РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2018Справа № 910/3940/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Любченко М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз»

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про стягнення 14 121,91 грн.,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості на суму 14 121,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №14/1292/04 від 01.10.2004р. оренди газопроводів та споруд на них в частині повної та своєчасної оплати послуг (робіт) з експлуатації об'єкта Єдиної газотранспортної системи України за 2015, 2016, 2017 роки.

Згідно з п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 ст.247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За змістом ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 04.04.2018р. Господарського суду міста Києва позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

04.05.2018р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та, зокрема, зазначив, що у позивача були відсутні підстави для надання відповідачу будь-яких послуг протягом 2015-2017 років, оскільки у додатку №2 до договору №14/1292/04 від 01.10.2004р. оренди газопроводів та споруд на них, укладеного на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2014р. по справі № 910/84114/14 шляхом внесення змін, викладених у вигляді додаткової угоди №1 до договору оренди в редакції договору від 13.05.2013р. на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, було погоджено перелік та вартість послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику на строк з 02.12.2013р. по 18.12.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва-

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

У ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст. 759 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, 01.10.2004р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» (орендар) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (орендодавець) було укладено договір №14/1292/04 оренди газопроводів та споруд на них, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведений у додатку, вартість визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 1 230 153,73 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Хмельницької області та отримання на цій основі прибутку.

Згідно п.3.1 договору №14/1292/04 від 01.10.2004р. орендна плата визначається на підставі розрахунку орендної плати та протоколу узгодження орендної плати, які є невід'ємною частиною цього договору, і становить без податку на додану вартість за перший місяць оренди 2 050,26 грн. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004р. до 25.09.2005р. включно (п.10.1 договору №14/1292/04 від 01.10.2004р.).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.10.5 договору №14/1292/04 від 01.10.2004р.).

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій» (вступив в дію 01.01.2013р.) було внесено зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» яким, зокрема, визначено, що експлуатація складових Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газорозподільними або газотранспортними підприємствами. Власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових, відповідно до типових форм, затверджених Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Постановою №228 від 07.03.2013р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) та зобов'язано власників складових Єдиної газотранспортної системи України та газотранспортні і газорозподільні підприємства привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), затвердженого цією постановою, у місячний строк з дня набрання нею чинності.

У п.4 Постанови №228 від 07.03.2013р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, передбачено набрання чинності даною постановою з 01.04.2013р., але не раніше дня її офіційного опублікування, яке було здійснено 12.04.2013р.

Тобто, сторони були зобов'язані привести свої договірні відносини у відповідності до вимог чинного законодавства України у строк до 13.05.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 28.05.2014р. Господарського суду міста Києва у справі №910/4114/14, яке залишено в силі постановою від 15.01.2015р. Вищого господарського суду України, за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про внесення змін до договору №14/1292/04 від 01.10.2004р. оренди газопроводів та споруд, позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» задоволено в повному обсязі, внесено зміни до договору №14/1292/04 від 01.10.2004р. оренди газопроводів та споруд на них в редакції додаткової угоди №1 до договору оренди №14/1292/04 від 01.10.2004р. При цьому, означений договір оренди був викладений в редакції типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, який затверджений Постановою №228 від 07.03.2013р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики «Про затвердження типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України», як договір від 13.05.2013р. на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України.

Частиною 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах).

Отже, виходячи з наведеного вище, рішення від 28.05.2014р. Господарського суду міста Києва по справі №910/4114/14, яке залишено без змін постановою від 15.01.2015р. Вищого господарського суду України, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Зі змісту п.1.1 договору від 13.05.2013р. на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як замовник передає Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» як виконавцю в експлуатацію складові Єдиної газотранспортної системи, безпосередньо приєднані до газових мереж виконавця, який є газорозподільним підприємством, та які використовуються для забезпечення розподілу природного газу.

Під складовими Єдиної газотранспортної системи розуміється об'єкт газопостачання, наданий замовником для експлуатації виконавцем, що перебуває у власності замовника, вказаний сторонами в додатку 1 до цього договору (п.1.2 договору від 13.05.2013р.).

Надання послуг з експлуатації об'єкта включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинними нормативно-правовими актами (п.1.3 договору від 13.05.2013р.).

