ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

25.05.2018 р. м. Ужгород Справа № 907/177/18

За позовом Керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, м. Ужгород, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород, Ужгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача Приватного підприємства "Никіта", м. Ужгород

про стягнення 2 898 672 грн. 42 коп. заборгованості за договором оренди землі б/н від 02.08.2010 року та припинення договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року шляхом його розірвання,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача Ужгородської міської ради - Беляков А.І., довіреність № 03-17/02 від

05.01.2018 року

Позивача Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради -

Беляков А.І., довіреність № 26.01-10/08

від 02.01.2018 року

Позивача Ужгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області - Савицький С.І., довіреність № 1311/10/10-013 від 18.12.2017 року

Відповідача - Муха Р.В., довіреність № 30-04/18 від 30.03.2018 року

В судовому засіданні взяв участь Малинич А.А., начальник відділу прокуратури

Закарпатської області, службове посвідчення

№ 046803 від 10.05.2017 року

СУТЬ СПОРУ: Керівником Ужгородської місцевої прокуратури заявлено позов в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, м. Ужгород, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород, Ужгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород до відповідача Приватного підприємства "Никіта", м. Ужгород про стягнення 2 898 672 грн. 42 коп. заборгованості за договором оренди землі б/н від 02.08.2010 року та припинення договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року шляхом його розірвання.

Прокурор та представник позивачів Ужгородської міської ради і Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради просять суд задоволити позов в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на положення Податкового кодексу України, якими передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Зазначили про те, що згідно Податкового кодексу України, базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого Податковим кодексом України. Посилаючись на рішення Ужгородської міської ради № 1398 від 14.07.2014 року "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту міста Ужгорода Ужгородської міської ради" затверджено нову технічну документацію із нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгорода по базовій вартості 1 м.кв. забудованої території в розрізі економіко-планувальних зон та грошової оцінки сільськогосподарських угідь населеного пункту. Проте, відповідач сплачував орендну плату за землю згідно договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року без врахування такої нової нормативної грошової оцінки землі. За твердженням прокурора та представників позивача, відповідачем за березень 2015 року, січень - квітень 2016 року, 2017 рік та січень 2018 року оплату за оренду землі здійснено не повному обсязі, а за червень 2017 року не оплачено взагалі, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 2 898 672 грн. 42 коп. Наголошують на тому, що законодавець визначив граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки не залежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. При цьому, нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати за землю, просять також суд припинити договір оренди землі б/н від 02.08.2010 року шляхом його розірвання. Зазначають, що відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Таким чином, на думку прокурора та представника позивачів, систематична несплата орендної плати (два і більше випадків) за користування земельною ділянкою є істотним порушенням умов договору оренди землі, що є підставою для його розірвання за рішенням суду.

Позивач - Ужгородська ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області подав через канцелярію суду письмові пояснення № 333/10/07-14-40-013 від 30.03.2018 року, якими вказав на те, що відповідачем не було подано до Ужгородської ОДПІ податкової декларації з плати за землю за 2017 та 2018 роки, що відповідно не дає підстав для проведення нарахування орендної плати. Крім того, інформував суд про те, що орендна плата має подвійну правову природу, тобто як приватно договірні, так і публічно договірні відносини. Орендна плата за земельні ділянки є загальнодержавним податком, що був передбачений Законом України "Про систему оподаткування", а також з набуттям чинності Податковим кодексом України (з 01.01.2011 року) залишився обов'язковим податковим платежем. Разом з тим, предметом даного спору є виконання стороною договірних відносин, що розглядаються за правилами ГПК України, а інспекція не є стороною договору та відповідно не зобов'язана контролювати його виконання.

Відповідач поданим суду відзивом № б/н від 18.04.2018 року просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає про те, що відповідно до п. 12 договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року, укладеного між Департаментом міського господарства та Приватним підприємством "Никіта", орендодавець (позивач) має право на збільшення орендної плати в односторонньому порядку, про що оформляється додаткова угода, яка є невід'ємною частиною договору. При цьому, між позивачем - Департаментом міського господарства та відповідачем були укладені Додаткові угоди від 19.03.2015 року та 24.03.2016 року, відповідно до яких були внесені зміни в Договір оренди землі б/н від 02.08.2010 року в частині розміру орендної плати, зокрема, було визначено розмір місячної орендної плати в розмірі 39 719 грн. 09 коп. та 50 171 грн. 84 коп. відповідно. Покликаючись на Закон України "Про оренду землі", ст. ст. 653, 654 Цивільного кодексу України стверджує про те, що жодних додаткових угод щодо зміни орендної плати за землю з врахуванням зміни нормативної грошової оцінки землі на підставі рішення Ужгородської міської ради № 1398 від 14.07.2014 року "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту міста Ужгорода Ужгородської міської ради" між сторонами спору не укладалося.

