ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. Справа № 920/965/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Танчик О.М. - за довіреністю від 29.12.2017 № 18-49/3 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.11.2005),

від відповідача - Приходько Д.В. - за довіреністю від 05.01.2018 № 1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.02.2003),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (вх.№670С)

на рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2018, (головуючий суддя Резніченко О.Ю., суддя Заєць С.В., суддя Соп'яненко О.Ю.), ухвалене о 13:14 год. в м.Суми, повний текст рішення складено 15.03.2018,

у справі №920/965/17,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання", вул. Горького, 58, м. Суми, 40004,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", вул.Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40030,

про визнання укладеним додаткового договору від 27.09.2017 до договору транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом, в якому просило визнати укладеним з 27.09.2017 додатковий договір від 27.09.2017 до договору транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 між ним та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк дії договору № 2/10 транспортування теплової енергії від 01.09.2005 закінчився 30.09.2017, у зв'язку із чим позивач намагався протягом вересня 2017 укласти новий договір з відповідачем на транспортування теплової енергії, однак сторони не дійшли згоди щодо умов такого договору. Відмова відповідача в укладанні додаткового договору на думку позивача є порушенням вимог ст. ст. 19, 21, 25 Закону України "Про теплопостачання" (далі - Закон), згідно яких теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортування теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи. Суб'єкт господарювання, який здійснює діяльність з транспортування теплової енергії, зобов'язаний приєднати теплогенеруючу організацію, що має намір здійснювати діяльність з виробництва теплової енергії, після виконання технічних умов та укладання договору на приєднання до теплової мережі.

Рішенням господарського Сумської області від 12.03.2018 у справі №920/965/17 в позові відмовлено.

Місцевий господарський суд з посиланням на 187, 188 ГК України, ст.ст. 901, 905 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" вказує, що діючим законодавством не передбачено особливого порядку пролонгації строку дії договору про надання послуг, а встановлена єдина можлива підстава - наявність взаємної згоди сторін договору на його продовження. З огляду на те, що відповідачем не погоджено продовження стоку дії договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його пролонгації в примусовому порядку, оскільки це протирічить загальним принципам свободи договору, встановленим ст. 627 ЦК України. Крім того, місцевим господарським судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про внесення змін до договору після закінчення строку його дії. Разом з тим, з огляду на ст. 631 ЦК України, відповідно до якої строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору, зміни за рішенням суду при відсутності взаємної згоди сторін можуть бути внесені до закінчення строку дії договору.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 у справі №920/965/17 в повному обсязі та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Сумське НВО" по справі № 920/965/17 в повному обсязі; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач, посилаючись на положення статей 19, 21, 25 Закону України "Про теплопостачання", вказує, що укладення договору транспортування теплової енергії є обов'язковим для суб'єктів господарювання у сфері теплопостачання. У відповідності до статті 179 Господарського кодексу України відповідач був зобов'язаний укласти додатковий договір від 27.09.2017 до договору транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005 з метою забезпечення договірного регулювання відносин з транспортування теплової енергії товариства, або надати протокол розбіжностей до вказаного додаткового договору, відмова від чого є підставою для визнання вказаного додаткового договору укладеним з 27.09.2017 в судовому порядку у відповідності до статті 188 Господарського кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Сумитеплоенерго" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги (вх.№ 3641). В обґрунтування своєї позиції у справі вказує, що подовження строку дії договору відповідач не погодив, додатковий договір від 27.09.2017 до договору № 2/10 транспортування теплової енергії від 01.09.2005 не підписав. Підстав, які б були передбачені договором № 2/10 або законом для продовження строку дії договору на вказаний у додатковому договорі строку до 30.09.2018 апелянт не навів. Зважаючи на те, що апелянт звернувся з позовом до господарського суду 13.10.2017 за вих.№ 18-7/1919, тобто вже після закінчення строку дії договору (30.09.2017), вказує на законність оскаржуваного рішення господарського суду щодо відсутності підстав для визнання укладеним додаткового договору від 27.09.2017 до договору транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 у справі №920/965/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 у справі №920/965/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що 01.09.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір транспортування теплової енергії № 2/10 в редакції протоколу розбіжностей від 11.11.2005, за умовами п.1.1 якого відповідач був зобов'язаний доставляти ввірений йому позивачем вантаж - теплову енергію в теплоносії гарячій мережній воді в пункти призначення на об'єкти споживачів, а позивач був зобов'язаний сплачувати відповідачу передбачену умовами договору плату.

