ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2018 р.Справа № 922/630/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дикон", м. Артемівськ Донецької області
до Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 351063,01 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Базиль О.В., договір про надання правової допомоги від 01.03.2018 року;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дикон" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", в якій просить стягнути з останнього основний борг в сумі 186082,00 грн., пеню в сумі 103995,56 грн., 3% річних у розмірі 11274,97 грн. та інфляційні втрати в сумі 49710,48 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 2 від 01.06.2017 року, який був укладений між позивачем та відповідачем, а саме оплати товару поставленого позивачем. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.03.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.04.2018 року на 10:30 год.

12.04.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 9606), в якому просив залишити позов без розгляду, оскільки позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підписувати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.04.2018 року в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено, підготовче засідання відкладено на 08.05.2018 року на 12:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.05.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2018 року на 12:00 год.

14.05.2018 року від відповідача надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі (вх.№13578) до вирішення питання господарським судом Донецької області по суті позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дикон" про стягнення штрафних санкцій за поставлений неякісний товар.

Представник позивача у судовому засіданні 23.05.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 23.05.2018 року не з'явився, 16.05.2018 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивоване відрядженням представника відповідача до господарського суду Запорізької області.

В ч. 3 ст. 202 ГПК України закріплено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

Таким чином, зазначені представником відповідача причини неявки у судове засідання не є поважними. Крім того, жодного доказу в підтвердження викладених в клопотанні обставин представником відповідача не надано, а тому суд відмовляє в задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх. 13578), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідачем у якості доказу існування справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дикон" про стягнення штрафних санкцій за поставлений неякісний товар надано докази, які підтверджують лише факт направлення вказаного позову до господарського суду Донецької області.

Жодного доказу в підтвердження відкриття провадження у вказаній справі відповідачем не подано.

Разом з тим, позивач надав ухвалу господарського суду Донецької області від 17.05.2018 року про залишення позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дикон" про стягнення штрафних санкцій за поставлений неякісний товар без руху.

Беручи до уваги те, що станом на час розгляду даної справи, відповідачем не доведено існування іншої справи, у зв'язку з розглядом якої, вирішення даної справи є неможливим, суд в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (вх. 13578) відмовляє.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дикон" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (відповідач) укладено договір поставки № 2 (далі - Договір; а.с. 19-22), відповідно до умов якого, позивач зобов'язувався передати у власність відповідача продукцію (далі - товар), характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначалися сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору, а відповідач зобов'язався прийняти товар та своєчасно оплачувати на умовах, які вказані в даному Договорі.

Сторонами були складені та підписані наступні специфікації до Договору:

- Специфікацію № 1 від 01.06.2017 року на поставку товару на загальну суму 249609,00 грн. з ПДВ;

- Специфікацію № 2 від 14.06.2017 року на поставку товару на загальну суму 607459,0 грн. з ПДВ;

- Специфікацію № 3 від 06.07.2017 року на поставку товару на загальну суму 72000,0 грн. з ПДВ;

- Специфікацію № 4 від 20.07.2017 року на поставку товару на загальну суму 18960,0 грн. з ПДВ;

- Специфікацію №5 від 14.07.2017 року на суму 133920,0 грн. з ПДВ (а.с. 22-27).

Всього по Договору підписано специфікацій на загальну суму 952607,00 грн. з ПДВ.

На виконання умов Договору, позивачем протягом липня-серпня 2017 року на адресу відповідача було відвантажено товару на загальну суму 952607,00 грн. з ПДВ, що підтверджується наступними документами:

- видатковою накладною № 31-01 від 31.07.2017 року на загальну суму 47880,00 грн.;

- видатковою накладною 31-02 від 31.07.2017 року на загальну суму 24840,00 грн.;

- видатковою накладною № 23-01 від 23.08.2017 року на загальну суму 11520,0 грн.;

- видатковою накладною № 27-02 від 27.07.2017 року на загальну суму 18960,0 грн.,

- видатковою накладною № 13-01 від 13.07.2017 року на загальну суму 72000,0 грн.;

- видатковою накладною № 26-01 від 26.07.2017 року на загальну суму 169948,0 грн.;

- видатковою накладною № 18-01 від 18.07.2017 року на загальну суму 607459,0 грн., а також відповідними довіреностями на отримання матеріальних цінностей від позивача (а.с. 28-40).

Вказаний факт не спростовується відповідачем.

Пунктом 4.2. Договору визначено порядок оплати: протягом 60 календарних днів з дати поставки кожної партії товару, вказаної у відповідній специфікації к Договору.

У зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань за Договором, 17.11.2017 року позивач направив на адресу відповідача претензію (а.с. 49-51) про сплату заборгованості у сумі 1032212,11 грн.

Відповідачем, в порушення умов Договору, зобов'язання щодо оплати поставленого товару, станом на 23.05.2018 року, виконані частково, а саме 26.01.2018 року сплачено кошти в розмірі - 442740,00 грн. та 16.02.2018 року сплачено кошти в розмірі 323785,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 21055 та 21054 (а.с. 53-54), у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 186082,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних, відповідач (покупець), в рамках укладеного між сторонами Договору, отримав від позивача товар на загальну суму 952607,00 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.2. Договору сторони домовились про умови та строки оплати товару, а саме протягом 60 календарних днів з дати поставки кожної партії товару, вказаної у відповідній специфікації к Договору.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату, у зв'язку з чим заборгованість відповідача, станом на 23.05.2018 року, склала 186082,00 грн.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого позивачем товару за Договором:

- з 12.09.2017 року за видатковою накладною № 13-01 від 13.07.2017 року;

- з 18.09.2017 року за видатковою накладною № 18-01 від 18.07.2017 року;

- з 25.09.2017 року за видатковою накладною № 26-01 від 26.07.2017 року;

- з 26.09.2017 року за видатковою накладною № 27-02 від 27.07.2017 року;

- з 01.10.2017 року за видатковими накладними №№ 31-01,31-02 від 31.07.2017 року;

- з 23.10.2017 року за видатковою накладною № 23-01 від 23.08.2017 року.

Судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача направлялась претензія № 1816 від 15.09.2017 року, в якій відповідач зазначав про порушення строків поставки товару та про наявність недоліків товару.

Відповідно до п.п. 7.5. та 7.6. Договору, у випадку невідповідності якості поставленого товару умовам Договору складається акт виявлених дефектів, який має бути підписаний обома сторонами (п. 7.8. Договору)

Проте, під час розгляду даної справи, відповідачем жодного доказу в підтвердження викладених в претензії обставин (акту виявлених дефектів, тощо), не надано.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем суми боргу за Договором в сумі 186082,00 грн., суд визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача 186082,00 грн. заборгованості за Договором належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 103995,56 грн., 3% річних у розмірі 11274,97 грн. та інфляційні втрати в сумі 49710,48 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що при порушенні строків оплати вартості товару, передбачених даним Договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу і урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок пені, зазначає, що у розрахунку міститься арифметична помилка, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення (п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Крім того, судом виявлені арифметичні помилки при нарахуванні інфляційних втрат.

Тому позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумах 103794,79 грн., 11205,17 грн. та 46663,76 грн. відповідно.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дикон" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 712, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (61001, м. Харків, вул. Світло Шахтаря, 4/6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дикон" (84500, м. Артемівськ Донецької області, вул. Радянська, 55, ) основний борг в сумі 186082,00 грн., пеню в сумі 103794,79 грн., 3% річних у розмірі 11205,17 грн., інфляційні втрати в сумі 46663,76 грн. та судовий збір в сумі 5216,19 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя О.В. Смірнова