Зазначає, що нарахована позивачем заборгованість не відповідає дійсності, оскільки відповідачем сплачено орендну плату в повному обсязі з врахуванням Додаткових угод до договору оренди землі. З покликанням на наявні у відповідача докази сплати орендної плати у 2017 році, копії яких долучені до матеріалів справи, стверджує про відсутність у відповідача будь-якої заборгованості по сплаті такої, оскільки обов'язку сплачувати розмір орендної плати у збільшеному її розмірі, з огляду на зміну нормативно-грошової оцінки землі, без внесення відповідних змін до Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року у відповідача не виникло.

Вказує, що посилання прокурора та представника позивачів на норми Податкового кодексу України, якими визначається нарахування орендної плати за землю, є недоцільним, так як положення Податкового кодексу України дають підстави для перегляду встановленої орендної плати, а відтак будь-яка зміна орендної плати має відбуватися відповідно до форми, в якій було укладено договір, і відповідно до умов визначених договором і законодавством.

Наголошує на тому, що посилання позивача на неналежність сплати відповідачем земельного податку є не обґрунтованим, оскільки відповідач жодних податкових повідомлень-рішень не отримував, а предметом позову не являється стягнення податкових платежів.

За твердженням представника відповідача, посилання позивачів на систематичність несплати відповідачем орендної плати за землю не підтверджуються жодними документами, оскільки відповідач надав суду банківські виписки про сплату таких орендних платежів, якими підтверджується відсутність заборгованості по сплаті орендної плати за землю. Відтак, відсутні підстави і для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Інформував суд, що долучені до позовної заяви листи Ужгородської міської ради від 17.02.2017 року та 17.05.2017 року, відповідачем отримані не були. Щодо долученого до позову рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, то поштові відправлення № 696 та № 039 взагалі не зареєстровані в єдиній системі поштових відправлень "Укрпошта", що підтверджується доданими витягами, а підпис на повідомленні взагалі не належить особі, яка має право отримувати відправлення від імені ПП "Никіта".

Прокурор подав суду відповідь на відзив б/н від 14.05.2018 року, якою зазначає, що Податковий кодекс України визначає обов'язки орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати, яка є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, вказує на те, що Ужгородською міською радою прийнято рішення № 1651 від 19.02.2015 року, відповідно до якого відсоткова ставка для земельної ділянки, що є предметом спору, складає також 3% від нормативної грошової оцінки землі, а тому з врахуванням внесених змін до статті 288 ПКУ (в редакції з 01.01.2017 року), відсоткова ставка за спірний період починаючи з 01.01.2017 року також складає саме 3% від нормативної грошової оцінки землі, про що зазначено і у позовній заяві.

Представником позивача - Ужгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області у судовому засіданні 25.05.2018 року подано клопотання про заміну неналежного позивача Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області на належного позивача Головне управління ДФС у Закарпатській області. Клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до Наказу ДФС від 19.10.2016 року № 875 передбачені функції та процедури, які здійснюють структурні підрозділи територіальних органів ДФС, відтак, функцію пов'язану із організацією та контролем за повнотою нарахування та своєчасністю сплати місцевих податків і зборів юридичних осіб, в тому числі плати за землю з юридичних осіб, функцію пов'язану із погашенням податкового боргу, закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів, тобто за Головним управлінням ДФС у Закарпатській області, у зв'язку з чим Ужгородська ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області є неналежним позивачем у даній справі. При цьому, зазначає, що правової норми, яка дозволяє замінити неналежного позивача на належного ГПК України не передбачає. Однак, ч. 10 ст. 11 ГПК України передбачає, що якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). Покликаючись на ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, просить суд застосувати аналогію закону, а саме, правову конструкцію, що передбачена КАСУ для заміни неналежного позивача, або встановлену ГПК України процедуру заміни неналежного відповідача.

Статтею 48 ГПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

На підставі ст. 48 КАСУ суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті.

Виходячи з положень ст. 48 ГПК та ст. 48 КАСУ, які позивач - Ужгородська ОДПІ просить застосувати по аналогії закону і права, заміна неналежного відповідача чи позивача може бути здійснена тільки до закінчення підготовчого провадження.

Оскільки, заява Ужгородської ОДПІ про заміну неналежного позивача подана суду після переходу до розгляду справи по суті, суд доходить висновку про звернення з такою заявою з порушенням встановлених законодавством строків на її подання, з огляду на що така підлягає залишенню без розгляду на підставі ст. 117 ГПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення прокурора та представників сторін,

суд встановив:

02.08.2010 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (надалі - Орендодавець) та Приватним підприємством "Никіта" (надалі - Орендар) був укладений договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та будівництва готельно-торговельно-житлового комплексу, яка знаходиться в м. Ужгород, р-н вул. Університетської (п. 1 Договору).

