ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. Справа № 920/364/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

1-го відповідача ОСОБА_2

2-го відповідача не зявився

розглянувши в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "ІСКРА" (вх.№ 574С/1) на рішення господарського суду Сумської області від 15.05.2017 у справі № 920/364/17 (повний текст складено 17.05.2017 в приміщенні зазначеного суду суддею Левченко П.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОНТА", м. Київ

до 1) публічного акціонерного товариства "ІСКРА", с. Басівка, Сумська обл.

2) приватного акціонерного товариства "ІСКРА ПЛЮС", м. Київ

про стягнення 1345914,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОНТА" звернулось до господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства "ІСКРА" заборгованості в сумі 1 345 914, 04 грн., з них, основний борг за договором поставки мінеральних добрив №АГРОНТА-І/2016-05-23 від 23.05.2016 в сумі 1 113 134, 40грн, пеню, нараховану на підставі пункту 5.2 договору, в сумі 126 383, 94грн, інфляційні в сумі 86 824, 49грн та 3 % річних в сумі 19 571, 21грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 20 188, 71грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про неналежне виконання ПАТ "ІСКРА" укладеного між ними договору поставки, станом на 24.04.2017 товар поставлений ним сплачений відповідачем не був у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 1 113 134,40 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.05.2017 у справі №20/364/17 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 113 134,40 грн. заборгованості, 124 480, 94грн пені, 86 824, 49 грн. інфляційних, 19 571, 21грн 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 20 160, 17грн; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "ІСКРА" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016) було вирішено про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА", у тому числі і щодо заборгованості у розмірі 1 113 134, 40 грн. перед ТОВ "АГРОНТА"; позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016) прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС"; державну реєстрацію ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" (код 41049854) було проведено 26.12.2016, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 001276. Заборгованість перед позивачем перейшла за розподільчим балансом до ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС".

За таких обставин апелянт вважає, що він є неналежним відповідачем у зазначеній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 залучено до участі у справі приватне акціонерне товариство "ІСКРА ПЛЮС" в якості 2-го відповідача.

14.09.2017 Харківський апеляційний господарський суд задовольнив частково апеляційну скаргу ПАТ "ІСКРА" та скасував рішення господарського суду Сумської області від 15.05.2017 з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову саме до ПАТ "ІСКРА".

23.11.2017 позивачем було подано касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 920/364/17 до Вищого господарського суду України.

Постановою Верховного суду від 09.02.2018 касаційну скаргу ТОВ "АГРОНТА" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 920/364/17 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 920/364/17 скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 у справі № 920/364/17 призначено справу до розгляду на 24.04.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 08.05.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.05.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 24.05.2018.

23.05.2018 1-м відповідачем надані письмові пояснення в обгрунтування вимог апеляційної скарги, в яких він зазначив, що ТОВ «АГРОНТА» звернулось із вимогою №14042017 від 14.04.2017 до ПАТ "ІСКРА" (яке в подальшому перейменоване в ОСОБА_3 «ІСКРА») сплатити заборгованість. Тобто до субсидіарного боржника, а не до основного ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС", як те передбачено імперативними положеннями ч.2 ст. 619 Цивільного кодексу України. Враховуючи те, що відмови від виконання основним боржником здійснено не було, вимоги про сплату боргу за зобов'язанням основний боржник не отримував, то й питання субсидіарної відповідальності виникати не може. В звязку з цим, зазначає про неможливість застосування положення про субсидіарну відповідальність до правовідносин, що склалися між товариствами, з огляду на відсутність об'єктивних підстав для виникнення субсидіарної відповідальності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 31.05.2018.

В судове засідання, призначене на 31.05.2018 представник 2-го відповідача не зявився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення 2-го відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу 1-го відповідача за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.05.2016 між ТОВ "АГРОНТА" (Постачальник) та ПАТ "ІСКРА" (Покупець) був укладений договір поставки мінеральних добрив №АГРОНТА-І/2016-05-23 (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався передати у власність Покупця мінеральні добрива та іншу продукцію (далі - товар) партіями, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються у специфікаціях, що є додатками до цього договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

За умовами пункту 3 договору, вартість цього договору складає грошову суму, яка розраховується з урахуванням податку на додану вартість та конкретизується у додатках до цього договору. Загальна сукупна вартість товару, вказана в додатках до цього договору складає суму цього договору. Оплата за кожну окрему партію товару здійснюється покупцем на умовах, вказаних у відповідних додатках та специфікаціях до цього договору, у повному обсязі, та у відповідності до можливих змін, що вказані в пункті 3.3 договору.

Основні умови оплати товару (форма, розміри та строки оплати) визначаються додатками - специфікаціями до договору з урахуванням положень, визначених цим розділом договору, та можуть передбачати як повну, так і часткову передплату за товар грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок позивача до фактичного відвантаження товару з оплатою решти вартості товару з відстроченням платежу. Зобовязання покупця щодо оплати товару вважаються виконаними в повному обсязі та в строк, з моменту зарахування на поточний рахунок постачальника суми, вказаної у специфікації та кореговані у відповідності до розрахунків, наведених у актах до відповідних специфікацій.

Відповідно до пункту 4 договору, товар постачається на умовах поставки склад покупця, з урахуванням особливостей, наведених у його транспортній інструкції та специфікації до договору.

Товар постачається шляхом отримання покупцем товару у місці поставки, вказаному в пункті 4.1 договору. Кожна партія товару у відповідності із специфікацією має бути поставлена постачальником у місце поставки протягом 15 (пятнадцяти) робочих днів з дати зарахування покупцем на поточний рахунок постачальника грошової суми, вказаної у відповідній специфікації до цього договору у обумовленому у ній обсязі. Моментом виконання обовязку передати товар вважається дата отримання товару покупцем в місці поставки, вказаному в пункті 4.1 договору, що підтверджується документально шляхом складання накладної та передачі довіреності на отримання товару. Накладна та довіреність повинні бути підписані повноважними представниками сторін. Перехід права власності на товар до відповідача відбувається в момент передачі товару у місці поставки.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (пункт 10.1 договору).

Як зазначає позивач, він на виконання умов договору поставив 1-му відповідачу товар на загальну суму у розмірі 1 113 134, 40грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткової накладної №35 від 24.05.2016, довіреності № 99 від 24.05.2016, специфікації №1 від 23.05.2016, податкової накладної №25 від 24.05.2016, які містять відомості щодо найменування поставленого товару, його кількість, ціну, та підписані представниками сторін.

Згідно матеріалів справи, 1-й відповідач свої зобовязання за договором щодо оплати вартості отриманого товару не виконав.

Позивачем направлено 1-му відповідачу вимогу №14042017 від 14.04.2017 про сплату заборгованості, яка отримана 1-им відповідачем 21.04.2017, проте, залишена без відповіді та задоволення.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з даною позовною заявою.

Крім того, за несвоєчасну оплату одержаного товару, позивач вимагає стягнути з 1-го відповідача пеню, нараховану на підставі пункту 5.2 договору, в сумі 126 383, 94грн, інфляційні в сумі 86 824, 49грн та 3 % річних в сумі 19 571, 21грн.

В ході вирішення даного спору ані перший відповідач, ані другий відповідач не оскаржували суму боргу і визнали існування невиконаного зобовязання у зазначеному розмірі за договором поставки мінеральних добрив №АГРОНТА-І/2016-05-23.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що факт передачі позивачем та прийняття 1-им відповідачем товару на загальну суму 1 113 134, 40игрн повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами; право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами договору поставки, проте, позивачем при здійсненні нарахування пені перевищено 3 дні шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій; позовні вимоги стосовно стягнення з 1-го відповідача 3% річних та інфляційних є обґрунтованими.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, заборгованість ПАТ "ІСКРА" в розмірі 1 113 134, 40 грн перед позивачем за розподільчим балансом була передана до ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС", яке було виділено з ПАТ "ІСКРА" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), яким було вирішено про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА", без припинення ПАТ "ІСКРА".

Позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016) прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС"; отже, заборгованість ПАТ "ІСКРА" перед ТОВ "АГРОНТА" в розмірі 1 113 134, 40грн ще до звернення позивача з позовом до суду була передана за розподільчим балансом до ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС".

Державна реєстрація ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" (код 41049854) була проведена 26.12.2016, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 001276.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам та дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем своїх зобовязань за договором.

1-й відповідач не заперечує проти факту отримання поставленого товару та розміру основної заборгованості в сумі 1 113 134, 40 грн.

Другий відповідач визнав позов у повному обсязі.

Тобто, на думку колегії, у даному спорі відсутня суперечка щодо наявності грошового зобовязання та його розміру, а існує суперечка щодо того, хто є зобовязаною особою перший відповідач, чи другий.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивачем до місцевого господарського суду з позовною заявою 26.04.2017, заборгованість ПАТ "ІСКРА" перед позивачем вже була передана до ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС".

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсними рішень позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), яким було вирішено про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА", без припинення ПАТ "ІСКРА", та позачергових загальних зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016), яким прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС"; позивачем таких доказів також не надано.

За повідомленням представника позивача на адресу колегії суддів, правочин виділу позивачем не оскаржувався.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що в ході процедури виділу першим відповідачем не були в повному обсязі дотримані гарантії прав кредитора, передбачені ст. 82 Закону України «Про господарські товариства».

Так, відповідно до статті 82 Закону України "Про акціонерні товариства", протягом 30 днів з дати прийняття загальними зборами рішення про припинення акціонерного товариства шляхом поділу, перетворення, а також про виділ, а в разі припинення шляхом злиття або приєднання - з дати прийняття відповідного рішення загальними зборами останнього з акціонерних товариств, що беруть участь у злитті або приєднанні, товариство зобов'язане письмово повідомити про це кредиторів товариства і опублікувати в офіційному друкованому органі повідомлення про ухвалене рішення. Публічне товариство зобов'язане також повідомити про прийняття такого рішення кожну фондову біржу, на якій воно пройшло процедуру лістингу.

Відповідно до пункту 2 порядку і умов виділу акціонерного товариства затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), протягом 30 днів з дати прийняття загальними зборами рішення про виділ Генеральний директор товариства письмово повідомляє про це кредиторів товариства та опубліковує в офіційному друкованому органі повідомлення про ухвалене рішення про виділ.

Як зазначає 1-й відповідач, ним було повідомлено позивача про виділ з ПАТ "ІСКРА" нового акціонерного товариства з передачею йому за розподільчим балансом частини майна, прав та обовязків ПАТ "ІСКРА" та було опубліковано в щоденному офіційному виданні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку "Бюлетень. Цінні папери України" №142 (4430) від 03.08.2016.

В обґрунтування повідомлення позивача про виділ ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" з ПАТ "ІСКРА" 1-им відповідачем надано копії листа №299 та списку згрупованих поштових відправлень з відміткою органу поштового зв'язку.

Відповідно до пункту 66 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв'язку; згідно пункту 2 цих Правил, згруповані поштові відправлення, поштові перекази - внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази, кількість яких становить п'ять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником.

Однак, незважаючи на формальну відсутність порушень закону та правил поштових відправлень, колегія суддів відзначає, що по-перше, дослідженням наданих 1-им відповідачем списку згрупованих поштових відправлень з відміткою органу поштового зв'язку неможливо встановити, що саме (повідомлення якого змісту) було направлено позивачу 1-им відповідачем, по-друге, відбиток поштового штемпелю на згрупованому поштовому відправленні не містить цифрового коду відправлення на адресу відповідача, за яким хід і факт доставки можна перевірити в загальнодоступному електронному реєстрі поштових відправлень на сайті ПАТ «Укрпошта».

