ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 17/5014/810/2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.

учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії,

відповідач - Державне підприємство "Луганськвугілля"

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

розглянув касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

від 03.10.2017

у складі колегії суддів: Склярук О.І. (головуючий), Дучал Н.М., Сгара Е.В.

про розгляд скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії

на дії державного виконавця

у справі №17/5014/810/2012

за позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії

до Державного підприємства "Луганськвугілля"

про стягнення 73 828 799, 75 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 23.10.2017 поштовим відправленням, направленим на адресу Донецького апеляційного господарського суду, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою №17/5014/810/2012 від 23.10.2017 на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №17/5014/810/2012 в порядку статей 107, 109 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції до 15.12.2017.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №17/5014/810/2012 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2018.

3. Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2018 касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №17/5014/810/2012 залишено без руху з підстав несплати судового збору за її подання у встановленому законом порядку і розмірі та відсутністю доказів направлення копії касаційної скарги з доданими до неї документами сторонам у справі; надано скаржнику строк на усунення недоліків касаційної скарги.

4. 16.03.2018 до Верховного Суду надійшла заява Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про усунення недоліків касаційної скарги у справі №17/5014/810/2012, до якої скаржником долучено платіжне доручення №3661 від 25.10.2017 про сплату судового збору у розмірі 1920 грн. за подання касаційної скарги на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №17/5014/810/2012 та докази направлення копії касаційної скарги сторонам у справі.

5. Ухвалою від 28.03.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі №17/5014/810/2012 за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 та призначив її до розгляду на 24.05.2018 о 14 год. 45 хв., відмовив у задоволенні клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зупинення виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №17/5014/810/2012.

6. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування норм матеріального права - пунктів 2, 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств".

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст вимог скаржника

7. 11.07.2017 Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії звернулося до Господарського суду Луганської області зі скаргою №01/733 від 07.07.2017 на дії державного виконавця, в якій просило:

- визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №33925678 недійсною;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, згідно з частиною 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, винести постанову про відновлення виконавчого провадження №33925678;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" №2021-VIII від 13.04.2017 в частині зупинення виконавчого провадження №33925678.

8. В обґрунтування поданої скарги позивач зазначає, що 16.06.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за виконавчим провадженням №33925678 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яку отримано останнім 27.06.2017. Державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа на підставі пунктів 2, 9 частини 1 статті 37 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження", та обґрунтував своє рішення тим, що для зупинення виконавчого провадження №33925678 згідно з вимогами статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" №2021-VIII від 13.04.2017 у нього немає підстав, а на примусову реалізацію майна боржника у справі встановлено мораторій Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" №2864-ІІІ від 29.11.2001. Також, позивач зазначає, що державний виконавець при поверненні виконавчого документа робить висновок про відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки він є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності, а розшук ним такого майна є безрезультатним, проте на підтвердження своїх доводів не надає жодного доказу.

Короткий зміст рішення першої інстанції

9. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.08.2017 скаргу Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії №01/733 від 07.07.2017 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 11.06.2012 у справі №17/5014/810/2012 задоволено частково, постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №33925678 визнано недійсною, а в іншій частині вимог скарги відмовлено.

10. Під час розгляду скарги, судом першої інстанції встановлено таке:

- листом №33925678 від 16.06.2017 відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направив Державному підприємству "Регіональні електричні мережі" постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 16.06.2017;

- 22.08.2017 представник органу виконання рішення в судовому засіданні подав матеріали виконавчого провадження №33925678 та заперечення від 22.08.2017 на скаргу, в яких Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проти доводів скарги заперечує, оскільки статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, однак, пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено повернення виконавчого документа стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій щодо боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, тому виконавчий документ повертається стягувачу на підставі пунктів 2, 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

- зі змісту постанови вбачається, що державний виконавець при винесені постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу керувався пунктами. 2, 9 частини 1 статті 37 Закону "Про виконавче провадження";

- обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець в постанові від 16.06.2017 зазначив про відсутність в боржника у справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник у справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності та зазначив про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними. При цьому, державний виконавець не посилається на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника, та документи, складені під час розшуку майна боржника.

11. Суд дійшов висновку що вимога про визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа від 16.06.2017 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складених державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника, та документів, складених під час розшуку майна боржника, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

12. Щодо заявлених стягувачем вимог у скарзі в частині зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з частиною 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 винести постанову про відновлення виконавчого провадження №33925678 та виконати вимоги статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" №2021-VIII від 13.04.2017 в частині зупинення виконавчого провадження №33925678, суд зауважує, що не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження, скасовувати накладений арешт тощо). Зокрема, нормами Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 закріплені права та обов'язки учасників виконавчого провадження, в тому числі державного виконавця щодо вчинення процесуальних дій з виконання відповідного виконавчого документа. Суд зауважує про те, що стаття 41 Закону України "Про виконавче провадження" містить імперативну норму, яка регламентує дії державного виконавця та встановлює спеціальні строки для вчинення державним виконавцем відповідних процесуальних дій у разі визнання судом недійсною постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

13. Постановою від 03.10.2017 суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Луганської області від 22.08.2017 залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду Луганської області від 22.08.2017 в частині відмови у зобов'язанні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення виконавчого провадження №33925678 та зобов'язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" в частині зупинення виконавчого провадження скасував, в цій частині прийняв нове рішення, яким зобов'язав головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення виконавчого провадження №33925678 і виконати вимоги статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств". В іншій частині ухвалу Господарського суду Луганської області від 22.08.2017 у справі №17/5014/810/2012 залишив без змін.

