено, що ціни на майбутню сільськогосподарську продукцію будуть фіксовані.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що додаток до контракту №4 від 03.10.2007 не містить умов щодо зміни ціни (вартості) зерна, зокрема, соняшника, а тому посилання позивача на те, що при укладенні цього додатку ціна соняшника визначена за цінами станом на 2007 рік є такими, що не відповідають обставинам справи. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження досягнення між сторонами спору згоди щодо зміни такої істотної умови договору як ціна, а тому доводи позивача про те, що додаток від 03.10.2007 до контракту №4 не розповсюджується на зерно гречки, пшениці, ячменю, гороху, проса та кукурудзи, також є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача про порушення норм процесуального права, оскільки суддею не було заявлено самовідвід та не задоволено заяву позивача про відвід, хоча суддя прямо заінтересований у результатах розгляду справи, з наступних підстав: по-перше, у відповідності до вимог статті 39 ГПК України ухвалою місцевого господарського суд від 21.02.2018 у даній справі зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід (а.с.79); по-друге, ухвалою суду від 23.02.2018 у даній справі у іншому складі суду відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Киричук О.А.; по-третє, позивачем не наведено будь-яких доводів та не надано будь-яких доказів, які б підтверджували пряму заінтересованість судді у результатах розгляду справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76,77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не наведено будь-яких інших доводів та не надано доказів, які б підтверджували вимоги апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у звязку з чим апеляційна скарга ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 13.03.2018 у справі №917/2153/17 слід залишити без змін.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ «Магнолія».

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ТОВ «Магнолія» в особі Лубенської філії залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Полтавської області від 13.03.2018 у справі №917/2153/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 07.06.2018.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов