КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. Справа№ 910/23156/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Жук Г.А.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Цуканов В.В. довіреність № б/н від 03.01.18

від відповідача 1: Житник О.В. довіреність № 364 від 30.01.18

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року (повний текст складено 13.04.2018 р.)

у справі № 910/23156/17 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ"

до 1. Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлстрім"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1:

1. Національний банк України

2. Міністерство фінансів України

про визнання відсутнім права та визнання права, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" права на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлстрім" боргу по кредитному договору № 4О15113И від 16.12.2015 р. та визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлстрім" боргу по кредитному договору №4О15113И від 16.12.2015 р. (а.с. 10-11).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі №910/23156/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 117-122).

24 квітня 2018 року ТОВ "Імперія Літ" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі №910/23156/17, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2018 року, апеляційна скарга ТОВ "Імперія Літ" у справі № 910/23156/17 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Жук Г.А.

17 травня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Жук Г.А.) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/23156/17, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі № 910/23156/17 призначено на 05 червня 2018 року.

У судовому засіданні 05 червня 2018 року представник ТОВ "Імперія Літ" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник ПАТ "КБ "Приватбанк" у судовому засіданні 05 червня 2018 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники ТОВ "Ойлстрім", Національного банку України та Міністерство фінансів України у судове засідання 05 червня 2018 року не з'явились, про причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" чином, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайта ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення за ідентифікатором 966, 974 та повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 982.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників відповідача-2 та третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників відповідача-2 та третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

ТОВ "Імперія ЛТД" (далі - позивач) додано до позовної заяви укладений у жовтні 2016 року між ним, як поручителем та ПАТ "КБ "Приватбанк" (далі - відповідач-1), як кредитором Договір поруки №4О15113И/П (далі - Договір поруки), відповідно до п. 1 якого предметом цього договору є надання поруки Поручителем за виконання TOB "Ойлстрім", (відповідач-2, боржник) своїх зобов'язань за Кредитним договором від 16.12.2015 № 4О15113И, (далі - Кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору (а.с. 22).

Відповідно до п. 2 та п. 3 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно з пунктами 4, 5 та 6 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору. У випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Відповідно до п. 8 Договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 Договору поруки, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором (п. 11 Договору поруки).

Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.12.2015 року, укладеної сторонами (п. 17 Договору поруки).

Також позивачем надано "протокол підписів" на підтвердження накладення 26.10.2016 р. сторонами на Договорі поруки електронних цифрових підписів та електронних печаток товариства (а.с. 21).

Позивач зазначає, що 27.10.2016 р. згідно Договору поруки № 4О15113И/П від 26.10.2016 р. він перерахував відповідачу 2 347 462 491,91 грн., на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №398 від 27.10.2016р. з призначенням платежу: "исполнение обязательств по кред.договору №4О15113И от 18.12.15 согласно договора поручительства № 4О15113И/П від 26.10.2016 р." (а.с. 22).

28 жовтня 2016 року між позивачем, як новим кредитором та відповідачем-2, як боржником укладено Угоду №4О15113И/П/Ц за змістом п. 1 якої боржник визнає, підтверджує та зобов'язується виконати перед новим кредитором свої зобов'язання за кредитним договором №4О15113И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, відповідно до кредитного договору на суму 2 165 769 935,07 грн.(а.с. 25-26).

Відповідно до п. 2 Угоди боржник виконує свої обов'язки по Кредитним договорам перед Новим Кредитором, у зв'язку з виконанням останнім зобов'язань Боржника (п. 1 цього Договору) перед Первісним Кредитором (Банком) по поверненню кредитів та сплаті відсотків за користування кредитом по Договору поруки № 401511ЗИ/П від « 26» жовтня 2016 р. згідно ст. 556 Цивільного кодексу України.

Боржник зобов'язується протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати укладання даної Угоди сплатити Новому Кредитору суму заборгованості в загальному розмірі ,07 грн. (п. 3 Угоди).

Виконання зобов'язань боржником перед новим кредитором забезпечується укладанням між новим кредитором та боржником договору застави (іпотеки) майна та усіх інших активів Боржника, протягом 7-ми (сьомі) календарних днів з дати укладення даної Угоди (п. 5 Угоди).

Пунктами 9, 10 Угоди передбачено обов'язок боржника надати новому кредиторові довідку про всі банківські рахунки та залишок коштів на них, Акт інвентаризації наявного майна.

17 березня 2017 року позивачем направлено відповідачу-2 лист №20 від 16.03.2016 р. у якому зазначено, що 27.10.2016 р. виконано зобов'язання відповідача-2 перед відповідачем-1, 28.10.2016 р. між відповідачем-2 та позивачем укладено угоду згідно якої відповідач-2 підтвердив зобов'язання виконати перед позивачем, як новим кредитором свої зобов'язання за кредитним договором №4О15113И. У вказаному листі позивач вимагав сплатити у повному обсязі борг за кредитним договором №4О15113И/П, невідкладно виконати умови Угоди та Договорів від 28.10.2016, а саме передати позивачу всі документи, що підтверджують право вимоги грошових коштів по договору застави, інформацію, яка є важливою для здійснення права вимоги, доказів відправлення відповідним боржникам повідомлення про відступлення права вимоги грошових коштів позивачу (а.с. 23-24).

Доказів надання відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як поручителем виконано 27.10.2016 р. зобов'язання третьої особи (боржника) за кредитним договором №4О15113И, тому за доводами позивача, відповідно до ст.ст. 512, 514, 556 ЦК України до нього перейшли права кредитора у зобов'язанні в межах сплаченої суми. Проте відповідачем-1 не передано позивачу копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, що унеможливлює стягнення боргу з відповідача-2, а відповідач-2 залишено без реагування лист позивача щодо сплати на його користь заборгованості. Вказані обставини за доводами позивача свідчать про заперечення відповідачами права позивача на стягнення боргу з відповідача-2.

У апеляційній скарзі позивач, разом із доводами аналогічними до тих, що викладені у позовній заяві також зазначає, що судом порушено норм процесуального права щодо оцінки доказів (в частині не встановлення розміру заборгованості на момент отримання коштів за договором поруки) та відхиленням клопотань позивача про витребування доказів, а також щодо повного та всебічного встановлення всіх обставин справи, а також не застосовано норм матеріального права, - п.п. 1, 3 ст. 11, ст. 16, п. 3 ч. 1 ст. 512, ст.ст. 512, 514, 553, 556 ЦК України.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя (ст. 626 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З умов Договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; /…/. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Така вказівка на подію визначена сторонами у п.10 Договору, відповідно до якого кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

У відповідності до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем.

При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Правовий аналіз норм ч. 2 ст. 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За змістом ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем не доведено того, що ним було повністю виконано зобов'язання з повернення кредитів та сплати відсотків за користування ними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов'язань та строків їх виконання.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження пред'явлення відповідачем-1 майнових вимог до поручителя, як і не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності порушеного зобов'язання ТОВ "Ойлстрім" та його точного обсягу станом на момент сплати позивачем грошових коштів відповідачу. Більш того, розмір суми заборгованості визначеної в угоді, відрізняється від сплаченої за платіжним дорученням № 398 суми, що не дає можливості дійти однозначного висновку про дійсний стан заборгованості та її розміру на момент сплати позивачем коштів.

При цьому, колегія суддів зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. При цьому у частині 2 визначено вимоги до змісту відповідного клопотання.

Частинами 2, 4 ст. 80 ГПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Матеріали справи клопотань позивача про витребування доказів та письмових повідомлень про неможливість їх подання - не містять.

При цьому ч. 4 ст. 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про безпідставність доводів апелянта про недотримання судом норм процесуального права, що полягало у невитербуванні у відповідача-1 документів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однак, позивачем не доведено, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Відповідачем-1 не заперечується факт укладення Договору поруки №4О15113И/П від 26.10.2016 р., отримання коштів від позивача у розмірі 2 347 462 491,91 грн. на підставі платіжного доручення №398 від 27.10.2016р., а також не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки.

Відсутність відповіді відповідача-2 на лист позивача від 17.07.2017 р. не свідчить про невизнання прав позивача оскільки вказаний лист не містить конкретної вимоги про сплату точної суми заборгованості, а також з огляду на те, що умовами укладеної позивачем та відповідачем-2 угоди не передбачено обов'язку відповідача-2 по передачі позивачу будь-яких документів крім визначених у п. 9, 10. Крім того невиконання відповідачем-2 укладеної з позивачем угоди є підставою для окремого і самостійного звернення за захистом порушених прав у вигляді стягнення відповідної заборгованості.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте позивачем на підтвердження своїх доводів наведених в обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги, належних доказів надано не було.

Матеріали справи не містять будь-яких вимог до будь-кого з відповідачів, чи вимог будь-кого з відповідачів до позивача з яких можливо було б встановити факт порушення чи невизнання прав позивача у вказаних правовідносинах.

Отже, позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено факту порушення або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі за визначених позивачем обставин.

Доводи позивача стосовно того, що згідно з п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання права, тому позивачем було правильно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, не заслуговують на увагу, оскільки позов про визнання права може бути подано щодо визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто прийняттям рішення про визнання права повинен вирішуватися спір по суті, а не встановлюватися факти, якими не завершується вирішення спору та не відбувається поновлення порушених прав позивача.

Разом з тим, заявлені вимоги позивача є фактично вимогами про встановлення факту та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі.

Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог, а тому заявлені позивачем вимоги можуть бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем вимоги не призводять до поновлення права позивача, яке на його думку порушено.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 р. у справі №910/14036/17 та від 27.02.2018 р. у справі №910/14539/17.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі №910/23156/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі №910/23156/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Літ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі №910/23156/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі №910/23156/17 залишити без змін.

3. Справу №910/23156/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді Г.А. Жук

О.В. Агрикова

Дата складення повного тексту - 07.06.2018 р.