КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. Справа№ 925/202/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КВЕРЕТІС»

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018

у справі № 925/202/18 (суддя Потапенко В.В.)

за позовом ОСОБА_2

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «КВЕРЕТІС»,

2. Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 - ОСОБА_3

про визнання передавального акту недійсним, визнання недійсним статуту, визнання нечинними і скасування реєстраційних записів

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВЕРЕТІС» (надалі - ТОВ «КВЕРЕТІС», відповідач-1), Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради (надалі - відповідач-2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача-1 ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, третя особа) про визнання недійсним передавального акту, складеного ліквідаційною комісією Приватного підприємства «НІБІРУ» (надалі - ПП «НІБІРУ» ) (, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250, оф. 4) станом на 01.12.2012 та затвердженого рішенням загальних зборів ради засновників ПП «НІБІРУ» №6 від 12.12.2012; визнання нечинними і скасування реєстраційних записів, а саме, №8002571 від 11.01.2013 та №0012413 від 11.01.2013, якими здійснено державну реєстрацію припинення ПП «НІБІРУ» та державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «КВЕРЕТІС», код юридичної особи 33585478, шляхом перетворення; визнання недійсним статуту ТОВ «КВЕРЕТІС», код юридичної особи 33585478 (№ реєстраційного запису 0012413 від 11.01.2013).

Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову (вх. №6470/18 від 07.03.2018), в якій позивач просив вжити наступні заходи забезпечення позову:

1.Накласти арешт на:

- квартиру загальною площею 101,4 метрів квадратних вартістю 645337 грн, розташовану за адресою АДРЕСА_1;

- квартиру загальною площею 39,6 метрів квадратних вартістю 85808 грн, розташовану за адресою АДРЕСА_2;

- вбудовано-прибудоване приміщення магазину з підвалом літ. А-9, а саме: приміщення з №1 по №17, №17', №18, №19, №19' з №20 по №44, № І, II, загальною площею 937,1 метрів квадратних, вартістю 6822802 грн, що знаходяться в десятиповерховому цегляному будинку № АДРЕСА_4 до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням;

2. Заборонити державним реєстраторам і нотаріусам (на яких покладено функції державного реєстратора) вчинення будь-яких дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових і майнових прав (права власності чи інших речових прав) на нерухоме майно, яке належить ТОВ «КВЕРЕТІС» (, адреса: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 250, оф. 4), а саме:

- квартири загальною площею 101,4 метрів квадратних вартістю 645337 грн, розташовану за адресою АДРЕСА_3;

- квартири загальною площею 39,6 метрів квадратних вартістю 85808 грн, розташовану за адресою АДРЕСА_2;

- вбудовано-прибудованого приміщення магазину з підвалом літ. А-9, а саме: приміщення з №1 по №17, №17', №18, №19, №19', з №20 по №44, № І, II, загальною площею 937,1 метрів квадратних, вартістю 6822802 грн, що знаходяться в десятиповерховому цегляному будинку № АДРЕСА_4 до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням;

3. Заборонити ТОВ «КВЕРЕТІС» (, адреса: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 250, оф. 4), відчуження нерухомого майна:

- квартири загальною площею 101,4 метрів квадратних вартістю 645337 грн, розташованої за адресою АДРЕСА_3;

- квартири загальною площею 37,7 метрів квадратних вартістю 85808 грн, розташованої за адресою АДРЕСА_2;

- вбудовано-прибудованого приміщення магазину з підвалом літ. А-9, а саме: приміщення з №1 по №17, №17', №18, №19, №19' з №20 по №44, № І, II, загальною площею 937,1 метрів квадратних, вартістю 6822802 грн, що знаходяться в десятиповерховому цегляному будинку № АДРЕСА_4 у будь-який спосіб (в тому числі: внесення в статутний капітал іншої юридичної особи, забезпечення майном кредитних зобов'язань, тощо), до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням;

4. Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам (на яких покладено функції державного реєстратора) вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією змін відомостей про юридичну особу - ТОВ «КВЕРЕТІС» (, адреса: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 250, оф. 4), до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018 у справі №925/202/18 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на:

- квартиру загальною площею 101,4 метрів квадратних вартістю 645337 грн, розташовану за адресою АДРЕСА_1;

- квартиру загальною площею 39,6 метрів квадратних вартістю 85808 грн, розташовану за адресою АДРЕСА_2;

- вбудовано-прибудоване приміщення магазину з підвалом літ. А-9, а саме: приміщення з №1 по №17, №17', №18, №19, №19' з №20 по №44, № І, II, загальною площею 937,1 метрів квадратних, вартістю 6822802 грн, що знаходяться в десятиповерховому цегляному будинку № АДРЕСА_4 до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням;

Заборонено ТОВ «КВЕРЕТІС» відчуження нерухомого майна:

- квартири загальною площею 101,4 метрів квадратних вартістю 645337 грн, розташованої за адресою АДРЕСА_1;

- квартири загальною площею 37,7 метрів квадратних вартістю 85808 грн, розташованої за адресою АДРЕСА_2;

- вбудовано-прибудованого приміщення магазину з підвалом літ. А-9, а саме: приміщення з №1 по №17, №17', №18, №19, №19' з №20 по №44, № І, II, загальною площею 937,1 метрів квадратних, вартістю 6822802 грн, що знаходяться в десятиповерховому цегляному будинку № АДРЕСА_4 у будь-який спосіб (в тому числі: внесення в статутний капітал іншої юридичної особи, забезпечення майном кредитних зобов'язань, тощо), до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням;

Заборонено державним реєстраторам та нотаріусам (на яких покладено функції державного реєстратора) вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією змін відомостей про юридичну особу - ТОВ «КВЕРЕТІС» до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням.

Відмовлено ТОВ «КВЕРЕТІС» у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду та у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що позивачем обґрунтовано необхідність застосування заходів забезпечення позову, наявність зв'язку між заявленими ним заходами і предметом позовних вимог, а також обґрунтовано спроможність заявлених заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а застосування судом вказаних заходів не спричинить блокування господарської діяльності ТОВ «КВЕРЕТІС».

При цьому, суд дійшов висновку, що вимога позивача про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам і нотаріусам (на яких покладено функції державного реєстратора) вчинення будь-яких дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових і майнових прав (права власності чи інших речових прав) на нерухоме майно, яке належить ТОВ «КВЕРЕТІС», не підлягає задоволенню у зв'язку з її невідповідністю приписам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «КВЕРЕТІС» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не враховано приписів ст. 137 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), відповідно до якої, забезпечуючи позов, суд може заборонити вчиняти певні дії лише відповідачеві, а не державному реєстратору та нотаріусам, а заборона останнім вчиняти реєстраційні дії можлива лише у разі пов'язаності таких дій з предметом спору.

Скаржник наголошував на тому, що вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією змін відомостей про юридичну особу - ТОВ «КВЕРЕТІС», а також нерухоме майно, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт, не є предметом даного спору; відсутній зв'язок між позовними вимогами та заходами забезпечення позову; не дотримано співрозмірність та адекватність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; позивачем не надано доказів, які б свідчили про реальну загрозу відчуження нерухомого майна; не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за результатами розгляду позовних вимог у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «КВЕРЕТІС» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018 у справі №925/202/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 11.06.2018.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що нерухоме майно, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт, безпосередньо пов'язане з предметом спору у даній справі, зокрема, з вимогою про визнання недійсним передавального акту, складеного ліквідаційною комісією ПП «НІБІРУ» станом на 01.12.2012 та затвердженого рішенням загальних зборів ради засновників ПП «НІБІРУ» №6 від 12.12.2012, оскільки останній містить відомості про вищевказане майно; відчуження вказаного нерухомого майна не є видом господарської діяльності відповідача, а тому накладення арешту на таке майно не блокує господарської діяльності товариства, а покликано зберегти його активи та протидіяти зміні його місцезнаходження; відповідач-1 може у будь-який час відчужити своє майно, що утруднить або унеможливить виконання рішення суду.

