ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 902/316/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представників учасників справи

позивача - не з'явилися,

відповідача - Путілін Є.В.,

третіх осіб: 1. не з'явилися, 2. не з'явилися, 3. не з'явилися, 4. не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької міської ради

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2017

(головуючий суддя - Юрчук М.І., судді - Савченко Г.І., Крейбух О.Г.)

та на рішення Господарського суду Вінницької області від 28.09.2017

(суддя Нешик О.С.)

у справі №902/316/17

за позовом Вінницької міської ради

до Асоціації власників житлових будинків "Форум"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Фізична особа-підприємець Тарнавська Олеся Іванівна; 2. Фізична особа-підприємець Мельник Олександр Олександрович; 3. громадянин ОСОБА_7; 4. Фізична особа-підприємець Валаіт Сухаіл

про демонтаж тимчасових споруд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Вінницька міська рада звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Асоціації власників житлових будинків "Форум" про демонтаж тимчасових споруд, розміщених у м. Вінниця по вул. Соборній біля будинків № 88, 90, 92.

1.2. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що предметом позову у справі є встановлення наявності чи відсутності права відповідача (Асоціації власників житлових будинків "Форум") на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Вінниця по вул. Соборній, які повиннні бути демонтовані з огляду на їх незаконне розміщення без отримання паспортів прив'язки. Зазначені вимоги сформульовані з посиланням на ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.п. 2.1. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011.

1.3. В додаткових письмових поясненнях (б/н від 21.09.2017 та б/н від 28.09.2017) Вінницька міська рада також посилалася на те, що відповідачем порушено п.п. 1.2, 1.3 та 2.2 Порядку використання об'єктів благоустрою для здійснення торгівельної діяльності з пересувних об'єктів сезонної торгівлі, пунктів сезонної торгівлі та проведення ярмарків у м.Вінниці, затвердженого рішенням виконкому Вінницької міської ради №438 від 26.02.2015. Окрім цього, ні Асоціація власників житлових будинків "Форум", ні грамадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до виконкому (виконавчих органів) міської ради щодо розміщення пересувних об'єктів торгівлі на прибудинковій території по вул. соборній у м.Вінниці біля будинків №№88,90,92 не зверталися.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 28.09.2017р. у справі №902/316/17 відмовлено в задоволенні позову Вінницької міської ради до Асоціації власників житлових будинків "Форум" про демонтаж тимчасових споруд.

2.1.1. Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач, звертаючись з таким позовом до суду, визначив правовими підставами порушення відповідачем Закону Уураїни "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

2.1.2. Оцінивши докази, наявні у справі, суд встановив, що відповідач не є власником (користувачем) об'єктів, які позивач просить зобов'язати демонтувати. Таким чином, відповідач не є зобов'язаною стороною у спірних правовідносинах. Суд встановив, що власником спірних об'єктів є громадянин ОСОБА_7, який передав їх в оренду третім особам у справі - ФОП Тарнавській О.І., ФОП Мельнику О.О. та ФОП Валаіту Сухаілу.

2.1.3. Враховуючи норми ГПК України щодо належних відповідачів у господарському судовому процесі, суд дійшов висновку, що належними відповідачами у даній справі мали б бути фізичні особи - власники транспортних засобів (їх частин), які просить демонтувати позивач. Такі особи згідно з процесуальним законом (статті 1, 21 ГПК України) не можуть бути учасниками судового процесу.

2.1.4. Проте оскільки позивач наполягав на розгляді цієї справи саме господарським судом, відповідно суд не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній. Позивачем не доведено прав відповідача на спірні об'єкти, з яких здійснюється торгівля.

2.1.5. При цьому, суд також вказав, що під час здійснення провадження у справі відповідач наполягав, що об'єкти, які позивач просить демонтувати, не є тимчасовими спорудами та не належать відповідачу, як стверджує позивач, а є рухомим майном - транспортними засобами, які перебувають у власності громадян. На підтвердження своїх доводів останнім було подано ряд документів.

2.1.6. Таким чином, враховуючи суперечливі твердження та пояснення учасників судового процесу стосовно того чи відповідають спірні об'єкти, а саме: тимчасова споруда "Artflora" (позиція №1) - 2,6*5,0 м., яка виготовлена зі збірно-розбірних полегшених конструкцій, без фундаменту, стіни опоряджені дерев'яними дошками, покрівля якої виконана з металевих листів по металевому каркасу; тимчасова споруда "ІНФОРМАЦІЯ_1" (позиція №2) - 2,1*4,0 м. та тимчасова споруда "ІНФОРМАЦІЯ_2" - 2,0*4,0 м., облаштовані на базі автопричепу на нерухомих опорах, - до об'єктів нерухомого майна (які потребують належного оформлення паспортів прив'язки) чи до транспортних засобів, у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Проте експертиза не була проведена у зв'язку із відсутністю оплати експертних послуг.

2.1.7. Згідно з документами, наявними у матеріалах справи, спірні об'єкти, які позивач просить демонтувати, є транспортними засобами (їх частинами), що підтверджується поясненнями учасників судового процесу спору та свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.

2.1.8. Оцінивши документи, що містяться у справі, суд зазначив, що відповідач - Асоціація власників житлових будинків "Форум" не є власником (користувачем) об'єктів, які позивач просить суд зобов'язати його демонтувати. Відтак, відповідач не є зобов'язаною стороною у спірних правовідносинах у справі, а тому не повинен відповідати за позовом.

