РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2018Справа № 910/20311/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Мартинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Поетичне» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 13; )

до Фізичної особи-підприємця Старостенко Тамари Яківни (02081, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1)

про визнання договору недійсним

Представники учасників справи:

від позивача: Попеску М.В. - довіреність від 16.02.2018 року;

від відповідача: Кравченко Р.М. - довіреність від 01.12.2017 року.

Обставини справи :

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Поетичне" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Старостенко Тамари Яківни про визнання недійсним Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року, укладеного між ОСББ "Поетичне" в особі Голови Правління ОСОБА_3 та ФОП Старостенко Т.Я.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача при укладанні вищевказаного договору порушено приписи ст. 203 та 215 ЦК України, а також на думку позивача наявні обставини з яким законодавство пов'язує визнання договору недійсним, а саме: відсутність дозвільних документів Правління на укладення договору Оренди; недодержання форми договору оренди, передбаченої статтею ст. 793 ЦК України в частині його нотаріального посвідчення; укладення договору оренди за відсутності проведення оцінки об'єкта оренди; не визначення конкретного предмета договору.

З цих підстав, позивач просив задовольнити позов та визнати недійсними Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року, укладеного між ОСББ "Поетичне" в особі Голови Правління ОСОБА_3 та ФОП Старостенко Т.Я.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 12.12.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 року розгляд справи відкладено на 30.01.2018 року.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Відповідно до пункту 9 частини 1 розділу XI перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в новій редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 року постановлено здійснювати розгляд справи 910/20311/17 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче судове засідання у справі 910/20311/17 призначено на 20.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 року в порядку ст. 202 ГПК України підготовче засідання відкладено на 28.02.2018 року.

У судовому засіданні 28.02.2018 року представником позивача надані усні пояснення щодо неможливості виконання вимог ухвал суду від 24.11.2017 року та від 30.01.2018 року в частині надання оригіналів доданих до позовної заяви документів, а саме: оригіналу Договору оренди, у зв'язку з відсутністю у ОСББ "Поетичне" примірника оригіналу такого договору.

В свою чергу, відсутність Договору оренди, як вказує представник позивача, зумовлена тим, що з 16.06.2017 року до обов'язків Голови правління ОСББ "Поетичне" приступила ОСОБА_5, однак, попереднім головою правління - ОСОБА_3 печатки та документи об'єднання не були передані новобраному голові.

При цьому, особисто присутня у судовому засіданні відповідач - Старостенко Т.Я. підтвердила наявність у неї оригіналу примірника Договору Оренди.

У зв'язку з викладеним, з метою забезпечення швидкого та ефективного виконання завдань підготовчого провадження, передбачених ст. 177 ГПК України, зокрема: з'ясування заперечень проти позовних вимог, визначення обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів, протокольною ухвалою зобов'язано ФОП Старостенко Т.Я. надати суду оригінал Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року. За результатами судового засідання судом в порядку ст. 183 ГПК України оголошено перерву у підготовчому засіданні до 20.03.2018 року.

У судове засідання 20.03.2018 року з'явилися уповноважені представники позивача та відповідача.

Під час судового засідання 20.03.2018 судом встановлено, що вимоги протокольної ухвали від 28.02.2018 відповідачем не виконані, з приводу чого представником відповідача надано усні пояснення, що оригіналу договору, про який йдеться у позові у відповідача немає, а підставою перебування у нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 є інші договори, укладені з ОСББ "Поетичне", які, за твердженням представника відповідача, не є предметом розгляду даного спору та не підлягають дослідженню в межах справи, що розглядається.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року оголошено перерву до 17.04.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 року:

1) Витребувано у Фізичної особи-підприємця Старостенко Тамари Яківни (02081, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) оригінал (для огляду) та належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи примірника Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року, укладеного між ОСББ "Поетичне" в особі Голови Правління ОСОБА_3 та ФОП Старостенко Т.Я., визнання недійсним якого є предметом даного спору, або письмові пояснення з приводу ненадання зазначеного договору.

2) У разі відсутності у відповідача Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року, укладеного між ОСББ "Поетичне" в особі Голови Правління ОСОБА_3 та ФОП Старостенко Т.Я., визнання недійсним якого є предметом даного спору, витребувати у Фізичної особи-підприємця Старостенко Тамари Яківни (02081, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) оригінали (для огляду) та належним чином завірені копії для долучення до матеріалів справи правовстановлюючих документів на підставі яких відповідач - ФОП Старостенко Т.Я. користується нежитловими приміщеннями - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 або письмові пояснення з приводу ненадання зазначених документів.

05.04.2018 року представник позивача подав заяву про зміну предмету позову.

16.04.2018 року через канцелярію суду представник відповідача подав документи на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 року.

В судовому засіданні 17.04.2018 року відхилено як необґрунтовано заяву про зміну предмету позову та зазначено про несплату судового збору за дану заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 року підготовче провадження у справі 910/20311/17 закрито; розгляд справи по суті призначено на 15.05.2018 року.

В судовому засіданні 15.05.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з та просив суд їх задовольнити, представники відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, що предмет позову відсутній, оскільки договір, який позивач просить суд взнати недійсним, відсутній взагалі (не укладався).

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 15.05.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2016 року між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Поетичне» (далі по тексту - позивач, орендодавець) в особі Голови правління ОСОБА_3 та Фізичною особою підприємцем Іщенко Світланою Олександрівною (далі по тексту - орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №3 (далі по тексту - Договір), за умовою якого (п.1.1. Договору) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення - два технічних приміщення підвалу 3 секції у будинку №13 по вул. Здолбунівській м. Києві площею 29,7 кв. м.

Приміщення, що надається в оренду, перебуває в управлінні ОРЕНДОДАВЦЯ на підставі Рішення Загальних зборів (протокол № 1 від 12-27 березня 2016 року). Акту прийома-передачі від 31.05.2016 року (п.1.2. Договору).

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що приміщення надається для використання ОРЕНДАРЕМ у підприємницькій діяльності.

Договір вступає в силу з моменту підписання акта прийому-передачі приміщень (п.6.1. Договору).

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що договір діє до « 15» жовтня 2019 року.

Факт приймання-передачі приміщення в оренду підтверджується підписаним між сторонами 15.11.2016 року Актом приймання-передачі нежитлового приміщення (копія акту міститься в матеріалах справи).

15.05.2017 року між Позивачем, ФОП Іщенко Світланою Олександрівною та Фізичною особою-підприємцем Старостенко Тамарою Яківною (далі по тексту - відповідач, набувач) укладено Договір про заміну сторони у зобов'язанні (далі по тексту - Договір про заміну сторони у зобов'язанні), за умовою якого (п. 1) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендар передає а Набувач приймає весь обсяг прав та обов'язків які виникли у Орендаря у відповідності до Договору оренди нежитлових приміщень №3 від 15 листопада 2016 року (з усіма додатками та додатковими угодами), укладеного між Орендарем і Орендодавцем (далі - Основний Договір).

Згідно з п. 2 Договору про заміну сторони у зобов'язанні, після підписання даного Договору Набувач набуває право вимагати від Орендодавця належного виконання обов'язків за Основним Договором, щодо строкового платного користування нежитловими приміщеннями (два технічних приміщення підвалу 3 секції у будинку №13 по вул. Здолбунівській м. Києві площею 29,7 кв.м.);

Набувач підписанням даного Договору підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація та документація, пов'язана із Основним Договором (п. 5 Договору про заміну сторони у зобов'язанні).

Згідно з п.7 Договору про заміну сторони у зобов'язанні, підписанням даного Договору Орендодавець засвідчує, що належним чином повідомлений про відступлення права вимоги яке наявне у Орендаря за Основним Договором, а також Орендодавець не заперечує проти передання Орендарем Набувачу всіх прав та зобов'язань які виникли у Орендаря на підставі укладеного Основного Договору та підписанням цього Договору Набувач надає на це свою згоду.

Таким чином, в зв'язку з укладенням Договору про заміну сторони у зобов'язанні, відповідач набув статусу орендаря за Договором оренди нежитлових приміщень №3 від 15.11.2016 року.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є вимога позивача про визнання недійсним Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року, укладеного між ОСББ "Поетичне" в особі Голови Правління ОСОБА_3 та ФОП Старостенко Т.Я. (далі по тексту - оскаржуваний договір).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.5.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону

Відповідно до п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Суд зазначає, що правова підстава користування відповідачем нежитловими приміщеннями - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 є Договір оренди нежитлових приміщень №3 від 15.11.2016 року та Договір про заміну сторони у зобов'язанні від 15.05.2017 року.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_8 (ОСОБА_8) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

З огляду на викладене, враховуючи заперечення відповідача щодо укладення оскаржуваного договору та відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували існування оспорюваного договору, то суд приходить до висновку про недоведеність факту укладення між сторонами Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року.

Оскільки матеріали справи не містять доказів реального існування оспорюваного договору між позивачем та відповідачем, то у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання такого договору недійсним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, та в позові про визнання недійсним Договору оренди нежитлових приміщень - два технічних приміщення підвалу 3 секції площею 29,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року, укладеного між ОСББ "Поетичне" в особі Голови Правління ОСОБА_3 та ФОП Старостенко Т.Я. слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-241, 256 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 11.06.2018 року.