За таких умов колегія суддів констатує, що здійснене відправлення не забезпечує додержання прав кредитора, передбачених ст. 82 ЗУ «Про акціонерні товариства» (далі Закон). В даному випадку, на думку колегії суддів, має місце певна недосконалість положень ст. 82 Закону, які не передбачають іншого, окрім загального, порядку відправлення поштового повідомлення і не містять конкретизації щодо відправлення поштової кореспонденції (повідомлення кредиторів) з описом вкладення.

Крім того, вивченням повідомлення в щоденному офіційному виданні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку "Бюлетень. Цінні папери України" №142 (4430) від 03.08.2016 не можна встановити, які саме борги були передані ПАТ "ІСКРА" до ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС".

Встановивши, що права кредитора, гарантовані ст. 82 Закону, не були додержані в повному обсязі, колегія суддів перейшла до встановлення правових наслідків такого недодержання.

Так, представнику позивача, як і представнику першого відповідача, було запропоновано надати свої міркування щодо правових наслідків недодержання гарантованих ст. 82 прав кредитора в обставинах даного спору із посиланням на норми законодавства.

Представником позивача таких пояснень не надано.

Представник 1-го відповідача у своїх письмових поясненнях звернув увагу суду на відсутність порушень в його діях, оскільки як поштове відправлення, так і публікація у Бюлетені цінних паперів здійснені у повній відповідності до вимог ст. 82 Закону та правил поштового перебігу.

Дослідивши встановлені факти і відповідні їм правовідносини в розрізі норм Закону, які регламентують порядок реорганізації акціонерного товариства, колегія суддів зазначає таке.

По-перше, положення ст. 82 Закону, як і інші норми цього ж закону, не містять санкцій або визначення правових наслідків недодержання чи неповного додержання прав кредитора, передбачених ст. 82 Закону.

По-друге, застосування приписів ст. 82 Закону можливе виключно до закінчення процедури реорганізації, про що прямо зазначено у абз.2 ч.2 ст. 82 Закону.

Однак, на день констатації колегією суддів неповного дотримання гарантій, визначених у ст. 82 Закону, процедура реорганізації є завершеною.

Так, згідно частини 3 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Матеріалами справи, а саме, витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС", яке є правонаступником ПАТ "ІСКРА" (дані про правонаступництво також відображені в реєстрі), отже, виділ вважається завершеним.

Колегія суддів в цій частині зазначає, що умовами укладеного між позивачем та 1-им відповідачем договору передбачено, що сторони не мають право передавати свої права за договором третій особі без письмової згоди те другої сторони, проте, у даному випадку було передано не права, а заборгованість боржника його правонаступнику. Порушення в цій частині відсутні.

Таким чином, реорганізація акціонерного товариства (1-го відповідача) є завершеною, а положення Закону, як і інших нормативних актів, не встановлює визначеної санкції за недотримання гарантій прав кредиторів, передбачених ст. 82 Закону.

Згідно наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.118-122) ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" є правонаступником ПАТ "ІСКРА".

Внаслідок проведеної реорганізації зобовязаною особою (боржником) стало ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС», а перший відповідач став носієм субсидіарної відповідальності у зобовязанні.

Так, згідно статті 109 Цивільного кодексу України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Аналогічні положення закріплені і в спеціальному нормативному акті, яким є Закон. Так, згідно ст. 86 ЗУ «Про акціонерні товариства» виділом акціонерного товариства визнається створення одного чи кількох акціонерних товариств із передачею йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов'язків акціонерного товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення такого акціонерного товариства. З акціонерного товариства може виділитися лише акціонерне товариство.

Акціонерне товариство, з якого здійснюється виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які перейшли до товариства, що виділилося, згідно з розподільним балансом. Товариство, що виділилося, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які виникли у товариства, з якого здійснюється виділ, перед виділом, але не перейшли до товариства, що виділилося. Якщо товариств, що виділилися, два чи більше, вони солідарно несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями разом з товариством, з якого здійснено виділ.

У даній справі відповідачем виступає ОСОБА_3 "ІСКРА», позивачем не було предявлено вимоги щодо сплати заборгованості до будь-якого іншого субєкта.

Однак, в ході вирішення даного спору, за ініціативою суду, до участі у справі в якості другого відповідача було залучене ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС».

При цьому суд зазначив, що у разі, якщо відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи та за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Так, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 залучено до участі у справі приватне акціонерне товариство "ІСКРА ПЛЮС" в якості 2-го відповідача, з посиланням на те, що на момент звернення позивача з позовом до ПАТ "ІСКРА", згідно матеріалів справи, заборгованість в розмірі 1 113 134, 40грн ПАТ "ІСКРА" перед позивачем була передана новому товариству, його правонаступнику, - ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС"; з наданого до матеріалів справи розподільчого (передавального) балансу (рядок №1615) та передавального акту (рядок №1615; додаток №7 "розшифровка р.1615 до передавального акту") вбачається, що зобов'язання 1-го відповідача перейшли до його правонаступника - 2-го відповідача.

Вирішуючи питання і зауваження, зазначені в постанові Верховного суду від 09.02.2018 про те, чому, визнаючи ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" правонаступником ПАТ "ІСКРА", суд апеляційної інстанції застосував саме ст. 24 ГПК зі скасуванням рішення суду першої інстанції, а не здійснив заміну на підставі ст. 25 ГПК без такого скасування, при тому, що в заяві про заміну первісного відповідача належним відповідачем ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" посилалася на обидві зазначені норми ГПК у вказаній редакції, колегія суддів зазначає таке.

ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" був зазначений правонаступником ПАТ "ІСКРА" з огляду на подані документи, які підтверджували такий правовий статус, а саме ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" було виділено з ПАТ "ІСКРА " відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 ЗЗА від 28.07.2016), яким було вирішено про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА", без припинення ПАТ "ІСКРА". Позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016) прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС"; отже, заборгованість ПАТ "ІСКРА" перед ТОВ "АГРОНТА" в розмірі 1113 134, 40грн ще до звернення позивача з позовом до суду була передана за розподільчим балансом до ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС". Державна реєстрація ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" (код 41049854) була проведена 26.12.2016, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 001276.

Наведене підтверджує факт саме правонаступництва стосовно двох товариств. Проте в розумінні ст. 25 ГПК України (в редакції, що діяла на момент вирішення справи по суті) правонаступництво у судовому процесі відбутись не могло, оскільки суду першої інстанції не було відомо про факт існування належного відповідача за позовом, ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС", а відтак суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості змінювати рішення суду першої інстанції в частині (а саме зазначеного стороною позивача відповідача по справі), що цілком логічно тягне за собою застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 24 ГПК України (в редакції що діяла на момент вирішення справи по суті). Обґрунтування правильності та необхідності застосування положень саме ст. 24 ГПК України (в редакції що діяла на момент вирішення справи по суті) викладено в ухвалі суду апеляційної інстанції від 12.07.2017.

Саме тому колегія суддів апеляційного суду (у складі головуючого судді Здоровко Л.М., суддів Камишевої Л.М., Шутенко І.А.) під час першого апеляційного перегляду рішення не вбачала процесуальних перешкод для розгляду даної справи по суті за участю ПАТ "ІСКРА" та ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС" як відповідачів та вважала можливим стягнути з ОСОБА_3 "ІСКРА ПЛЮС", який є правонаступником ПАТ "ІСКРА", на користь позивача заявлені ним до стягнення 1 113 134, 40грн основної заборгованості, а також 124 480, 94грн пені, 86 824, 49грн інфляційних, 19 571, 21 грн 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 20 160, 17грн, з огляду на те, що при правонаступництві до правонаступника переходять всі обов'язки первісного боржника за даним зобовязанням, у тому числі щодо сплати пені, 3% річних, інфляційних.

Дана колегія суддів апеляційного суду при вирішенні спору по суті приходить до наступних висновків.

Оскільки на час виникнення спору реорганізація є завершеною, і з огляду на те, що приписи ст. 82 Закону та інших нормативних актів не містять визначення санкції за недодержання або неповне додержання встановлених ст. 82 Закону гарантій прав кредиторів, на даний час не можна заперечувати, що зобовязаним субєктом (боржником в зобовязанні) є ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС».

Будь-яке інше тлумачення закону, в тому числі описана у позові і поясненнях вимога кредитора про стягнення коштів з першого боржника буде означати, що в Україні не діє презумпція правомірності правочину, встановлена 204 ЦК України, оскільки стягнення заборгованості з першого відповідача фактично означитиме, що легальний і дійсний правочин виділу юридичної особи виявився нездатним до створення правових наслідків (переходу прав та обовязків), а таке тлумачення закону з очевидністю суперечить правопорядку в Україні.

Також акцепт запропонованої позивачем правової позиції судом означитиме, що в Україні є нікчемними положення ч.1, 4 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», оскільки дані ЄДРПОУ щодо правонаступництва і переходу прав і обовязків не будуть мати жодного значення.

За таких умов колегія суддів не може погодитися із твердженням позивача про можливість стягнення боргу з першого відповідача.

Дійшовши до висновку, що на час вирішення спору боржником є ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС», а ПАТ «ІСКРА» несе тільки субсидіарну відповідальність, колегія суддів вимушена констатувати очевидну процесуальну колізію, а саме: скасування рішення місцевого господарського суду і відмова у задоволенні позову, з огляду на субєктний склад спору, може означати, що позовна вимога вирішена судом і щодо другого відповідача (ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС») також. Однак позивач вимог до другого відповідача не заявляв, цей відповідач був залучений за ініціативою суду, поза волею позивача. Пізніше, при поданні касаційної скарги, позивач заявляв про свою незгоду із даним процесуальним рішенням колегії суддів.

В судовому засіданні 31.05.2018 представник позивача неодноразово і категорично відкинув пропозицію суду розглянути питання щодо звернення вимог до другого відповідача, що зафіксовано технічною фіксацією.

Дана обставина, з огляду на диспозитивність приватно-правових спорів, унеможливлює задоволення судом позову щодо другого відповідача.

Між тим, в силу положень п. 2 ч.1 ст. 175 ГПК України, позивач, в разі відмови в задоволенні позову і з огляну на субєктний склад даного спору, може втратити процесуальне право звернення із позовом до другого відповідача і майбутньому (в разі зміни правової позиції).

Зважаючи на те, що наведена колізія не врегульована процесуальним законом, колегія суддів вважає за необхідне викласти наступну констатацію.

Колегією суддів поза усяким сумнівів встановлено, що в ході вирішення спору, на жодній з його стадій, позивач вимог до другого відповідача, ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС», не предявляв.

Залучення судом другого відповідача за власною ініціативою суду, поза волею позивача і всупереч його правовій позиції, не може розглядатися колегією суддів як звернення матеріально-правової вимоги до другого відповідача, ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС».

Одночасно приписи процесуального закону не дають колегії суддів можливості залишити спір в частині другого відповідача без розгляду, оскільки відсутня передбачена законодавством підстава.

За таких умов, враховуючи принцип диспозитивності приватно-правових спорів та приймаючи до уваги, що вирішення спору відбувається за приписами ГПК в редакції 2016 року, колегія суддів вважає неможливим вирішення спору в частині другого відповідача, оскільки позивачем не подавалося жодних позовних вимог до ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС».

Колегія суддів вважає, що таке рішення відповідає вимогам справедливості і не перешкоджає зверненню позивача до суду із вимогами до ОСОБА_3 «ІСКРА ПЛЮС» в разі, якщо правова позиція позивача зміниться в майбутньому.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, колегія суддів керується ст. 129 ГПК України.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "ІСКРА" на рішення господарського суду Сумської області від 15.05.2017 у справі № 920/364/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 15.05.2017 у справі № 920/364/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОНТА", м. Київ до публічного акціонерного товариства "ІСКРА" відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю АГРОНТА (03022, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 36885811) на користь публічного акціонерного товариства "ІСКРА" (42312, Сумська область, Сумський район, с. Басівка, вул. Тесленка, буд. 6-А, ідентифікаційний код 14005946) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 22176,19 грн.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 05.06.2018.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.