2.2. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 рішення місцевого господарського суду залишено без змін з аналогічних підстав.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

3.1. Не погоджуючись з вищезазначеними постановою та рішенням, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення у справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

3.2. В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає таке.

3.2.1. Відповідач відповідно до рішення Вінницької міської ради на підставі ст.42 Земельного кодексу України отримав у власність для житлових потреб земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,1855 по АДРЕСА_1. Зазначена земельна ділянка є прибудинковою територією.

3.2.2. Згідно з п.5 ч.1 ст.16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

3.2.3. За твердженням скаржника, відповідач як власник земельної ділянки (прибудинкової території) - об'єкта благоустрою, зобов'язаний утримувати та використовувати такий об'єкт відповідно до вимог нормативних актів, що регулюють правовідносини у сфері благоустрою населених пунктів. Скаржник переконаний, що саме відповідач несе відповідальність за дотримання вимог законодавства при використанні такого об'єкта благоустрою, як прибудинкова територія, в тому числі, щодо розміщення на об'єкті тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності. Оскільки спірні тимчасові споруди, розміщені на земельній ділянці, належній відповідачу, і саме дії відповідача призвели до такого розміщення.

3.2.4. Зважаючи на те, що спірні об'єкти є рухомим майном і їх переміщення не завдасть їм шкоди, дії відповідача щодо переміщення спірних об'єктів за межі своєї земельної ділянки ніяким чином не порушить прав власників таких об'єктів.

Закон визначає обов'язки та відповідальність власника об'єкта благоустрою міста. Саме з цієї позиції мали виходити господарські суди, вирішуючи спір. Відповідальність власників спірних об'єктів щодо їх розміщення на об'єкті благоустрою не була предметом спору, позову та судового розгляду у цій справі.

3.2.5. Отже, висновок судів обох інстанцій про неналежність відповідача за заявленою позивачем вимогою, не ґрунтується на фактичних обставинах справи та не випливає з наявних спірних правовідносин, суперечить нормам матеріального права, що регулюють правовідносини в сфері благоустрою населених пунктів.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу відповідач та треті особи зазначають про безпідставність та необґрунтованість вимог скаржника та просять відмовити йому у задоволенні касаційної скарги.

Позиція відповідача та третіх осіб ґрунтується на тому, що позивачем не доведено права відповідача на спірні об'єкти, а відтак, порушення ним закону, на який Вінницька міська рада посилається як на правову підставу позову. Таким чином, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову, що не позбавляє права позивача звернутися з позовом до належних відповідачів. Отже, судами були постановлені законні та обґрунтовані рішення у справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

4.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про їх повторну оцінку та про перевагу одних доказів над іншими.

4.1.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. Щодо суті касаційної скарги

4.2.1. Предметом спору у справі є вимоги про демонтаж тимчасових споруд, розміщених у м. Вінниця по вул. Соборній біля будинків № 88, 90, 92.

4.2.2. У ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

4.2.3. Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно з приписами ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ч.3).

4.2.4. Як зазначено у п.п.2.1.2, 2.1.8 цієї постанови, судами попередніх інстанцій встановлено, що власником спірних об'єктів, які позивач просить демонтувати, є фізична особа - ОСОБА_7.

4.2.5. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч.2). Власність зобов'язує (ч.4). Держава не втручається у здійснення власником права власності (ч.6). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7).

4.2.6. Зважаючи на зазначені вище положення, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що у спорі про зобов'язання вчинити певні дії стосовно майна, зокрема, його демонтувати, відповідач, якому не належить право власності на таке майно, не може бути зобов'язаний судом вчиняти щодо нього відповідні дії, як того вимагає позивач.

Доводи позивача, про які йшла мова у п.3.2.4 цієї постанови, а саме, що такі дії стосуються рухомого майна і його переміщення не завдасть шкоди їх власникам, судом касаційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, оскільки суперечать положенням чинного законодавства про власність, зокрема, її непорушність.

4.2.7. Суд касаційної інстанції зазначає, що притягнення відповідача до відповідальності, як власника об'єкта благоустрою, відповідно до вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів" може бути предметом окремого судового провадження.

Крім того, як вірно зазначено у відзиві на касаційну скаргу, позивач не обмежений у праві звернутися з позовом, аналогічним заявленому у цій справі, до належного відповідача - власника спірних об'єктів.

4.2.8. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано розглянули спір у цій справі за позовними вимогами Вінницької міської ради, оскільки остання наполягала на належності відповідача - Асоціації власників житлових будинків "Форум".

За змістом положень норм чинного процесуального законодавства, суди зобов'язані розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

4.2.9. Таким чином, зважаючи на зазначене вище, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованим та правильним висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову Вінницької міської ради у цій справі.

Натомість позивач, звертаючись з касаційною скаргою, не спростував таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не довів неправильне застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування ухвалених у справі судових рішень.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.2. З огляду на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень, що оскаржуються - без змін.

6. Судові витрати

6.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Вінницької міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 та рішення Господарського суду Вінницької області від 28.09.2017 у справі №902/316/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді О. Мамалуй

Л. Стратієнко