ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.05.2018 Справа № 905/454/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Кошевій А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1, м. Маріуполь в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м.Костянтинівка

до відповідача 1: Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області, смт.Ялта

до відповідача 2: Фізичної особи - підприємця Гетало (Спінжа) Олени Георгіївни, смт. Нікольське

про визнання незаконним пункт 1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №47 "Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності ФОП Гетало О.Г.; визнання недійним договір на встановлення особистого строкового сервітуту укладений 19.04.2017 між Ялтинською селищною радою та ФОП Гетало О.Г.; зобов'язання ФОП Гетало О.Г. звільнити земельну ділянку площею 0,0030га, вартістю 11271,00грн., розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька, привівши її у попередній стан

За участю представників сторін:

від прокуратури: Алекаєв Ю.В. - посвідчення;

від позивача: не з'явився;

від відповідача - 1: не з'явився;

від відповідача - 2: не з'явився.

Суть спору: Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №1, м. Маріуполь в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м.Костянтинівка звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1, Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області, смт. Ялта до відповідача 2, Фізичної особи - підприємця Гетало (Спінжа) Олени Георгіївни, смт. Нікольське про визнання незаконним пункт 1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №47 "Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності ФОП Гетало О.Г.»; визнання недійним договір на встановлення особистого строкового сервітуту укладений 19.04.2017 між Ялтинською селищною радою та ФОП Гетало О.Г.; зобов'язання ФОП Гетало О.Г. звільнити земельну ділянку площею 0,0030га, вартістю 11271,00грн., розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька, привівши її у попередній стан.

В обґрунтування вимог прокурор посилається на рішення Ялтинської селищної ради №47 від 13.07.2016, на підставі якого 19.04.2017 між відповідачами укладено договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасом споруди. Прокурор зазначає, що вказане рішення ради від 13.07.2016 суперечить вимогам чинного законодавства, а договір сервітуту від 19.04.2017, укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки фактично підміняє договір оренди земельної ділянки, і тому підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.04.2018 відкрито провадження у справі №905/454/18; справу №905/454/18 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Позивач не висловив свого ставлення до вимог прокуратури, в судові засідання не з'явився, був належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення, що підтверджують отримання представниками позивача ухвал суду.

Відповідач 1, Ялтинська селищна рада Мангушського району Донецької області, смт.Ялта, у судові засідання не з'явився, однак через канцелярію суду 26.04.2018 надав відзив на позовну заяву від 24.04.2018 №478, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилається на безпідставність позовних вимог, враховуючи, що тимчасова споруда встановлена відповідачем 2 на підставі паспорту прив'язки, з дотриманням вимог Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244. Паспорт прив'язки є чинним та ніким не оскаржується.

21.05.2018 від Маріупольської місцевої прокуратури №1, м. Маріуполь до суду надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог, та зазначив, що розміщення тимчасових споруд і оформлення земельних ділянок у користування є різними за змістом питаннями, які регулюються різними нормативно-правовими актами, рішенням Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №47 було вирішено саме питання щодо надання відповідачу 2 дозволу на розміщення тимчасової споруди, а не отримання у користування земельної ділянки під вищезазначеною спорудою.

Відповідач 2, Фізична особа - підприємець Гетало (Спінжа) Олена Георгіївна, смт. Нікольське, в судові засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала.

За висновками суду відповідач 2 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, виходячи з наступного:

З відомостей, які відображенні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що місцезнаходження відповідача є: АДРЕСА_1. Аналогічна адреса зазначена в позовній заяві.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за юридичною адресою відповідача 2, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача 2 про дату, час і місце розгляду справи. В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення ухвал суду відповідачу 2.

Підготовче засідання відкладалось, ухвалою суду від 17.05.2018 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 30.05.2018.

Від відповідача 1 на електронну пошту суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 905/454/18 у зв'язку з переглядом у касаційному порядку судового рішення по справі № 905/1552/16 Великою Палатою Верховного Суду.

Положеннями п. 7 ч. 1ст. 228 ГПК України суду надано право зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку перегляду рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Враховуючи, що клопотання надійшло після закриття підготовчого провадження та приймаючи до уваги, що зупинення провадження у справі в даному випадку є правом суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття Верховним Судом остаточного рішення по справі №905/1552/16.

30.05.2018 в судове засідання прибув прокурор, який наполягав на задоволенні позовних вимог.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст.ст. 165, 202 ГПК України у відсутності представників відповідачів за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд встановив.

13.07.2016 виконавчим комітетом Ялтинської селищної ради було прийнято рішення №47 "Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності ФОП Гетало О.Г.", яким надано дозвіл на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької ФОП Гетало Олени Георгіївні в смт. Ялта по вул. Грецька площею 30кв.м., відповідно до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд на території Ялтинської селищної ради по вул. Грецька та зобов'язано ФОП Гетало Олену Георгіївну оформити паспорт прив'язки тимчасової споруди за №10 згідно комплексної схеми; визначено строк дії паспорту прив'язки тимчасової споруди 5 років з можливістю продовження терміну його дії.

28.08.2016 районним архітектором Мангуської районної державної адміністрації виданий ФОП Гетало Олені Георгіївні паспорт прив'язки тимчасової споруди - торгівельного павільйону за адресою смт. Ялта вул. Грецька, дійсний до 28.08.2021.

19.04.2017 між Ялтинською селищною радою (власник, відповідач 1) та Фізичною особою - підприємцем Гетало Оленою Георгіївною (сервітуарій, відповідач 2) було укладено договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасом споруди, предметом якого є встановлення власником особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: 87450, смт. Ялта, вул. Грецька, (навпроти аптеки №28 ТОВ «Екоіллічпродукт»), відповідно до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд на території Ялтинської селищної ради в смт. Ялта по вул.Грецька, затвердженої рішенням виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №44 під номером 10, площею 30 кв.м., для розміщення тимчасової споруди для комерційного використання (п.1.1. договору).

Особистий строковий сервітут встановляється строком на один рік з 19.04.2017 по 19.04.2018 (п.2.1. договору).

Плата за договором вноситься сервітуарієм у грошовій формі у розмірі 4500,00 грн. (п.3.1. договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печатки власника.

29.09.2017 спеціалістами Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецький області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавча за об'єктом - земельної ділянки, за результатами якої складено відповідний акт. В акті зазначено, що відповідно до вимог статей 6 і 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» проведено перевірку з питань відповідності чинному земельному законодавству України рішень прийнятих Ялтинською селищною радою Мангушського району Донецької області у період з 2011 року по теперішній час; у результаті проведеної перевірки, було встановлено, зокрема, договір особистого стокового сервітуту, укладений 19.04.2017 між Ялтинською селищною радою та Фізичною особою - підприємцем Гетало Оленою Георгіївною укладено з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа - підприємець Гетало Олена Георгіївна змінила прізвище на Спінжа.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 395 Цивільного кодексу України, сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України, встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 статті 404 ЦК України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема, право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) (ст.99 Земельного кодексу України).

Отже, правовідносини земельного сервітуту виникають між власниками (володільцями) сусідніх земельних ділянок, а саме між власником земельної ділянки, яка має бути обтяжена сервітутом, тобто, між особою, яка зобов'язана надати свою земельну ділянку в обмежене користування, і особою, яка вимагає встановлення сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки (іншого нерухомого майна) і якій належить право на встановлення земельного сервітуту.

Тобто, земельний сервітут може бути встановлений в тому числі і для розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту, однак сторонами не доведено неможливість задоволення своїх потреб в користуванні земельною ділянкою іншим способом, ніж встановлення сервітуту.

Таким чином, будь-яких підстав для визнання між сторонами прав на встановлення сервітуту не існувало.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011.

Пунктом 1.11. Порядку передбачено, що розміщення тимчасових споруд під час проведення ярмарок, державних та місцевих святкових, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів здійснюється у порядку, встановленому органами місцевого самоврядування.

Отже, Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 не передбачено укладення договору особистого строкового земельного сервітуту для розміщення тимчасовою споруди, як і повноважень органів місцевого самоврядування щодо встановлення порядків та правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, крім як під час проведення ярмарок, державних та місцевих святкових, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів.

Згідно п.2.2. Порядку замовник, який має намір встановити ТС звертається до відповідного виконавчого органу із відповідною заявою у письмовій формі про можливість встановлення ТС.

До заяви додається вичерпний перелік документів, графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі та топографічній основі М 1:500 креслення контурів тимчасової споруди з прив'язкою до місцевості, реквізити замовника (п.2.3. Порядку).

Пунктами 2.4 та 2.5. Порядку визначено, що орган з питань містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності) будівельним нормам та повідомляє про результати відповідності замовника. Тобто на даному етапі відповідний орган з питань містобудування та архітектури визначає лише можливість розміщення ТС на певній території населеного пункту згідно будівельних норм даної місцевості та комплексної схеми розміщення певного населеного пункту.

Подальші дії для розміщення ТС визначаються п.2.6. Порядку, яким передбачено, що для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, до якої наряду з іншими документами надає схему розміщення ТС, що затверджено Додатком 1 Порядку. Додаток 1 Положення містить форму схеми розміщення ТС з вказівкою площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування. Звідси випливає, що перш ніж оформити паспорт прив'язки, суб'єкт господарювання має отримати документи на землекористування (процедура їх отримання визначається іншими нормативно-правовими актами) і лише після їх отримання він може звертатися за оформленням паспортів прив'язки.

