ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018м. ДніпроСправа № 904/1493/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф.

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Простосервіс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 21 800, 00 грн.

Без виклику представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Імпорт" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 21 757, 00 грн., що складають суму заборгованості за поставлений товар, 43, 00 грн. - річних.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2018 р. відкрито провадження у справі № 904/1493/18; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду по суті на 08.05.2018 р.

02.05.2018 р. від позивача надійшли клопотання про витребування доказів та розгляд справи без участі останнього.

Ухвалою від 08.05.2018 р. господарським судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, у зв'язку з пропуском строку для його подання, та відкладено розгляд справи до 29.05.2018 р. без виклику сторін.

Сторони своїм правом на подання до суду у тридцяти денний термін із дня відкриття провадження у справі документів, визначених ст.ст. 165-167, 251 ГПК України, не скористались, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 43,59) та поштовими поверненнями з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 44-46; 60-62).

Частиною першою статті 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, господарський суд розглядає справу без виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані із позовною заявою докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись із даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпорт» (Позивач) посилається на те, що між ним, як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Простосервіс», як Покупцем (Відповідач) на підставі усної домовленості виникли правовідносини з поставки товару.

Так, позивач стверджує, що у період з листопада по грудень 2016 р. останній здійснив поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 21 757 грн., в підтвердження чого позивач посилається на видаткові накладні № 2607 від 30.11.2016 р., № 2824 від 14.12.2016 р., № 2968 від 22.12.2016 р., № 3027 від 28.12.2016 р., № 3031 від 28.12.2016 р. (а.с.15-24) та податкові накладні (а.с. 25-35).

Вказані вище видаткові накладні ТОВ «Авто-Імпорт» направив на адресу ТОВ «Простосервіс» із претензією № 35 від 23.02.2018 р., проте, з огляду на те, що останній вказані видаткові накладні не підписав, вартість поставленого товару не оплатив, ТОВ «Авто-Імпорт» звернулось до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 21 757 грн. та нарахованих на суму заборгованості річних в розмірі 43 грн.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав встановлених ст. 11 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 1 ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, а також між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, що виконуються сторонами у момент їх вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, факт поставки товару ТОВ «Простосервіс» позивач підтверджує видатковими накладними № 2607 від 30.11.2016 р., № 2824 від 14.12.2016 р., № 2968 від 22.12.2016 р., № 3027 від 28.12.2016 р., № 3031 від 28.12.2016 р. (а.с.15-24) на загальну суму 21 757 грн.

Доводи позивача з приводу того, що відповідачу на заявлену суму позову був поставлений товар згідно поданих в матеріали справи видаткових накладних, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції Закону, що діяв станом на дату оформлення спірної видаткової накладної), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Первинні документи повинні складатися в момент здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану учасників даної господарської операції та повинна бути підтверджена первинним документом, який має бути складений відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.4 ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається із наданих в якості доказів поставки товару видаткових накладних, останні взагалі не містять підпису покупця, тобто представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Простосервіс».

Таким чином, спірні накладні не відповідають вищенаведеним вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, отже не засвідчують факт здійснення господарської операції.

Відтак, у відповідача відсутній обов'язок з проведення розрахунку за вищенаведеними видатковими накладними за відпущений товар, та, відповідно, обов'язок щодо сплати штрафних санкцій.

Крім того, згідно п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до пункту 8 цієї Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК).

Доказів наявності довіреності, яка б підтверджувала рішення уповноваженого органу підприємства відповідача на отримання спірного товару, матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем у листопаді-грудні 2016 р., як шляхом укладення договору у формі єдиного письмового документу, так і шляхом укладення договору у спрощений спосіб, у зв'язку з чим вимоги останнього про стягнення вартості товару в сумі 21 757 грн. та нарахованих на вказану суму річних в розмірі 43 грн., задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє доводи позивача щодо підтвердження факту поставки податковими накладними (а.с. 23-35), оскільки податкові зобов'язання формуються саме позивачем і, за відсутності інших первинних документів, що підтверджують поставку товару, та відповідно не можуть вважатись належним доказом здійснення господарської операції.

Керуючись 11, 205, 208, 509 Цивільного кодексу України, ст. 181 Господарського кодексу України, статтями 73. 74, 76, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процессуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Ршення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.06.2018

Суддя І.Ф. Мельниченко