У судове засідання 11.06.2018 відповідачі-1, 2 та третя особа явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідачі-1, 2 та третя особа не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні позивач та його представник проти вимог апеляційної скарги заперечили, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними та необґрунтованими, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

11.06.2018 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення позивача та його представника, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, предметом позову у справі є позовні вимоги про визнання недійсним передавального акту, складеного ліквідаційною комісією ПП «НІБІРУ» станом на 01.12.2012 та затвердженого рішенням загальних зборів ради засновників ПП «НІБІРУ» №6 від 12.12.2012; визнання нечинними і скасування реєстраційних записів, якими здійснено державну реєстрацію припинення ПП «НІБІРУ» та державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «КВЕРЕТІС» шляхом перетворення; визнання недійсним статуту ТОВ «КВЕРЕТІС».

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача, за твердженням якого ТОВ «КВЕРЕТІС» створене шляхом реорганізації/перетворення ПП «НІБІРУ» з порушенням вимог законодавства щодо процедури перетворення, зокрема, порядку публікації повідомлення про прийняття засновником рішення щодо припинення юридичної особи у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації, з порушенням права позивача на управління підприємством, оскільки в матеріалах реєстраційної справи відсутнє рішення позивача, як засновника ПП «НІБІРУ», що свідчило б про його волевиявлення щодо шляху перетворення підприємства, розміру і способу формування статутного капіталу новоствореного товариства; реєстрація товариства здійснена на підставі подання державному реєстратору неуповноваженою особою підроблених і сфальсифікованих документів та в нерозумні терміни; статут ТОВ «КВЕРЕТІС» затверджений рішенням засновника ПП «НІБІРУ» від 20.12.2012 №10, а не засновником самого товариства, як це передбачено законодавством, при цьому вказане рішення позивачем не приймалося та було складено у період відсутності його в країні.

За приписами ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов'язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Положеннями ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві або виконувати щодо нього інші зобов'язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач посилався, зокрема, на те, що згідно передавального акту, складеного ліквідаційною комісією ПП «НІБІРУ» станом на 01.12.2012 та затвердженого рішенням загальних зборів ради засновників підприємства №6 від 12.12.2012, ТОВ «КВЕРЕТІС» було передано нерухоме майно, яке було набуте ПП «НІБІРУ» в ході господарської діяльності і отримане ТОВ «КВЕРЕТІС» без правової підстави, а тому накладення арешту на вказане майно забезпечить його збереження, оскільки існує вірогідність втрати цього майна або внесення його в статутний фонд іншої юридичної особи.

У письмових поясненнях до заяви про забезпечення позову позивач також вказував на те, що ОСОБА_3 володіє часткою в статутному капіталі ТОВ «КВЕРЕТІС» в розмірі 84%, тобто його частка є достатньою для прийняття рішення про відчуження нерухомого майна товариства без згоди позивача; ОСОБА_3 є директором ТОВ «КВЕРЕТІС», підписантом і може укладати угоди щодо майна товариства без згоди позивача; ТОВ «КВЕРЕТІС» має складний фінансовий стан, що може стати причиною реалізації майна підприємства. Підтвердженням скрутного фінансового становища ТОВ «КВЕРЕТІС» є значна кредиторська заборгованість у розмірі 8179002,40 грн перед позивачем за договором купівлі-продажу нежилого приміщення загальною площею 939,7 кв.м вартістю 6723251 грн за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 250, у зв'язку з несплатою якої позивач звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси із відповідним позовом про її стягнення (справа №711/6779/17); ОСОБА_3 змінив місце реєстрації з міста Черкаси на місто Кропивницький, хоча фактично продовжує проживати в місті Черкаси; ОСОБА_3 погрожує позивачеві виселенням з квартири АДРЕСА_4, в якій позивач проживає, що позивач розцінює як підготовку до її продажу.