Пунктами 2 та 5 договору сторони встановили, що в оренду передається земельна ділянка площею 54 300 кв.м., нормативна грошова оцінка якої становить 2 731 290 грн.

Відповідно до п. 8 Договору, договір укладено на 10 років.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить 81 938 грн. 70 коп. на рік. Орендна плата вноситься щомісячно до 10 числа поточного місяця в розмірі 6 828 грн. 23 коп. (п. п. 9, 10 Договору).

За умовами пунктів 11 та 12 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством згідно затвердженої форми, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. У разі збільшення відповідно до законів України розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, орендодавець має право на збільшення орендної плати в односторонньому порядку, про що оформляється додаткова угода, яка є невід'ємною частиною до договору.

Земельна ділянка передається в оренду із земель відведених під будівництво із цільовим призначенням - для розміщення та будівництва готельно-торговельно-житлового комплексу (п. п. 14, 15 Договору).

Даний договір зареєстрований Закарпатською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.12.2010 року № 97.

Згідно акту приймання - передачі земельної ділянки № 1318 від 02.08.2010 року, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове, платне володіння та користування земельну ділянку, площею 54 300 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, р-н вул. Університетської.

Додатковою угодою від 19.03.2015 року до пунктів 5, 9, 10 Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року внесено зміни, за якими нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 15 887 637 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 12.03.2015 року. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить 476 629 грн. 11 коп. на рік. Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 39 719 грн. 09 коп.

На виконання п. 12 Договору у зв'язку із змінами коефіцієнту індексації у 2015 році та визначення його на рівні 1,433, Додатковою угодою від 24.03.2016 року, до пунктів 5, 9, 10 Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року внесено зміни та доповнення, згідно яких нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 20 068 737 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.03.2016 року. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить 602 062 грн. 11 коп. на рік. Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 50 171 грн. 84 коп.

Рішенням Ужгородської міської ради № 1398 від 14.07.2014 року "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради" затверджено технічну документацію із нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгорода по базовій вартості 1 м.кв. забудованої території в розрізі економіко-планувальних зон та грошової оцінки сільськогосподарських угідь населеного пункту згідно з додатком.

Посилаючись на вищевказане рішення Ужгородської міської ради, приписи Податкового кодексу України, прокурор та позивачі стверджують, що розмір орендної плати за землю не може бути меншим, ніж встановлений ст. 288 Податкового кодексу України. При цьому, обов'язковим елементом визначення розміру орендної плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно здійсненого позивачем - Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради розрахунку щомісячної орендної плати за Договором оренди землі б/н від 02.08.2010 року така складає: за 2015 рік 39 719 грн. 09 коп., 2016 рік - 50 171 грн. 84 коп., за 2017-2018 роки - 265 911 грн. 17 коп.

Натомість, орендна плата відповідачем була сплачена частково, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 2 898 672 грн. 42 коп., що і сталою підставою звернення з даним позовом про стягнення заборгованості у примусовому порядку. Крім того, враховуючи систематичну несплату відповідачем орендної плати за землю, прокурор просить суд припинити договір оренди землі б/н від 02.08.2010 року шляхом його розірвання у примусовому порядку.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

На підставі 204 Цивільного кодексу України договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Земельні відносини відповідно до приписів Земельного кодексу України, визначаються як суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею; земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами ст. ст. 1, 2 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини пов'язані з орендною землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст. 13 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунку, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. (ст. 21 Закону України „Про оренду землі").

Сторони в Договорі передбачили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством згідно затвердженої форми, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. У разі збільшення відповідно до законів України розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, орендодавець має право на збільшення орендної плати в односторонньому порядку, про що оформляється додаткова угода, яка є невід'ємною частиною до договору (п. 11 та п. 12 Договору).

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодексу України, який, відповідно до пункту 1.1. статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів. Згідно приписів Кодексу плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 269.1. ст. 269 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1. ст. 14 цього Кодексу - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Тобто, Податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря земельної ділянки сплачувати податок у формі орендної плати.

Приписами пункту 289.1. статті 289 Податкового кодексу України закріплено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. При цьому, ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру земельного податку та розміру орендної плати.

Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4. Податкового кодексу України).