Документи, що подаються для отримання паспорта прив'язки, мають містити дані щодо розміру земельних ділянок, які вносяться на підставі отриманих суб'єктом господарювання документів на право користування земельною ділянкою (п.2.6. додаток 1 Порядку).

Відповідно до п.2.27 Порядку внесення таких даних без наявних документів на право землекористування тягне за собою анулювання паспорта прив'язки. Таким чином, розміщення тимчасових споруд і оформлення земельних ділянок у користування є різними за змістом питаннями, які регулюються різними нормативно-правовими актами.

Саме до таких висновків прийшов і Київський апеляційний адміністративний суд розглядаючи апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2012 (справа № 2а-3088/12/2670 за адміністративним позовом про визнання недійним наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011, яким затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 № 1330/20068).

Тому твердження відповідача 1, що підставою для встановлення тимчасової споруди є саме паспорт прив'язки тимчасової споруди, а отже у відповідача 2 була підстава для розміщення своєї тимчасової споруди є безпідставним.

Проаналізувавши умови договору від 19.04.2017 особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасом споруди, господарський суд дійшов висновку, що зміст договору та мета отримання земельної ділянки не відповідає такому правовому інституту, як земельний сервітут, оскільки цей договір не спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені; натомість, умови спірного договору передбачають передачу відповідачу 2 права користування земельною ділянкою, належного відповідачу 1, що є характерною ознакою договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України передбачено, що у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 №9 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічні положення містяться в п. 3.11 постанови ВГСУ від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як визначено в ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Отже, виходячи з вищезазначеного, спірна земельна ділянка могла бути передана в оренду з дотриманням процедури визначеної законодавством.

Проведення земельних торгів щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються: перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами; стартова ціна лота; строк та інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування земельною ділянкою на земельних торгах; особа, уповноважена організатором земельних торгів на укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги. (згідно з ч.4 ст. 135 Земельного кодексу України).

Частиною 5 ст.135 Земельного кодексу України, визначено, що земельні торги проводяться відповідно до договору між організатором земельних торгів та їх виконавцем. Фінансування організації та проведення земельних торгів здійснюється організатором земельних торгів або їх виконавцем відповідно до договору, укладеного між ними, у тому числі за рахунок реєстраційних внесків учасників земельних торгів.

Аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам законодавства щодо надання в користування земельної ділянки. При цьому, судом береться до уваги, що відповідачу 2 фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, та за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року справа № 905/3280/16.

Враховуючи вищенаведені положення та обставини справи, укладений між відповідачами договір від 19.04.2017 особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасом споруди є недійсним, а правовим наслідком недійсності даного договору має бути звільнення отриманої за недійсним договором земельної ділянки.

Крім того, згідно ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як було встановлено судом, рішенням виконкому Ялтинської селищної ради №47 від 13.07.2016 "Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності ФОП Гетало О.Г." відповідач 1 фактично передав земельну ділянку, що розташована під тимчасовою спорудою в оренду відповідачу 2 без врахування вимог ст.ст.124, 134 Земельного кодексу України.

Викладене вище свідчить, що рішення виконкому Ялтинської селищної ради №47 від 13.07.2016 прийняте з порушенням норм земельного законодавства, а отже, вимога прокурора щодо визнання незаконним п. 1 рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає судові витрати на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1, м. Маріуполь в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м.Костянтинівка до відповідача 1, Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області, смт. Ялта до відповідача 2, Фізичної особи - підприємця Гетало (Спінжа) Олени Георгіївни, смт. Нікольське задовольнити.

Визнати незаконним пункт 1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №47 «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності ФОП Гетало О.Г.».

Визнати недійсним договір на встановлення особистого строкового сервітуту укладений 19.04.2017 між Ялтинською селищною радою Мангушського району Донецької області, смт. Ялта (87450, Донецька область, Мангушський район, смт. Ялта, вул. Грецька, 21, ) та Фізичною особою - підприємцем Гетало (Спінжою) Оленою Георгіївною, смт. Нікольське (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Зобов'язати Фізичну особу - підприємця Гетало (Спінжу) Олену Георгіївну, смт. Нікольське (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити земельну ділянку площею 0,0030га, вартістю 11271,00грн., розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ «Екоіллічпродукт»), привівши її у попередній стан, протягом 30 (тридцяти) календарних днів після набрання цим рішенням законної сили.

Стягнути з Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області, смт. Ялта (87450, Донецька область, Мангушський район, смт. Ялта, вул. Грецька, 21, ) на користь прокуратури Донецької області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, б.6; р/р 6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, ) 2643,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гетало (Спінжи) Олени Георгіївни, смт. Нікольське (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь прокуратури Донецької області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, б.6; р/р 6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, ) 2643,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 30.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 04.06.2018 року.

Суддя Г.Є. Курило