ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

11 червня 2018 року Справа № 915/515/18

м.Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Коваль C.М.,

розглянувши матеріали позовної заяви

керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області

55213, вул. І.Виговського, 18, Миколаївська область, м.Первомайськ,

в інтересах держави в особі:

служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації

54001, вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв,

до відповідачів: приватного підприємства “Южноукраїнський комбінат харчування”

55001, вул. Миру, 11, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача:

1.          Головне управління Державної фіскальної служби України у Миколаївській області, 54001, вул. Лягіна, м.Миколаїв,

2.          Комунальний заклад “Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради”, 55000, вул. Молодіжна, 5-А, м.Южноукраїнськ,

про: зобов’язання повернуті кошти неправомірно отриманої суми податку на додану вартість у розмірі 272019 грн. 08 коп.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до приватного підприємства “Южноукраїнський комбінат харчування”, треті особи: головне управління Державної фіскальної служби України у Миколаївській області, комунальний заклад “Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради” про зобов’язання повернуті кошти неправомірно отриманої суми податку на додану вартість у розмірі 272019 грн. 08 коп.

Розглянувши зазначену позовну заяву господарський суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства з наступних підстав.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач в позовній заяві вказує на те, що у 2013 -2015 роках між комунальним закладом “Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради” та приватним підприємством (ПП) “Южноукраїнський комбінат харчування” укладено договори про закупівлю послуг за державні кошти від 25.12.2012 № 1, від 24.12.2014 № 1 та від 25.12.2015. За приписами пункту 2.1 договорів до складу ціни включено податок на додану вартість в розмірі 20 % від ціни договорів. За наведеними договорами проведено повний розрахунок. В порушення п. 197.1.7 ч. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України ПП “Южноукраїнський комбінат харчування” до ціни договорів неправомірно було включено податок на додану вартість, оскільки операції з постачання послуг харчування у центрах соціальної та психологічної адаптації осіб звільнені від оподаткування податком на додану вартість. Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Зі змісту ст.ст. 3, 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням (господарським зобов'язанням) є обов'язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто зобов'язанням виконавця є обов'язок виконати роботи (надати послуги), а зобов'язанням замовника - обов'язок оплатити вартість цих робіт (послуг).

Всі інші дії сторін, які вони зобов'язалися виконувати, хоч і є обов'язковими до виконання, однак є лише умовами договору, спрямованими на встановлення порядку виконання основних своїх зобов'язань, тобто не є зобов'язаннями (господарськими зобов'язаннями) в розумінні ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України.

Відповідно до ст. 174 ГК України Господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, недекларування у поданих до контролюючого органу податкових деклараціях операцій щодо звільнення від оподаткування податку на додану вартість (ПДВ) не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов'язання, адже обов'язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що незазначення ПП “Южноукраїнський комбінат харчування” до податкових декларацій операцій щодо звільнення від оподаткування ПДВ, а також повернення суми податку на додану вартість, не є господарським зобов'язанням та/або правилом здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання цих умов договору не є правопорушенням у сфері господарювання.

Також, нормативним обґрунтуванням позову позивач визначає ст. ст. 14.1.178, 15.1, 197.1.7 Податкового кодексу, з яких вбачається, що відшкодування податку на додану вартість здійснюється державою в податкових правовідносинах між відповідачем та державою, а об`єкт дослідження позовних вимог зводиться до з`ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного оформлення податкових декларацій, їх офіційної реєстрації та наявності чи відсутності у позивача можливості відшкодувати податковий кредит. Отже, об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових (господарсько-правових) відносин.

Враховуючи положення діючих норм Господарського процесуального кодексу України - дана справа не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Згідно п.1 ч.1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 6 ст. 175 ГПК України).

Приписами Податкового кодексу України унормовано порядок проведення перевірок контролюючими органами, оформлення результатів таких перевірок, можливість подання заперечень у випадку незгоди з висновками перевірки та інше.                     Тобто, проведення відповідних перевірок та встановлення фактів порушення в даному випадку відповідачем вимог податкового законодавства є виключною компетенцією відповідних контролюючих органів (Державної фіскальної служби України, відповідних податкових інспекцій), а відтак господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесені до компетенції таких органів, зокрема фактів порушення Підприємством вимог податкового законодавства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.ст. 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити керівнику Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути керівнику Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя С.М.Коваль