РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2018Справа №910/5334/18
За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" ( вул.Челябінська, 9-Г, Київ 2, Лівобережна Частина Києва, Київ, 02002 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ді Сі" ( вул. Возз"єднання, 1, м. Київ, 02160)

про стягнення 3 452,70 грн.

Суддя І.І. Борисенко

Представники сторін:

від позивача - Дацюк І.І. за дов.;

від відповідача - Гайдар С.А. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ді Сі" про стягнення 2 994,91 грн. орендної плати та 457,79 грн. пені за договором оренди нежилого приміщення №334 від 15.05.2006.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору оренди нежилого приміщення №334 від 15.05.2006 в частині своєчасної сплати орендної плати за період з 01.04.2016 по день передачі приміщення, а саме 17.06.2016.

Ухвалою суду від 02.05.2018 відкрито провадження у справі № 910/5334/18, розгляд справи призначено на 05.06.2018, ухвалено здійснювати розгляд справи №910/5334/18 у порядку спрощеного позовного провадження.

Через відділ діловодства суду 18.05.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що йому було не відомо про зміну орендодавця за договором №334 від 15.05.2006 на нежиле підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Празька, 3, м. Києві, площею 207,33 кв.м.

05.06.2018 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Позивач зазначив, що посилання відповідача на те, що йому не було відомо про зміну орендодавця в договорі є безпідставним, оскільки, згідно акту приймання-передачі майна від 17.06.2016, відповідач передав позивачу нежитлове приміщення загальною площею 207,33кв.м. Відповідно до примітки в акті, Відповідач передав приміщення із заборгованістю в розмірі 20 898,92грн. Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 по справі №910/8415/16 між цим ж сторонами було стягнуто заборгованість за даним договором за період з 01.04.2015 по 01.04.2016 в сумі 17 904,01 грн. Рішення суду набрало законної сили. Позивач протягом 2016 року направляв відповідачу рахунки-фактури на оплату оренди, але відповідач їх не сплачував, хоча рахунки отримував, про що свідчать зворотні повідомлення.

В судовому засіданні 05.06.2018 представник відповідача заперечив проти позову повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 05.06.2018 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна житло-сервіс" (далі по тексту - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Ді Сі" (далі по тексту - орендар, відповідач) укладено договір оренди нежилого приміщення №334 (надалі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) орендодавець на підставі розпорядження №782 від 15.05.2006 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (об'єкт оренди) за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 13 під склад непродовольчих товарів.

Згідно з п. 2.1. Договору, Об'єктом оренди є:

- нежиле приміщення (будівля, споруда) загальною площею 207,33 кв.м, в т.ч. в підвальному приміщенні - 207,33 кв.м;

- устаткування, інвентар, інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1).

Згідно з п. 3.1 Договору, орендна плата за користування об'єктом оренди визначається на підставі рішення Дніпровської районної Ради депутатів м. Києва XVІІІ сесії ХХІІІ скликання від 21.02.2001 р. №182 "Про затвердження Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном районної комунальної власності" із змінами та доповненнями до нього. Орендна плата згідно цього договору сплачується згідно розрахунку викладеному в додатку №2, що є невід'ємною частиною цього договору, і перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця з урахуванням індексу інфляції і ПДВ.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 15.05.2006 р. до 15.05.2016 р. (п. 7.1 Договору).

15.05.2006 орендодавець передав, а орендар (відповідач) прийняв в оренду об'єкт оренди, що підтверджується підписаним між сторонами актом прийняття-передачі нежитлового приміщення від 15.05.2006 (копія акту міститься в матеріалах справи).

Рішенням Дніпровської районної у місті Києві ради №129 від 25.06.2007 створено Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду" Дніпровської районної у м. Києві ради визначено єдиним орендодавцем нерухомого майна комунальної власності Дніпровського району міста Києва.

01.12.2011 рішенням Київської міської ради №758/6994 створено Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" та припинено "Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду" Дніпровської районної у м. Києві ради шляхом приєднання його до позивача.

06.08.2012 розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації №340 Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" визначено правонаступником прав та обов'язків за всіма договорами оренди нерухомого майна, у тому числі за Договором.

11.06.2013 КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" направило відповідачу лист №46-860, яким повідомило відповідача про зміну сторін у Договорі №334, а також запропонувало відповідачу внести зміни до даного договору оренди, у зв'язку зі зміною сторін. Вказаний лист повернувся позивачу без відповіді та задоволення (даний факт встановлено рішенням Господарського суду мміста Києва від 22.01.2015 у справі №910/25798/14 та рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у справі №910/8415/16).

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №61 від 13.02.2015 закріплено з 16.02.2015 на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою.

17.06.2016 року відповідачем передано з оренди, а КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" прийнято з оренди об'єкт оренди за Договором №334, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі нерухомого майна від 17.06.2016 року (копія акту міститься в матеріалах справи).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач в порушення умов Договору за період з 01.04.2016 по 17.06.2016 не сплачує орендні платежів, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 2 994,91 грн. заборгованість та 457,79 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до с. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що орендодавець взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача орендну плату в розмірі 2 994,91 грн. (за період з 01.04.2016 по 17.06.2016), в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість зі сплати вказаної суми.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем та розміру позовних вимог, не спростував, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2 994,91 грн. заборгованості за оренду приміщення нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 457,79 грн. пені.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 3.6. Договору орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату. В разі порушення орендарем терміну внесення орендної плати, він сплачує пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позивач у позові належним чином не обґрунтував підстави нарахування пені. Також, суд вказує, що нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, оскільки прострочення виникло у відповідача за період з 01.04.2016 по 17.06.2016, а з позовом позивач звернувся 27.04.2018, то підстави нарахування пені у позивача відсутні, у зв'язку з чим суд в частині стягнення пені відмовляє.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, за визначенням ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо несплати орендної плати, зазначивши, що йому було не відомо про зміну орендодавця за договором №334 від 15.05.2006 на нежиле підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Празька, 3, м. Києві, площею 207,33 кв.м., оскільки зазначені твердження відповідача спростовуються матеріалами справи.

З врахуванням вищевикладеного суд задовольнив вимоги позивача в частині стягнення 2 994,91 грн. основного боргу, в частині стягнення 457,79 грн. пені відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ді Сі" (02160, м. Київ, пр.-т Соборності, 1; ідентифікаційний код 31350429) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9Г; ідентифікаційний код 39606435) 2 994 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 91 коп. основного боргу та судовий збір у розмірі 1532 (одна тисяча п'ятсот тридцять дві) грн. 17 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.06.2018

Суддя І.І.Борисенко