У додатку 2 до договору від 13.05.2013р. визначено перелік послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем (додаток 2), в якому вказується, зокрема, графік виконання та вартість таких послуг (робіт).

За твердженнями позивача, за період з першого кварталу 2015р. по четвертий квартал 2017р. Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» були надані послуги (проведені роботи) відповідачу на загальну суму 14 121,91 грн. При цьому, акти надання послуг (проведення робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику за вказаний період, були підписані та скріплені печатками тільки з боку позивача. Відповідачем зазначені акти підписані не були.

30.01.2018р. позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога №Нт0072-Лв-699-0118 від 30.01.2018р. про оплату заборгованості із долученими до неї актами надання послуг (проведення робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику за період з першого кварталу 2015р. по четвертий квартал 2017р. та відповідними рахунками на оплату, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 30.01.2018р., скріпленим печаткою відділення поштового зв'язку.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач вказаний лист з додатками отримав 02.02.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №150, однак, відповіді на вимогу позивача не надав, акти не підписав, заборгованість не оплатив.

Отже, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №14/1292/04 від 01.10.2004р. в частині повної та своєчасної оплати послуг (робіт) з експлуатації об'єкта Єдиної газотранспортної системи України за 2015, 2016, 2017 роки.

Заперечуючи проти позову, відповідач, зокрема, посилався на те, що у позивача були відсутні підстави для надання відповідачу будь-яких послуг протягом 2015-2017 років, оскільки у додатку №2 до договору №14/1292/04 від 01.10.2004р. оренди газопроводів та споруд на них, укладеного на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2014р. по справі № 910/84114/14 шляхом внесення до нього змін, викладених у вигляді додаткової угоди №1 до договору оренди в редакції договору від 13.05.2013р. на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, було погоджено перелік та вартість послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику у період з 02.12.2013р. по 18.12.2014р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогою про стягнення з відповідача вартості наданих послуг повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків, у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, наявність обов'язку відповідача оплатити надані послуги за погодженими контрагентами цінами, строк виконання якого настав.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України).

Як вказувалось вище, рішенням від 28.05.2014р. Господарського суду міста Києва по справі №910/4114/14, яке залишено без змін постановою від 15.01.2015р. Вищого господарського суду України, викладено умови договору №14/1292/04 від 01.10.2004р. оренди газопроводів та споруд в редакції договору від 13.05.2013р. на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, відповідно до умов п.1.1 якого Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як замовник передає Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» як виконавцю в експлуатацію складові Єдиної газотранспортної системи, які безпосередньо приєднані до газових мереж виконавця, який є газорозподільним підприємством, та що використовуються для забезпечення розподілу природного газу.

Надання послуг з експлуатації об'єкта включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинними нормативно-правовими актами (п.1.3 договору від 13.05.2013р.).

Вартість послуг (робіт) визначається сторонами відповідно до переліку послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику, та становить 4 963,88 грн., податок на додану вартість - 827,31 грн. (п.2.1 договору від 13.05.2013р.).

Відповідно до п.6.1 договору від 13.05.2013р., цей договір є укладеним і набирає чинності з 13.05.2013р. і діє до 31.12.2018р. Якщо протягом 1 місяця до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявляє про припинення його дії, цей договір вважається укладеним на такий самий новий строк та на тих самих умовах.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Пунктом 1.4 договору від 13.05.2013р. визначено, що перелік послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем (додаток 2), у якому вказується, зокрема, графік виконання та вартість таких послуг (робіт), є невід'ємною частиною цього договору.

У п.п.4.2.1, 4.1.5 договору від 13.05.2013р. вказано, що виконавець зобов'язався додержуватись строків виконання (послуг) згідно з узгодженим сторонами графіком, у разі зміни ринкової ціни на певні види послуг (робіт), необхідних для надання замовнику передбачених цим договором послуг, повідомляти замовника про такі зміни одночасно з пропозицією щодо зміни вартості послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем.

Фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються щокварталу актом наданих послуг (робіт), який складається та подається виконавцем на розгляд замовника у двох примірниках. Замовник зобов'язується протягом 20 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт) підписати їх та повернути один примірник кожного акту виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання такого акту. У випадку неповернення замовником акту наданих послуг (робіт) та ненадання обґрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк, цей акт вважається погодженим замовником в редакції виконавця (п.2.4 договору від 13.05.2013р.).