Протягом строку дію до договору вносилися зміни, у тому числі за рішенням суду, та згідно до умов додаткового договору від 14.02.2017 пункт 9.2 був викладений у новій редакції та встановлено, що строк дії договору з 01.09.2005 до 30.09.2017.

Позивач, враховуючи вимоги ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" щодо обов'язковості укладання договору у сфері теплопостачання, листом від 18.09.2017 звернувся до відповідача з вимогою про надання проекту нового договору транспортування теплової енергії.

Листом від 19.09.2017 відповідачем було надано позивачу проект договору про надання послуг з транспортування теплової енергії № 88 від 10.10.2017. Однак сторони не змогли врегулювати питання щодо підписання нового договору.

28.09.2017 позивач направив на адресу відповідача лист з пропозицією укласти додатковий договір від 27.09.2017 до договору транспортування теплової енергії №2/10 від 01.09.2005, яким внести зміни до пункту 9.2 договору та продовжити строк його дії до 30.09.2018.

Вказаний лист відповідачем був отриманий 28.09.2017, але пропозиція позивача щодо укладання додаткового договору була відхилена відповідно до листа № 4310 від 09.10.2017, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, яка кореспондує зі ст. 638 Цивільного кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів цього виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії такого договору.

На підставі аналізу змісту додаткового договору від 27.09.2017 до договору транспортування теплової енергії № 2/10 від 01.09.2005, можна дійти висновку, що згідно з п. 1 позивач наполягає на внесенні змін щодо строку дії договору, а саме - продовження його до 30.09.2018 (а.с. 79).

Правовідносини, що виникли між учасниками справи, регулюються положеннями ст.ст. 187, 188 Господарського кодексу України та предметом позову є встановлення наявності або відсутності підстав для внесення змін до договору шляхом укладення додаткового договору про продовження строку його дії, встановлення відповідності обраного у даному випадку позивачем способу захисту порушеного права фактичним обставинам справи.

За вимогами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння зміна умов зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частина 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачає, що договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів врегульований ст. 188 ГК України згідно якої сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Договір транспортування теплової енергії за своєю правовою природою є договором про надання послуг та регулюється главою 63 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до умов п. 9.1 укладеного між сторонами договору перевезення вантажу № 2/10 всі зміни та доповнення до договору дійні лише у випадку, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані сторонами.

Таким чином, існуючими між сторонами договірними відносинам не було передбачено можливості внесення змін до умов договору в односторонньому порядку за наявності волевиявлення лише однієї договірної сторони.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.

Частиною 4 статті 19 вказаного Закону встановлено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблено теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.

Згідно з статтею 21 Закону суб'єкт господарювання, який здійснює діяльність з транспортування теплової енергії, зобов'язаний приєднати теплогенеруючу організацію, що має намір здійснювати діяльність з виробництва теплової енергії, після виконання технічних умов та укладання договору на приєднання до теплової мережі.

Теплопостачальні організації, які здійснюють діяльність із постачання теплової енергії з використанням власних теплових мереж, зобов'язані забезпечити рівноправний доступ до цих мереж усіх суб'єктів господарської діяльності відповідно до укладених договорів (ч. 3 ст. 25 Закону).