14. Постанова суду апеляційної інстанції від 03.10.2017 мотивована таким:

- підставою для повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець зазначив пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження";

- обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець у постанові зазначив про відсутність у боржника у справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник у справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності. Також, зазначив, що здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- державна виконавча служба не довела наявності обставин, визначених у пункті 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", тому вимоги позивача (заявника скарги на дії державного виконавця) про визнання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 16.06.2012 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №33925678 недійсною є такими, що підлягають задоволенню;

- скаржник у своїй скарзі просив як зобов'язати державного виконавця поновити виконавче провадження, так і зобов'язати виконати вимоги статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" №2021-VIII від 13.04.2017 в частині зупинення виконавчого провадження №33925678. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що відмова у задоволенні другої та третьої вимог скаржника призведене до непоновлення прав позивача у цій справі, оскільки відповідний обов'язок щодо зупинення виконавчого провадження саме на підставах, визначених в Законі України "Про виконавче провадження", відсутній.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника

15. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначив, що не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки законом встановлено заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій щодо боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Скаржник доводить неправильне застосування судами статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" та статей 34, 37 (частина 1 пункт 9) Закону України "Про виконавче провадження", якими не передбачено підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, та наполягає на правильності дій державного виконавця, який поверненув виконавчий документ стягувачу за таких обставин.

16. Скаржник аргументував, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює правовідносини при примусовому виконанні рішень, заходи виконання судових рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Скаржник зазначив, що задоволення вимог скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії зобов'язального характеру суперечить пункту 9.13. Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Доводи інших учасників справи

17. Відзивів або заперечень на касаційну скаргу інші учасники справи не подали.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

18. Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016

Пункт 2 частини 1 статті 37 - виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Пункт 9 частини 1 статті 37 - виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

19. Закон України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" №2864-ІІІ від 29.11.2001

Стаття 1 - встановити мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Дія мораторію, встановлена частиною першою цієї статті, не поширюється на застосування примусової реалізації майна (за виключенням об'єктів, що відповідно до закону не підлягають приватизації, а також підприємств, перед якими у держави є підтверджена в установленому порядку заборгованість з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню) для погашення заборгованості перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми підприємствами, що здійснювали постачання природного газу на підставі ліцензії. Порядок реалізації майна встановлюється Кабінетом Міністрів України.

20. Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" №2021-VIII від 13.04.2017

Стаття 1 - тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Справи про банкрутство державних вугледобувних підприємств до 1 січня 2019 року не порушуються. Провадження у справах про банкрутство державних вугледобувних підприємств, порушені до дня набрання чинності цим Законом, підлягають припиненню, крім випадків, якщо ліквідація відбувається за рішенням власника.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

21. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі. Разом з тим, доводи про порушення судами пунктів 2, 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", Верховний Суд вважає прийнятними.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

22. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Виходячи з положень частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

23. З огляду на встановлення судами особливого статусу боржника, як державного вуглевидобувного підприємства, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про переважне застосування щодо нього статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" та необхідність зупинення щодо нього виконавчого провадження.

24. Відтак, правомірними є вимоги позивача (заявника скарги на дії державного виконавця) про визнання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 16.06.2012 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №33925678 недійсною, оскільки такі дії перешкоджають вчиненню належних дій судовим виконавцем щодо зупинення виконавчого провадження даного суб'єкта, що підпадає під дію Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств".

25. Доводи скаржника про відсутність серед підстав зупинення виконавчого провадження, передбачених статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження", такої правової підстави, як порушення виконавчого провадження щодо державних вугледобувних підприємств, колегія суддів касаційного суду відхиляє з огляду на таке.

Так як у Законі України "Про виконавче провадження" про виконавче провадження закріплено принцип об'єктивності, він вимагає обґрунтованості вчинення тих чи інших дій державним виконавцем. Отже, застосування чинного Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" охоплюється принципом об'єктивності при здійсненні виконавчого провадження судовим виконавцем та узгоджується із загальним принципом про переважне застосування спеціальних норм права (в даному випадку статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", яка визначає особливості правового регулювання щодо спеціального суб'єкта - державного вуглевидобувного підприємства) щодо загальних норм права - статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" .

26. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження апеляційним судом обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судом апеляційної інстанції обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування постанови апеляційного суду.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

27. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 15 - 16 даної постанови, Суд вважає такими, що спростовуються висновками згідно пунктів 22 - 26 мотивувальної частини постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

28. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення судом апеляційної інстанції, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги органу державної виконавчої служби та скасування постанови апеляційного суду,

В. Судові витрати

29. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України в редакції з 15.12.2017, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №17/5014/810/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Жуков

В.Г. Пєсков