З наведених положень Податкового кодексу України та Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. Разом з тим, Податковий кодекс України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме, договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Як вбачається із зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір, визначений відповідно до наведених вище приписів законодавства, встановлюється в договорі.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому, надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору. Такої ж правової позиції притримується Верховний суд України, висловивши її в своїх постановах від 20.08.2013 року у справі № 3-21гс13, від 03.12.2013 року у справі № 3-34гс13, від 02.03.2016 року у справі №3-476гс15.

При цьому, Верховним Судом України зазначено, що законодавча зміна нормативної грошової оцінки землі може бути підставою для зміни розміру орендної плати в односторонньому порядку, якщо це погоджено сторонами у договорі. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Статтею 632 Цивільного кодексу України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору відповідно до ч. 2 вказаної статті, допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вбачається із п. 12 Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року, у разі збільшення відповідно до законів України розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, орендодавець має право на збільшення орендної плати в односторонньому порядку, про що оформляється додаткова угода, яка є невід'ємною частиною до договору. Підстав для односторонньої зміни умов договору без внесення до нього відповідних змін даним договором не передбачено.

У відповідності до ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту; умови та порядок внесення змін до договору оренди землі врегульовано ст. 30 Закону України "Про оренду землі'.

Посилаючись на приписи Податкового кодексу України, прокурор та позивачі залишили поза увагою той факт, що між Департаментом міського господарства та відповідачем у справі існують договірні відносини, а не контролюючі; не навели також доказів у підтвердження того, що у відповідача згідно умов договору існує обов'язок самостійно розраховувати та сплачувати орендну плату з врахуванням нової нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством, як підстави для зміни розміру орендної плати незалежно від внесення змін до договору оренди землі.

Таким чином, ні прокурором, ні позивачами не доведено суду виникнення у відповідача обов'язку сплачувати орендну плату за землю у розмірі, який встановив позивач відповідно до вимог Податкового кодексу України без відповідного внесення змін щодо розміру такої орендної плати до Договору оренди землі, як це вимагається умовами п. 12 Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року та приписами чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2018 року у справі № 916/3236/16.

З аналізу поданого у матеріали справи розрахунку заборгованості відповідача та доказів сплати орендної плати вбачається, що у відповідача відсутня будь-яка заборгованість щодо сплати орендної плати, оскільки без внесення змін у договір оренди відповідач не набув обов'язку сплачувати таку орендну плату у збільшеному її розмірі, з огляду на що несплата такого збільшеного розміру орендної плати не може бути підставою для виникнення у відповідача заборгованості з орендної плати, стягнення якої вимагається позовом у даній справі, та слугувало підставою заявлення вимоги про розірвання договору.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на дату звернення до суду із даним позовом у відповідача відсутня заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі, що визначений умовами Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року та Додаткових угод до нього.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати по Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про припинення Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року шляхом його розірвання, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За нормою ст. 24 Закону України „Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Користування земельною ділянкою може бути припинено з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставою для припинення користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 31 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Закону України „Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 2.23. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України „Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Системний аналіз наведених законодавчих положень дає підстав дійти висновку про те, що підставою для розірвання договору оренди є саме систематичність (два і більше випадки) несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, а не будь-яке одноразове прострочення строку сплати орендної плати чи недоплата визначеної умовами договору суми орендної плати.

В даному випадку, досліджуючи подані до матеріалів справи розрахунки заявленої до стягнення суми заборгованості у співставленні їх із поданими відповідачем доказами сплати орендної плати, суд доходить висновку не тільки про відсутність систематичної несплати відповідачем орендної плати, але і відсутності будь-яких випадків порушення відповідачем строків внесення орендної плати чи її недоплати у визначеному Договором оренди землі б/н від 02.08.2010 року та Додаткових угодах до нього розмірі та періоді.

Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про відсутність у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати у зазначеному позивачем періоді, враховуючи відсутність фактів несплати (недоплати чи прострочення) відповідачем орендної плати у визначеному Договором розмірі, що в свою чергу виключає наявність систематичної несплати орендної плати, на якій наголошує прокурор та позивачі, суд констатує висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання Договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року. Таким чином, у позові належить відмовити.

При цьому, суд зазначає, що з врахуванням норм чинного законодавства України, невідповідність умов спірного договору оренди землі щодо встановлення орендної плати у розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що не відповідає розміру, визначеному приписам податкового законодавства, може мати наслідком внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати, а не бути підставою для розірвання такого договору.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Прокурор та позивачі, в інтересах яких завалено позов у даній справі не надали суду доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини щодо наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди землі б/н від 02.08.2010 року, та факт систематичної несплати орендної плати, який визначений підставою для заявлення позовної вимоги про розірвання договору оренди землі б/н від 02.08.2010 року.

Керуючись ст. ст. 73 - 79, 86, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

3. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 01.06.2018 року

Суддя Пригара Л.І.