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права на захист у суді порушених або невизнаних прав, у разі невизнання однією зі сторін договору, укладення якого в силу нормативно правових актів є обов'язковим, право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Разом з тим, діючим законодавством не передбачено особливого порядку пролонгації строку дії договору про надання послуг у сфері теплопостачання, у зв'язку з чим у відповідності до загальних норм цивільного законодавства єдина можлива підстава для цього - наявність взаємної згоди сторін договору на його продовження.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує проти продовження дії договору перевезення вантажу (теплової енергії) № 2/10 на визначених в ньому умовах, з огляду на те, що п.п. 3.8, 4.4.1 договору не відповідають вимогам Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", оскільки приймання-передача теплової енергії здійснюється безобліково. Крім того зазначає, що в додатках № 1 та № 2 до договору № 2/10 містяться застарілі відомості щодо теплового навантаження, які не відповідають тепловим навантаженням, що надавались позивачем до проекту договору про надання послуг про транспортування теплової енергії, а в додатку № 4 до договору - щодо теплових камер, які визначають межі між тепловими мережами.

В свою чергу, позивач не спростовує посилань відповідача на невідповідність умов договору перевезення вантажу (теплової енергії) № 2/10 вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, обмежуючись вказівкою на можливість викладення своїх зауважень та пропозицій до запропонованої редакції договору у протоколі розбіжностей.

Оскільки відповідачем не погоджено продовження строку дії договору № 2/10, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для його пролонгації в примусовому порядку, оскільки це суперечить законодавчо встановленому принципу свободи договору.

Посилання позивача на відсутність укладання з відповідачем нового договору на транспортування теплової енергії, як довод щодо можливості відновлення порушеного права позивача у відповідності до обраного ним способу захисту, є необґрунтованими.

Судовою колегією встановлено, що Господарським судом Сумської області порушено провадження у справі № 920/50/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" про визнання договору укладеним, яку на час вирішення даного спору не вирішено.

Відповідні обставини свідчать про вчинення позивачем дій на врегулювання договірних правовідносин з відповідачем щодо перевезення теплової енергії до споживачів житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у спосіб, який відповідає вимогам Закону України "Про теплопостачання".

Крім того, відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Тому тільки до закінчення строку дії договору до нього можуть бути внесені зміни за рішенням суду при відсутності взаємної згоди сторін.

Згідно з ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися вказівкою на календарну дату або на подію, що має неминуче настати. Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. Тільки до закінчення терміну дії договору до нього можуть бути внесені певні зміни та доповнення за рішенням суду.

Статтею 905 ЦК України встановлено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Під час розгляду справи встановлено, що згідно пункту 1 додаткового договору до договору № 2/10 транспортування теплової енергії від 01.09.2005 сторони дійшли взаємної згоди внести зміни у договір транспортування та викласти пункт 9.2 договору у новій редакції: "9.2 договір транспортування вступає в силу з 01.09.2005 року та діє до 30.09.2017". Таким чином, пролонгація договору його умовами не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про внесення змін в договір позивач звернувся до місцевого господарського суду 13.10.2017, тобто після закінчення строку дії договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинним законодавством не передбачено право внесення змін в договір, строк дії якого вже закінчився.

Отже, після закінчення строку дії договору перевезення вантажу (теплової енергії), переоформлення договірних правовідносин на новий строк здійснюється шляхом укладення нового договору у порядку, передбаченому Законом України "Про теплопостачання" та чинними нормами господарського та цивільного законодавства.

З урахуванням наведеного та взявши до уваги умови внесення змін до договору, передбачені ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України, місцевий господарський суд обґрунтовано виходив з того, що внаслідок припинення з 01.10.2017 дії договору перевезення вантажу № 2/10 від 01.09.2005 вимога відповідача про внесення змін до договору шляхом визнання укладеною додаткової угоди за наслідками звернення з позовом до суду є безпідставною та такою, що суперечить приписам цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв судове рішення про відмову у задоволення заявлених позовних вимог відповідно до вимог закону та обставин справи.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час винесення оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду Сумської області від 12.03.2018 у справі №920/965/17 колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 253, 254, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 у справі №920/965/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 11.06.2018.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов