РІШЕННЯ

м. Київ

12.06.2018Справа № 910/1686/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/1686/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Боранд Трейд», м. Житомир,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Салтіз», м. Дніпро,

до публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м. Київ,

про розірвання договору поруки від 20.10.2016 № 4С13774Д/П,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача Гроня М.А. (довіреність від 17.01.2018 №357),

третьої особи - не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Боранд Трейд» (далі - Товариство) до публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - Банк) про розірвання договору поруки від 20.10.2016 №4С13774Д/П (далі - Договір) з 27.10.2016.

Товариство обґрунтовує позовні вимоги таким:

- 20.10.2016 Товариством (поручитель) і Банком (кредитор) було укладено Договір, за умовами якого предметом Договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Салтіз» (далі - ТОВ «Салтіз»; боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами (від 03.12.2013 №4С13774Д; від 04.12.2013 №4С13775Д; від 09.12.2013 №4С13773И; від 03.11.2014 №4С14334И);

- відповідно до пункту 8 Договору до Товариства переходять всі права кредитора за кредитними договорами, що були укладені Банком і TOB «Салтіз»;

- згідно з пунктом 10 Договору кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю протягом п'яти робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами;

- 21.10.2016 Товариство виконало умови Договору, що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 21.10.2016 № 2341 на суму 4 558 412,68 грн.; від 21.10.2016 №2340 на суму 4 493 505,59 грн.; від 21.10.2016 №2339 на суму 477 174 909,43 грн.; від 21.10.2016 №2338 на суму 96 814 653,35 грн.;

- позивач вказує, що виконав зобов'язання за Договором, а відповідач погодився та прийняв вказане виконання на загальну суму 583 041 481,05 грн.;

- оскільки, зобов'язання Товариства за Договором були виконані 21.10.2016, то Банк повинен був передати позивачу до 27.10.2016 належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами;

- проте, станом на день звернення до суду зобов'язання Банку за Договором, викладені у пунктах 8 та 10 не виконано;

- Товариство, не отримавши необхідні документи для стягнення боргу з боржника за Договором, не маючи можливості використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань зі сторони боржника, втратило зацікавленість в подальшому виконанні Договору зі сторони Банку, а також зазнало значних збитків у зв'язку із тим, що для реалізації Договору було вимушено залучити кредитні кошти та сплачувати проценти за кредитом, а також залучити додатково забезпечення кредиту.

Крім того, Товариство зазначає, що внаслідок розпочаті Національним Банком України (далі - НБУ) процеси та пряме втручання його представників у діяльність всіх структурних підрозділів могли призвести до унеможливлення нормального виконання Банком зобов'язань за договорами поручительства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.03.2018; встановлено:

- позивачу строк у п'ятнадцять днів:

з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду: на підтвердження статусу юридичної особи і повного найменування належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи) статуту; документів, що підтверджують повноваження представників (накази, довіреності, тощо), оригінали для огляду, належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи; оригіналів всіх документів, доданих до позовної заяви (для огляду); пояснення щодо необхідності залучення до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - НБУ та ТОВ «Салтіз»;

з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву для подання суду відповіді на відзив з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини;

- відповідачу строк у п'ятнадцять днів:

з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду: відзиву на позов з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини; на підтвердження статусу юридичної особи і повного найменування належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи) статуту; документи, що підтверджують повноваження представників (накази, довіреності, тощо), - оригінали для огляду, належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи; пояснення щодо необхідності залучення до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - НБУ та ТОВ «Салтіз»;

з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь на відзив з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини.

У судовому засіданні 20.03.2018 оголошено перерву до 10.04.2018.

Відповідач 27.03.2018 подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Позивач 04.04.2018 подав суду відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів, викладених у відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2018 залучено до участі у справі ТОВ «Салтіз» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; відкладено підготовче засідання на 15.05.2018; запропоновано ТОВ «Салтіз» надати письмові пояснення щодо заявленого предмету спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/1686/18 до судового розгляду по суті на 05.06.2018.

Представники позивача і третьої особи у судове засідання 05.06.2018 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за адресами позивача і третьої особи; третя особа письмові пояснення щодо заявленого предмету спору суду не подала.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.06.2018 оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представник відповідача виступив з промовою (заключним словом), в якій посилався на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що 20.10.2016 Товариством (поручитель) і Банком (кредитор) укладено Договір, за умовами якого:

- предметом Договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Салтіз» (боржник) своїх зобов'язань за:

кредитним договором від 03.12.2013 №4С13774Д, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до зазначеного кредитного договору;

кредитним договором від 04.12.2013 №4С13775Д, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в термін, згідно з вказаними кредитним договором;

кредитним договором від 09.12.2013 №4С13773И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до зазначеного кредитного договору;

кредитним договором від 03.11.2014 №4С14334И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в термін, згідно з вказаними кредитним договором (пункт 1 Договору);

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору (пункт 2 Договору);

- поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений (пункт 3 Договору);

- у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору (пункт 4 Договору);

- у випадку невиконання боржником обов'язку пункту 1 Договору, кредитор надсилає на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання (пункт 5 Договору);

- поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, вказаної у пункті 5 Договору (пункт 6 Договору);

- у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого пунктом 6 Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках у Банку; договірне списання грошових коштів згідно з умовами даного пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату Договору (пункт 7 Договору);

- до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконання зобов'язання (пункт 8 Договору);

- у випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в пункті 5 Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена у вказаній письмовій вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення; сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за Договором (пункт 9 Договору);

- кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків, належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором (пункт 10 Договору);

- Договір набирає чинності з дати укладання, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання; порука припиняється після закінчення строку у три роки від дати укладання Договору (пункт 11 Договору);

- дострокове розірвання Договору здійснюється за письмовою згодою сторін (пункт 14 Договору).

Особами, які підписали вказаний правочин визначено директора Товариства ОСОБА_2, що діє на підставі статуту, та керівника напряму - заступника керівника бізнесу Банка ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 06.01.2016 №20-К-Н-О.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Товариство, після виконання поруки, не отримавши необхідні документи для стягнення боргу з боржника за Договором, не маючи можливості використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань зі сторони боржника, втратило зацікавленість в подальшому виконанні Договору зі сторони Банку, а також зазнало значних збитків у зв'язку із тим, що для реалізації Договору було вимушено залучити кредитні кошти та сплачувати проценти за кредитом, а також залучити додатково забезпечення кредиту.

Слід зазначити, що Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Банка та ТОВ «Салтіз» про визнання права за Товариством вимагати від ТОВ «Салтіз» сплати суми боргу за кредитними договорами (від 03.12.2013 №4С13774Д; від 04.12.2013 №4С13775Д; від 09.12.2013 №4С13773И; від 03.11.2014 №4С14334И) та визнання відсутнім у Банка права вимагати від ТОВ «Салтіз» сплати боргу за вказаними кредитними договорами у сумі 583 041 481,05 грн., який був сплачений Банку Товариством за ТОВ «Салтіз».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 зі справи №910/14635/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, у задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили.

Судом зазначено, що задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем такого статусу (ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом визнання права чи визнання відсутності права. Дане свідчить про неефективність обраного позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав позивача.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами першою і другою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами першою і другою статті 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої і другої статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 8 Договору передбачено, що до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних доручень позивачем перераховано відповідачу 583 041 481,05 грн., а саме: від 21.10.2016 №2341 на суму 4 558 412,68 грн. (призначення платежу - «исполнение обязательств по кред.договору №4С14334И от 03.11.14 согласно договора поручительства №4С13774Д/П от 20.10.16 Без ПДВ»); від 21.10.2016 №2340 на суму 4 493 505,59 грн. (призначення платежу - «исполнение обязательств по кред.договору №4С13773И от 09.12.13 согласно договора поручительства №4С13774Д/И от 20.10.16 Без ПДВ»); від 21.10.2016 №2339 на суму 477 174 909,43 грн. (призначення платежу - «исполнение обязательств по кред.договору №4С13775Д от 04.12.13 согласно договора поручительства №4С13774Д/П от 20.10.16 Без ПДВ»); від 21.10.2016 №2338 на суму 96 814 653,35 грн. (призначення платежу - «исполнение обязательств по кред.договору №4С13774Д от 03.12.13 согласно договора поручительства №4С13774Д/П от 20.10.16 Без ПДВ»).

Приватбанк грошові кошти прийняв та не повернув

Згідно із статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четверта статті 188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 14 Договору дострокове розірвання Договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання Договору згідно з нормами чинного законодавства України та умов спірного договору.

В свою чергу, згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Водночас суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено неналежного виконання Договору поруки Банком, наслідком чого Товариства значною мірою позбавлявся б того на що розраховував при його укладенні.

Як зазначалось, задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем такого статусу (ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом визнання права чи визнання відсутності права. Дане свідчить про неефективність обраного позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав позивача.

Доказів реалізації Товариством прав поручителя, який виконав зобов'язання позивач не надав

Немає підстав для висновку, що Приватбанк діє таким чином і в такий спосіб, що це позбавляє Товариство те, на що розраховувало.

Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 612 Цивільного кодексу України та частиною другою статті 220 Господарського кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, правова можливість задоволення на підставі вказаної норми позовної вимоги про розірвання договору пов'язується не тільки з істотним порушенням другою стороною умов договору, а й з наявністю шкоди, завданої цим порушенням другою стороною договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд України від 18.09.2013 у справі №6-75цс13.

В даному випадку, відсутні будь-які відомості щодо завдання позивачу відповідної шкоди з боку відповідача у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов Договору.

Крім того, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні Договору сторони були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов Договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, уклавши такий Договір.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя.

Відповідно до частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, з огляду на зазначені вимоги закону, кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому у разі пред'явлення вимоги кредитора про виконання обов'язку лише до поручителя останній солідарно відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Так, згідно з частиною другою статті 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку за боржника.

Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем.

Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Крім того, слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов'язанням.

З умов Договору вбачається, що у випадку невиконання боржником пункту 1 Договору, кредитор надсилає на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункту 5 Договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження пред'явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, як і не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності порушеного зобов'язання станом на момент сплати позивачем грошових коштів відповідачу.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Надані ж позивачем до матеріалів справи копії листа позивача до боржника (ТОВ «Салтіз») від 27.01.2017 за вих. №23 про підписання угоди від 24.10.2016 №18/П-16 та листа від 08.08.2017 №08-08-13 про підписання угоди від 08.08.2017 №18/П-16 про визнання, підтвердження та виконання зобов'язань за кредитними договорами, не спростовують вищевикладеного судом.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Відмовити у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Боранд Трейд», ідентифікаційний код 39642190, м. Житомир, до публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», ідентифікаційний код 14360570, м. Київ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальність «Салтіз», ідентифікаційний код 34563062, м. Дніпро, про розірвання договору поруки від 20.10.2016 № 4С13774Д/П, повінстю .

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.06.2018.

Суддя І.Д. Курдельчук