Під час розгляду заяви позивача про забезпечення позову в суді першої інстанції були подані заперечення на клопотання позивача про забезпечення позову за підписом ОСОБА_3, в яких останній вказував на те, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, що на даний час існує реальна загроза повної втрати майна ТОВ «КВЕРЕТІС»; аналогічні заходи забезпечення позову вжиті судом в інших справах; заходи забезпечення позову заблокують господарську діяльність ТОВ «КВЕРЕТІС», погіршать його фінансовий стан; позивач не подав суду пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

У письмових поясненнях відносно вказаних заперечень позивач наголошував на тому, що справа №925/202/18 не пов'язана предметом і підставами з іншими справами, в межах провадження яких судом були застосовані заходи до забезпечення позову, які були вжиті для забезпечення позовних вимог лише у цих справах; заявлені позивачем заходи забезпечення позову, беручи до уваги види господарської діяльності ТОВ «КВЕРЕТІС» за кодами КВЕД, не блокують його господарську діяльність, а покликані зберегти активи товариства; пропозиції позивача щодо заходів зустрічного забезпечення позову є правом позивача; єдиною умовою зустрічного забезпечення згідно зі ст. 141 ГПК України є забезпечення відшкодування можливих збитків, проте відповідачем-1 не доведено, що заявленими позивачем заходами забезпечення позову може бути завдано йому шкоди.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та вважає, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову прямо стосуються предмета спору та, за виключенням вимоги про заборону державним реєстраторам і нотаріусам (на яких покладено функції державного реєстратора) вчинення будь-яких дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових і майнових прав (права власності чи інших речових прав) на нерухоме майно, яке належить ТОВ «КВЕРЕТІС», підлягають застосуванню у даній справі, виходячи з наступного.

Так, нерухоме майно, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт, безпосередньо пов'язане з предметом спору у даній справі, зокрема, з вимогою про визнання недійсним передавального акту, складеного ліквідаційною комісією ПП «НІБІРУ» станом на 01.12.2012 та затвердженого рішенням загальних зборів ради засновників ПП «НІБІРУ» №6 від 12.12.2012, оскільки останнім було передано вищевказане майно на баланс ТОВ «КВЕРЕТІС».

Крім того, колегія суддів визнає обґрунтованими припущення позивача, який вказує, що відповідач-1 може у будь-який час відчужити вказане майно, тобто існує реальна загроза повної втрати майна товариства, що утруднить або унеможливить виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, на підтвердження наявності вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження вищевказаного нерухомого майна, позивач надав суду ксерокопію листа керівника ТОВ «КВЕРЕТІС» від 27.02.2018 про скликання та проведення загальних зборів учасників товариства 30 березня 2018 року, одним із питань порядку денного яких є «Встановлення порядку користування нерухомим майном Товариства».

З положень Статуту ТОВ «КВЕРЕТІС» в редакції від 24.12.2014 вбачається, що третя особа - ОСОБА_3 володіє часткою в статутному капіталі ТОВ «КВЕРЕТІС» в розмірі 84%, тобто його частка є достатньою для прийняття рішення про відчуження нерухомого майна товариства без згоди позивача.

Водночас, ОСОБА_3 є директором ТОВ «КВЕРЕТІС», наділений правом підпису і може укладати угоди щодо майна товариства без згоди позивача.

