РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2018Справа № 910/2768/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Лондрі Сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ла Фамілья Кейтерінг»

про стягнення 54.185,12 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

12.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Лондрі Сервіс» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ла Фамілья Кейтерінг» 54.185,12 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонам 24.10.2017 укладено договір № 20/241017-Бр про надання послуг з прання. Після виконання позивачем передбачених договором послуг, останнім направлено на адресу відповідача акти здачі приймання робіт та рахунки на оплату на загальну суму 52.779,59 грн. Проте, відповідачем взяті на себе зобов'язання за договором не виконано. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 54.185,12 грн., з яких: 52.779,59 грн. основного боргу, 1.405,53 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2768/18 від 13.03.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

23.03.2018 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/2768/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 23.03.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 438 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 13.03.2018 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 23.03.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 03.05.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 438.

Позивачем 20.04.2018 до відділу діловодства суду подано заяву, в якій позивач зазначає, що відповідач за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33 не отримує кореспонденцію при цьому надано докази надіслання відповідачу за вказаною адресою акту звірки.

Відповідачем 08.05.2018 до відділу діловодства суду подано клопотання про надання матеріалів справи № 910/2768/18 для ознайомлення. Представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 11.05.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою останнього.

Від відповідача 23.05.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що відповідачем було передано позивачу на прання речі, загальна вартість яких складає 107.068,79 грн. Наразі ці речі позивачем не повернуто, а послуги щодо прання цих речей так і не надані. Оплаті згідно договору підлягають надані послуги, в свою чергу позивач вимагає оплати за послуги, що надані ним не були. Відповідач листи про які зазначає позивач не отримував. При цьому відповідач вказує на те, що кореспонденцію від інших контрагентів відповідач отримує. Позивачем порушено узгоджений сторонами в п. 4.6 договору порядок документообігу (надання рахунків в електронному порядку). Крім цього згідно наданих позивачем документів вбачається, що позивач надсилав відповідачу поштою не кожен рахунок та акт окремо, а одразу 58 актів та рахунків, при цьому надіславши їх за тиждень до подачі позову до суду.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ла Фамілья Кейтерінг» (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Лондрі Сервіс» (далі - виконавець, позивач) укладено договір про надання послуг з прання № 20/241017-Бр (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується за завданням замовник та відповідно до умов договору надати пральні послуги, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконавцеві зазначені послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором.

В пункті п. 1.2 договору виконавець надає замовнику наступні послуги:

прання білизни прямої;

прання білизни фасонної;

прання гардинно-тюлевих виробів;

крохмалення виробів;

прасування білизни;

пакування білизни та окремих виробів;

інші пральні послуги.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату наданих позивачем послуг з прання повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість та нараховані штрафні санкції.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.3 договору оплата послуг наданих виконавцем здійснюється за підсумками прання за виставленими рахунками, в термін 3 банківських днів з дня виставлення рахунку.

Згідно з п. 4.6 договору виконавець надає рахунки для оплати в електронному вигляді у відповідності до чинного законодавства, а саме ч. 1, 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про електронноцифровий підпис», ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

Посилання відповідача на зазначений пункт договору як на підставу здійснення відправлень рахунків лише шляхом електронного зв'язку не приймаються судом до уваги, оскільки жодними нормами чинного законодавства не забороняється здійснення відправлення іншими засобами, зокрема засобами поштового зв'язку.

Позивачем відповідачу були направлені наступні рахунки на оплату:

№ 219 від 27.12.2017 на суму 4.697,60 грн., № 216 від 28.12.2017 на суму 9.216,00 грн., № 224 від 29.12.2017 на суму 6.093,00 грн., № 225 від 31.12.2017 на суму 709,00 грн., № 226 від 31.12.2017 на суму 3.150,00 грн., № 22 від 03.01.2018 на суму 6.943,30 грн., № 32 від 04.01.2018 на суму 2.859,86 грн., № 23 від 05.01.2018 на суму 7.739,20 грн., № 33 від 05.01.2018 на суму 5.637,00 грн., № 85 від 05.01.2018 на суму 5.637,00 грн., № 86 від 23.01.2018 на суму 1.806,00 грн.

Також позивачем було направлено відповідачу наступні акти здачі прийняття робіт:

№ 219 від 27.12.2017 на суму 4.697,60 грн., № 216 від 28.12.2017 на суму 9.216,00 грн., № 225 від 29.12.2017 на суму 6.093,00 грн., № 226 від 31.12.2017 на суму 709,00 грн., № 227 від 31.12.2017 на суму 3.150,00 грн., № 22 від 03.01.2018 на суму 6.943,30 грн., № 32 від 04.01.2018 на суму 2.589,86 грн., № 23 від 05.01.2018 на суму 7.739,00 грн., № 33 від 05.01.2018, № 84 від 19.01.2018 на суму 6.913,40 грн., № 85 від 23.01.2018 на суму 1.806,00 грн.

Зазначені рахунки та акти здачі прийняття робіт позивачем були одночасно направлені відповідачу 06.02.2018 рекомендованою кореспонденцією за № 267 за адресою: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком № 5547 від 06.02.2018.

Згідно з п. 5.1 договору виконавець вважається таким, що виконав свої обов'язки за цим договором з моменту підписання замовником акта приймання-передачі наданих послуг, а також у випадку передбаченому п. 5.3. даного договору.

Відповідно до п. 5.2 договору виконавець надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник зобов'язаний у 3-денний термін з моменту отримання акту приймання-передачі наданих послуг підписати і повернути його, або надати мотивовану відмову у його підписанні.

Згідно з п. 5.3 договору у разі неповернення акта приймання-передачі наданих послуг чи відсутності мотивованої відмови у підписанні зазначеного акта у терміни, передбачені п. 5.2. цього договору, вважається, що замовник прийняв надані послуги, послуги надані відповідно до умов договору і замовник не має претензій щодо якості наданих послуг.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відправлення за № 267 було повернуто на адресу позивача поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 23.02.2018 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на те, що умовами договору передбачено що відповідач має підписати акти приймання-передачі послуг або надати мотивовану відмову у його підписанні протягом 3-х дні з моменту їх отримання, належні докази чого відсутні, у суду відсутні підстави вважати, що послуги за вказаними вище актами прийнятими.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З умов договору вбачається, що оплаті підлягають надані послуги, що мають підтверджуватись або підписаним відповідачем актом приймання-передачі або отриманими відповідачем актами приймання-передачі робіт та не повернутими відповідачем, при цьому строк оплати пов'язаний з моментом виставлення рахунків на оплату.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження надання послуг прання не подано, відповідно не підтверджено настання строку виконання зобов'язання у відповідача по сплаті цих послуг.

Слід зазначити, що за умовами п.п. 3.1.1 та 3.2.1 договору виконавець та замовник зобов'язані виконувати зобов'язання за цим договором належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства України, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 3.2.5 договору визначено, що замовник зобов'язаний при передачі речей для прання, оформити та надати уповноваженій особі виконавця опис наданого майна, який повинен містити найменування речей та їх кількість у штуках. Опис повинен містити підписи уповноважених осіб, які приймають та передають речі для прання. За відсутності опису приймання-передачі, замовник не матиме претензій щодо відмови в прийнятті білизни для прання. Виконавець має право відмовити в надання послуг в разі відсутності опису наданого майна.

Доказів в підтвердження складення описів приймання-передачі речей для прання не подано, а отже позивачем не доведено факт прийняття речей для прання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 52.779,59 грн. суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.7. договору передбачено, що за недотримання строків сплати зазначених в п. 4.3 договору замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення.

З огляду на те, що строк виконання основного зобов'язання не настав та відсутнє прострочення його виконання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1.405,53 задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Лондрі Сервіс» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова