ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 16/38/5022-593/2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Ткач І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області

(суддя - Хома С.О.)

від 17.10.2017

та постанову Львівського апеляційного господарського суду

(головуючий - Галушко Н.А., судді: Матущак О.І., Якімець Г.Г.)

від 21.12.2017

за заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про виправлення помилки у виконавчому документі - ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2014 про затвердження мирової угоди

у справі № 16/38/5022-593/2012

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз"

про стягнення 1 166 800, 30грн,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Тернопільської області із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі - ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2014 про затвердження мирової угоди у справі №16/38/5022-593/2012, у пункті 3 резолютивної частини якої судом помилково зазначено строк пред'явлення даної ухвали до виконання до 25 липня 2015 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2017 у справі №16/38/5022-593/2012 у задоволенні заяви Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про виправлення помилки у виконавчому документі - ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2014 про затвердження мирової угоди у справі №16/38/5022-593/2012 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у справі №16/38/5022-593/2012 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2017 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у справі №16/38/5022-593/2012, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подала до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, в якій просить вказані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", викладені у касаційній скарзі:

- у п. 1 п.п.4 Мирової угоди передбачений графік погашення заборгованості (затверджений судом), відповідно до якого Боржник зобов'язаний щомісячно погашати заборгованість, починаючи з липня 2014 року по червень 2024 року включно до повної її сплати;

- право стягувача на пред'явлення виконавчого документа на примусове виконання до органу державної виконавчої служби виникає у момент та у часі, коли боржник не виконує свої фінансові зобов'язання, передбачені умовами Мирової угоди, а саме, коли боржник не сплачує (не перераховує) кошти стягувачу відповідно до графіку погашення заборгованості;

- графік погашення заборгованості відповідно до умов Мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 у справі №16/38/5022-593/2012 закінчується 30.06.2024;

- п.1 п.п. 13 резолютивної частини ухвали Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 у справі № 16/38/5022-593/2012 передбачено, що ухвала про затвердження мирової угоди підлягає пред'явленню до органу державної виконавчої служби протягом дії Мирової угоди та з врахуванням однорічного строку пред'явлення виконавчих документів до виконання, встановленого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV, а саме: з 01.08.2014 року по 01.07.2025 включно;

- графік погашення заборгованості відповідно до умов Мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 у справі №16/38/5022-593/2012, закінчується 30.06.2014, а ухвала про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом у розумінні Закону України "Про виконавче провадження" підлягає пред'явленню до органу державної виконавчої служби протягом дії Мирової угоди та з врахуванням однорічного строку пред'явлення виконавчих документів до виконання, встановленого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній на момент затвердження Мирової угоди), то строк пред'явлення ухвали на виконання до органу державної виконавчої служби до 01.07.2025, а саме: 30.06.2024 (строк дії Мирової угоди) + 1 рік (однорічний строк пред'явлення виконавчих документів до виконання, встановлений ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції, чинній на момент затвердження Мирової угоди;

- судом першої інстанції відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" у п.п. 13 п. 1 визначено строк пред"явлення ухвали до виконання по 01.07.2025 року включно, тоді як у п. 3 резолютивної частини ухвали судом допущено помилку та зазначено строк пред"явлення ухвали до виконання до 25.07.2015 включно.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Вронської Г.О. від 22.03.2018 касаційну скаргу прийнято до письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалось.

Розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 19.04.2018, у зв'язку з відрядженням судді Вронської Г.О., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №16/38/5022-593/2012.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 19.04.2018 для розгляду справи №16/38/5022-593/2012 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у складі: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Ткача І.В.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області суду від 24.07.2014 затверджено у справі № 16/38/5022-593/2012 мирову угоду, укладену 20.06.2014 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" .

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі - ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2014 про затвердження мирової угоди у справі № 16/38/5022-593/2012, а саме: у пункті 3 резолютивної частини ухвали замість "строк пред'явлення ухвали до виконання до 25 липня 2015 року включно" зазначити "строк пред'явлення ухвали до виконання: протягом дії мирової угоди, з 01.08.2014 року по 01.07.2025 року включно".

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення помилки суд першої інстанції виходив з того, що в п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду Тернопільської області від 24 липня 2014 року у справі №16/38/5022-593/2012 вірно вказано строк пред'явлення ухвали до виконання: до 25 липня 2015 року включно з огляду на те, що зазначений строк пред"явлення виконавчого документа до виконання повністю відповідає вимогам п. 2 ч. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній станом на день винесення ухвали).

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24 липня 2014 року вказав, що зазначення в ухвалі суду "строк пред"явлення даної ухвали до виконання: до 25 липня 2015 року включно" є не механічною помилкою суду, а наслідком застосування судом норм права.

Статтею 89 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) передбачено, що суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєї ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

В п. 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 6 "Про судове рішення" зазначено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли у виготовленні тексту рішення).

Однак якщо неправильне визначення стягуваної суми, розміру присудженого до стягнення майна було наслідком застосування норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, то про арифметичну помилку не йдеться, і підстави для виправлення такої помилки відсутні.

Виправлення рішення може бути здійснене як до, так і після набрання відповідним рішенням законної сили, - в тому числі й після перегляду його в апеляційному та в касаційному порядку, але лише в тій частині, в якій дане рішення залишено без змін.

Вирішення питань, пов'язаних з виправленням описок чи арифметичних помилок, не потребує обов'язкового розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідні процесуальні дії оформлюються ухвалами, які надсилаються учасникам судового процесу у встановленому законом порядку.

З огляду на те, що зазначення в ухвалі п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду Тернопільської області від 24 липня 2014 року строку пред"явлення ухвали суду до виконання: до 25 липня 2015 року включно є наслідком застосування норм права, а не механічною опискою, то колегія суддів погоджується з висновками суддів попередніх інстанцій, що відсутні правові підстави, передбачені статтею 89 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, для виправлення описки.

Доводи Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" колегією суддів відхиляються, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та, за своєю суттю, зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням вимог процесуального права, зокрема, статті 89 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017), колегія суддів залишає їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у справі № 16/38/5022-593/2012 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

І. Ткач