Разом з тим, позивач вказує, що ТОВ «КВЕРЕТІС» має важкий фінансовий стан, який може стати причиною реалізації майна підприємства, підтвердженням чого є значна кредиторська заборгованість у розмірі 8179002,40 грн перед позивачем за договором купівлі-продажу нежилого приміщення загальною площею 939,7 кв.м вартістю 6723251 грн за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 250, у зв'язку з несплатою якої позивач звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси із відповідним позовом про її стягнення (справа №711/6779/17).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обґрунтовано необхідність застосування, зокрема, таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на вищевказане нерухоме майно та заборони ТОВ «КВЕРЕТІС» відчуження вказаного нерухомого майна, наявність зв'язку між заявленими ним заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, а також обґрунтовано спроможність заявлених заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому, враховуючи зміст заявлених позивачем заходів до забезпечення позову та види господарської діяльності ТОВ «КВЕРЕТІС», вказані у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд правомірно зазначив, що застосування вказаних заходів не блокуватиме господарську діяльність останнього, а направлене на збереження активів товариства і унеможливлення зміни його місцезнаходження.

Крім того, позивач просив забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам та нотаріусам, на яких покладено функції державного реєстратора, вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією змін відомостей про юридичну особу - ТОВ «КВЕРЕТІС» до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) державна реєстрація юридичних осіб - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

Підставами для відмови у державній реєстрації, відповідно до ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», є наявність у Єдиному державному реєстрі відомостей про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Відповідно до ч. 10 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Отже, такий спосіб забезпечення позову як заборона вчинення реєстраційних дій прямо передбачений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Колегією суддів встановлено, що предметом позову у даній справі є, зокрема, визнання недійсним Статуту ТОВ «КВЕРЕТІС», затвердженого, як зазначає позивач, всупереч його волі як засновника, порушує права останнього на управління товариством.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про визнання нечинними та скасування реєстраційних записів, якими здійснено державну реєстрацію припинення ПП «НІБІРУ» та державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «КВЕРЕТІС» шляхом перетворення.

Таким чином, невжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам та нотаріусам (на яких покладено функції державного реєстратора) вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією змін відомостей про юридичну особу - ТОВ «КВЕРЕТІС» до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог учасника товариства про визнання недійсним Статуту товариства та скасування вказаних реєстраційних дій, оскільки товариство не позбавлено можливості приймати рішення без участі позивача, а вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо товариства унеможливить виконання рішення у даній справі та може призвести до неможливості поновлення корпоративних прав позивача.

При цьому, чинною редакцією Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено обмежень щодо проведення реєстраційних дій за місцезнаходженням реєстраційної справи, а тому вчиняти реєстраційні дії стосовно ТОВ «КВЕРЕТІС» може будь-який державний реєстратор у будь-якій адміністративно-територіальній одиниці України.

Підсумовуючи наведене, враховуючи предмет заявленого позову, колегія суддів вважає, що вимога позивача про заборону державним реєстраторам та нотаріусам, на яких покладено функції державного реєстратора, вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією змін відомостей про юридичну особу - ТОВ «КВЕРЕТІС» до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечує справедливий баланс інтересів обох сторін, а також гарантуватиме виконання рішення суду у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом Черкаської області від 10.04.2018 у справі № 925/202/18 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ТОВ «КВЕРЕТІС» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Щодо клопотання позивача про стягнення з апелянта витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних із розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.06.2018 №3/18, копію додаткової угоди №2 від 05.06.2018, ордер серії ЧК №53337 від 05.06.2018 та наведено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу із зазначенням того, що він лише очікує понести такі витрати у випадку залишення в силі апеляційним господарським судом оскаржуваної ухвали.

Також в клопотанні вказаний лише орієнтовний розрахунок витрат на поштові послуги по пересиланню сторонам відзиву на апеляційну скаргу, клопотання та додатків до них.

Разом з тим, станом на час прийняття постанови позивачем не було надано суду доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат та доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, клопотання позивача про стягнення з апелянта витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних із розглядом справи, колегія суддів залишає без розгляду.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КВЕРЕТІС» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018 у справі № 925/202/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018 у справі № 925/202/18 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали від 10.04.2018 у справі № 925/202/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.06.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук