ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/1093/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Зуєвої А.О.

за участю представників: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - Онищенко І.П.,

Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" - Іванова П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018

у справі № 920/1093/17

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

про стягнення 21 373 338, 51 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК"Газ України" НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (далі - ПАТ "Сумихімпром", відповідач) про стягнення 21373338,51 грн. інфляційних втрат та 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору № 06/11-642 від 30.08.2011.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконував належним чином умов договору № 06/11-642 від 30.08.2011 поставки природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка також визнана ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.08.2012 у справі № 5021/2509/2011, у якій визнано грошові вимоги ДК"Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Сумихімпром" у розмірі 22432532,11 грн. основної заборгованості, інфляційних втрат 20083,72 грн., 61812,92 грн. - 3% річних, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором від 30.08.2011 № 06/11-642, з посиланням на вимоги ст.ст. 11-16, 525, 526, 534, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.12.2017 (суддя Заєць С.В.), позов ДК"Газ України" НАК "Нафтогаз України" задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2018927,89 грн. - 3% річних, 19354410,62 грн. інфляційних втрат.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 (колегія суддів у складі: Фоміна В.О. - головуючий (доповідач), Крестьянінов О.О., Шевель О.В.) рішення Господарського суду Сумської області від 12.12.2017 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Сумської області, за встановленою п. 8 ст. 20, п. 9 ст. 30 ГПК України підсудністю.

Не погоджуючись з вказаною постановою апеляційного господарського суду, ДК"Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просило скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018, а рішення Господарського суду Сумської області від 12.12.2017 у справі № 920/1093/17 залишити в силі, з посиланням на вимоги ст.ст. 15, 16, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 2, 3, 7, 11, 13, 27, 31, 73, 79, 275, 276, 277 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) та неправомірне застосування редакції Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" чинної з 19.01.2013.

При цьому, в обґрунтування касаційної скарги, заявник посилається на безпідставність скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи за підсудністю до Господарського суду Сумської області для розгляду вимог у межах справи про банкрутство ПАТ "Сумихімпром", зважаючи на те, що відносно ПАТ "Сумихімпром" провадження у справі про банкрутство порушено ухвалою Господарського суду Сумської області 24.10.2011, а заявник у даній справі звернувся з вимогами про стягнення 21373338,51 грн. інфляційних втрат та 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору № 06/11-642 від 30.08.2011, нарахованих за період з 07.11.2014 по 06.11.2017, отже вказані вимоги є поточними вимогами і можуть бути розглянуті у межах позовного провадження, зважаючи на положення Закону України від 14.05.1992 №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"( в редакції, чинній до 19.01.2013) та ст.ст. 15, 16 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

У відзиві ПАТ " Сумихімпром" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі № 920/1093/17 залишити без змін, посилаючись на те, що висновки апеляційного суду відповідають фактичним обставинам та вимогам закону.

Крім того , в судовому засіданні 24.05.2018 ПАТ "Сумихімпром" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Вислухавши думку представників учасників справи, перевіривши доводи клопотання, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду клопотання ПАТ "Сумихімпром" про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду залишене без задоволення, як безпідставне.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, 30.08.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки природного газу № 06/11-642.

Відповідно до умов договору позивач зобов'язався передати відповідачу природний газ, а відповідач оплатити його вартість.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011 порушено провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром".

Разом з цим, як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.08.2012 у справі № 5021/2509/2011 визнано грошові вимоги ДК"Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Сумихімпром" у розмірі 22432532,11 грн. основного боргу, інфляційних втрат за вересень 2011 - 20083,72 грн., 3% річних 61812,92 грн. за період з 06.09.2011 до 23.10.2011.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.10.2012 введено процедуру санації боржника, яку ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.10.2017 продовжено на шість місяців.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ПАТ "Сумихімпром" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 2018927,89 грн. - 3% річних, 19354410,62 грн. інфляційних втрат за період листопад 2014 - вересень 2017, у зв'язку з неналежною оплатою поставленного природного газу за договором № 06/11-642 від 30.08.2011.

Суд першої інстанції , приймаючи рішення про задоволення позову , посилався на вимоги ст.ст. 11, 15, 16, 625 ЦК України та наявність неоплаченої заборгованості за договором № 06/11-642 від 30.08.2011, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову. Щодо розгляду вказаних вимог в межах справи про банкрутство, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст.ст. 15, 16 ГПК України, дійшов висновку, що провадження у справі про банкрутство ПАТ "Сумихімпром" порушено за загальною процедурою згідно Законом України від 14.05.1992 №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", отже, позивач не позбавлений можливості звернутися про стягнення вказаної заборгованості у позовному провадженні.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та направляючи справу за підсудність до Господарського суду Сумської області, посилався на, що судом не враховано вимог Закону України від 14.05.1992 №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", особливостями якого передбачено, вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Крім того, апеляційний судом також зазначено, що системний аналіз положень Закону про банкрутство № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]".

При цьому, відповідно до пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" (у редакції, яка набула чинності 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції до 15.12.2017), господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Разом з тим, відповідно до приписів ч. 9 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції до 15.12.2017), справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З наведеного вбачається, що боржник у даній справі знаходиться у процедурі санації, яка здійснюється відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013, а відтак при вирішенні даного спору підлягає застосуванню саме редакція Закону, чинна до 19.01.2013.

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції, чинній до 19.01.2013, грошові зобов'язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Провадження по справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром" порушено ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011, а оскільки позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості, інфляційних нарахувань на суму боргу та процентів річних, за договором № 06/11-642 від 30.08.2011 на постачання природного газу, за період з листопад 2014- вересень 2017, то така заборгованість є поточною.

При цьому слід зазначити, що ТОВ "Сумихімпром" знаходиться у процедурі санації, яка здійснюється відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" у редакції, чинній до 19.01.2013 року, положення якого не встановлюють особливостей підвідомчості спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, що виникли після порушення провадження у справі про банкрутство до визнання його банкрутом.

Разом з тиим, пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК (у редакції до 15.12.2017) передбачено , що господарським судам підвідомчі справи у спорах із майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013, встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013, мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Тобто, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Згідно статті 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013, у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Відповідно частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013, вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій боржник - ПАТ "Сумихімпром" знаходиться у процедурі санації, боржник не визнаний банкрутом і відносно нього ліквідаційна процедура не відкривалась.

Суддя, який розглядає справу про банкрутство, відмовляє у прийнятті заяв поточних кредиторів з вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов'язаннях, які виникли після порушення провадження у справі, оскільки спори за такими вимогами підлягають розгляду у порядку позовного провадження.

Така відмова не позбавляє кредитора права звернутись із позовною заявою до боржника в загальному порядку.

Наведене дає підстави для висновку, що ДК"Газ України" НАК "Нафтогаз України" обгрунтовано звернувся у позовному провадженні з позовом до боржника про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, до господарського суду в провадженні якого

перебуває справа про банкрутство.

Таким чином, висновки апеляційного господарського суду щодо скасування рішення господарського суду Сумської області від 12.12.2007 і направлення справи № 920/1093/17 для розгляду в межах справи про банкрутство до господарського суду Сумської області за встановленою п.8ст.20, п.9 ст. 30 підсудністю помилковими.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, Харківським апеляційним судом під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не розглянута в повному обсязі, у відповідності до вимог ГПК України, апеляційна скарга відповідача та заперечення позивача.

Відповідно ст. 300 ГПК України (в редакції після 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2 статті 311 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 як підставу для скасування судом касаційної інстанції судового рішення повністю або частково визначено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відтак, на підставі вище викладеного Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі №920/1093/17 підлягає скасуванню, а справа з направленню на новий апеляційний розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Під час нового апеляційного розгляду суду належить врахувати вище викладене, здійснити апеляційний перегляд справи за апеляційною скаргою у відповідності до вимог ГПК України, надати належну оцінку фактичним обставинам справи, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти рішення у справі.

Оскільки, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, питання розподілу судових витрат судом касаційної інстанції не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України , Суд-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі № 920/1093/17 скасувати.

Справу № 920/1093/17 направити на новий апеляційний розгляд до Харківського апеляційного господарського суду .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.