РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2018Справа № 910/3527/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (м. Київ)

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м. Київ)

Про стягнення 14430,65 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 14430,65 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.18. відкрито провадження у справі № 910/3527/18 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

08.05.18. відповідачем подано письмовий відзив на позов, в якому він позов визнає частково на суму 11290,00 грн., заперечуючи проти позову в частині 3140,65 грн., вказуючи, що стягнення означеної суми є порушенням приписів ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.15. між позивачем (найменування якого змінено з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна») (Страховиком) та ТОВ «Рунател-Транс» (Страхувальником) укладено Договір страхування автотранспорту № 27027 (Договір), відповідно до якого страховик прийняв під страховий захист в т.ч. автомобіль марки Volvo, д.р.н. НОМЕР_2.

27.09.15. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась по автомобільній дорозі «Київ-Ковель» М-07 (380 км + 540 м), автомобіль марки Volvo, д.р.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою про ДТП № 73580328.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Сitroen, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Луцького міськрайонного суду від 09.11.15. в адміністративній справі № 161/16585/15-п.

Згідно з висновком № 3253 від 21.10.15. експертного дослідження автотоварознавця, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки Volvo, д.р.н. НОМЕР_2 склала 44353,32 грн.

На підставі страхового акту № від 28.10.15. позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 47493,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000040024 від 29.10.15. При цьому у відповідності до вказаного страхового акту страхове відшкодування позивачем було розраховано згідно домовленості зі Страхувальником.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України (ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий, чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7994052 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Сitroen, д.р.н. НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

За вказаним Полісом франшиза становить 0,00 грн., ліміт відповідальності страховика 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну.

За твердженням сторін, відповідачем було оплачено позивачу 33063,32 грн.

Оскільки несплаченими залишились грошові кошти на суму 14430,65 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються не тільки приписами Закону України "Про страхування", умовами договору добровільного страхування, а також загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу та завжди зменшується на суму франшизи. Крім цього, якщо сума, що відповідає розміру оціненої шкоди з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, то воно зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Системний аналіз положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тож сама по собі виплата позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування без урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу не має наслідком автоматичного виникнення у страховика за договором обов'язкового страхування обов'язку відшкодувати виплачену суму, якщо така розрахована без урахування фізичного зносу транспортного засобу.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

При цьому, як відзначалось судом, у відповідності до висновку № 3253 від 21.10.15. експертного дослідження автотоварознавця, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки Volvo, д.р.н. НОМЕР_2 склала 44353,32 грн.

Як відзначалось судом, відповідачем було сплачено 33063,32 грн.

Отже, неоплаченими залишились грошові кошти в сумі 11290,00 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 11290,00 грн. (44353,32 грн. - 33063,32 грн.).

В частині стягнення 3140,65 грн. суд відмовляє в позові з викладених в рішенні підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 762,00 грн. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; ідентифікаційний код 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 25395057) 11290 (одинадцять тисяч двісті дев'яносто) грн. 00 коп. страхового відшкодування, 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 52 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко