ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р.Справа № 922/1065/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Комунального закладу охорони здоров'я "Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І. Кононенка", м.Чугуїв Харківської області
про стягнення коштів в сумі 41195,21 грн
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність № Др-15-0218 від 27.02.2018 року;

відповідача Житєньова С,Д., довіреність № б/н від 15.01.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Комунального закладу охорони здоров'я "Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І. Кононенка" (відповідача), в якій просить стягнути з останнього основний борг в сумі 39289,40 грн., пеню в сумі 1354, 14 грн., 3% річних у розмірі 119,48 грн. та інфляційні втрати в сумі 432,18 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем природного газу за договором № 11410202AKFB037 від 13.03.2017 року. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.04.2018 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1065/18. Судове засідання призначено на "14" травня 2018 року на 10:30 год.

У судовому засіданні 14.05.2018 року оголошено перерву до 29.05.2018 року.

24.05.2018 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив (вх.№15212), в якому останній позов визнав в частині основного боргу в сумі 39289,40 грн. та просив звільнити від сплати штрафних санкцій у зв'язку з тим, що фінансування відповідача відбувається за рахунок бюджетних коштів.

29.05.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 15474), в якій зазначив про правомірність нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

29.05.2018 року відповідач надав заяву про зменшення розміру штрафних санкцій (вх.№ 15482), яку досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 29.05.2018 року позовні вимоги підтримував та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.05.2018 року проти основного боргу не заперечував, просив зменшити штрафні санкції.

В ч.ч. 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

13 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник, позивач) та Комунальним закладом охорони здоров'я "Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І. Кононенка" (споживач, відповідач) було укладено договір на постачання природного газу 11410202AKFB037 (далі - Договір).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, та скріплено їх підписи печатками (за наявності) Сторін, і діє в частині постачання газу з 01.01.2018 р. до 31.03.2018 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору в редакції додаткової угоди № 15).

Відповідно до положень п. 1.1 Договору, позивач зобов'язався передати у власність природний газ, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Послуги з постачання природного газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі природного газу (п. 2.9 Договору).

Згідно з п. 4.2 Договору, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 5.4.2 Договору передбачено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та обсягах, визначних Договором.

Позивач, на виконання умов Договору, у лютому 2018 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 64628,78 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ХОЗ00004346 від 28.02.2018 року (а.с. 35).

Проте, відповідач розрахунки за поставлений природний газ здійснив частково в сумі 25339,38 грн., внаслідок чого заборгованість останнього склала 39289,40 грн.

03.04.2018 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу № Knz13-CЛ-3517-0418 про сплату у семиденний строк суми заборгованості, яка створилася за Договором (а.с. 34).

Проте, відповідач ніяким чином на вказану вимогу не відреагував, заборгованість не сплатив.

Такі обставини стали підставою для звернення позивача з даним позов до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Як вже було зазначено, відповідач у своєму відзиві позовні вимоги в сумі 39289,40 грн. визнав.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач визнав позовні вимоги в сумі 39289,40 грн. (заборгованість за поставлений у лютому 2018 року газ), суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення коштів в сумі в сумі 39289,40 грн. (сума основного боргу) правомірні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано пеню в сумі 1354, 14 грн.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6.2.1 Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок позивача та період нарахування останнім пені, дійшов висновку, що відповідний розрахунок є вірним та відповідає наведеним вище нормам чинного законодавства

Разом з тим, відповідач у своїй заяві просить зменшити розмір пені.

Присутній представник позивача проти задоволення вказаного клопотання відповідача заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Відповідно до Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими. Відповідач є неприбутковою установою та утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість відповідача виникла внаслідок несвоєчасного фінансування з державного бюджету України, та те, що позивачем не доведено суду понесення збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті, а також те, що строк прострочення відповідачем розрахунків був незначним, тому з урахуванням інтересів позивача та відповідача суд вважає за необхідне, керуючись п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача пеню у розмірі 677,07 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

При цьому, суд наголошує, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (вимоги ч. 1 ст. 96, ст.ст. 525, 526, 617 ЦК України, ст. 193 ГК України).

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема у постанові від 22.03.2017 у справі №905/2358/16.

Крім того, пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.07.2012 №01-06/908/2012 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України" від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" визначено, що за змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (постанова Верховного суду України від 15.05.2012 у справі №11/446).

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на недостатність кошторисних призначень, виділених на сплату природного газу не є підставою для звільнення його від відповідальності по оплаті обсягів фактично спожитого природного газу.

Також, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 119,48 грн. та інфляційні втрати в сумі 432,18 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Відповідно до п. 4.2.3 Договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Отже, прострочення за актом приймання-передачі природного газу №ХОЗ00004346 від 28.02.2018 року, виникає з 11.03.2018 року, а тому позивач неправомірно нарахував інфляційні втрати за березень 2018 року. В той же час, позивач мав право нараховувати інфляційні за квітень 2018 року, які склали 314,32 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 314,32 грн. В той же час, розрахунок 3% річних є вірним та відповідає наведеним вище нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 119,48 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог без урахування зменшення неустойки, оскільки судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610, 624 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 217, 230, 265 ГК України та керуючись ст.ст. 29, 42, 74, 86, 91, ст.ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу охорони здоров'я "Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І. Кононенка" (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) основний борг в сумі 39289,40 грн., пеню в сумі 677,07 грн., 3% річних у розмірі 119,48 грн., інфляційні витрати в сумі 314,32 грн. та судовий збір в сумі 1756,95 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині заявленого позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.05.2018 року.

Суддя ОСОБА_2