У додатку 2 до договору від 13.05.2013р. на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України визначено назву послуг (робіт), строк виконання та вартість цих послуг, а саме: технічне обстеження та обслуговування підземного газопроводу, строк виконання 02.12.2013р. - 01.12.2014р. (1 раз в 2 місяці), вартість послуг без податку на додану вартість - 1 703,52 грн., податок на додану вартість (20%) 340,70 грн.; технічний огляд ГРП, строк виконання 02.12.2013р. - 01.12.2014р. (1 раз в 7 днів), вартість послуг без податку на додану вартість - 1 139,32 грн., податок на додану вартість (20%) - 227,86 грн.; технічне обслуговування та регулювання обладнання ГРП, строк виконання 02.12.2013р., 03.03.2014р., 02.06.2014р., 01.09.2014р. (1 раз в 3 місяці), вартість послуг без податку на додану вартість - 540,76 грн., податок на додану вартість (20% відсотків) - 108,15 грн; поточний ремонт обладнання ГРП, строк виконання 17.07.2014р. - 18.12.2014р. (1 раз в рік, вартість послуг без податку на додану вартість - 500,70 грн., податок на додану вартість (20% відсотків) - 100,14 грн.; пуск ГРП (1 раз), строк виконання 17.07.2014р., вартість послуг без податку на додану вартість - 148,28 грн., податок на додану вартість (20% відсотків) - 29,66 грн.; зупинка ГРП (1 раз), строк виконання 18.07.2014р., вартість послуг без податку на додану вартість - 103,99 грн., податок на додану вартість (20% відсотків) 20,80 грн., а всього з податком на додану вартість 4 963,88 грн. Вартість матеріалів, запасних частин та інших, витрат, використаних при ремонті та виконанні робіт визначаються по факту.

Тобто, додатком 2 до договору від 13.05.2013р. було передбачено перелік, ціну послуг та строк їх надання у період з 02.12.2013р. по 18.12.2014р.

Згідно ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 2.2 договору від 13.05.2013р. визначено, що замовник сплачує виконавцю вартість послуг (робіт) з експлуатації об'єкта замовника, визначену в п.2.1 цього розділу, щоквартально різними частинами на підставі виставлених рахунків протягом трьох банківських днів з дня видачі рахунку.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/18729/15 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 32 899,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог по справі №910/18729/15 позивач посилався на виникнення у відповідача зобов'язання з оплати вартості робіт (послуг) з експлуатації об'єкта газопостачання за період з другого кварталу 2013р. по четвертий квартал 2014р. відповідно до умов договору №14/1292/04 від 01.10.2004р. оренди газопроводів та споруд на них, укладеного на підставі рішення господарського суду міста Києва від 28.05.14 р. у справі № 910/84114/14, шляхом внесення змін до нього, викладених у вигляді додаткової угоди №1 до договору оренди в редакції типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, який затверджений Постановою №228 від 07.03.2013р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України», а також повернення перерахованих позивачем на підставі попередньої редакції вказаного договору коштів як безпідставно отриманих.

Рішенням від 13.10.2015р. Господарського суду міста Києва по справі №910/18729/15 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 32 899,55 грн., яке частково скасовано постановою від 03.02.2016р. Київського апеляційного господарського суду, яка залишена без змін постановою від 17.05.2016р. Вищого господарського суду України, позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» задоволено в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані згідно договору від 13.05.2013р. позивачем у період з другого кварталу 2013р. по четвертий квартал 2014р. послуги, на загальну суму 5 829,25 грн.

Судом вказувалось, що згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи з наведеного вище, рішення від 13.10.2015р. Господарського суду міста Києва по справі №910/18729/15, яке частково скасовано постановою від 03.02.2016р. Київського апеляційного господарського суду, яка залишена без змін постановою від 17.05.2016р. Вищого господарського суду України, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Відповідно до виписки банку з рахунку Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз», 29.03.2018р. відповідачем, за рішенням суду, було сплачено 5 829,25 грн. за послуги, які були надані позивачем у період з другого кварталу 2013р. по четвертий квартал 2014р.

Тобто, з наведеного полягає, що станом на дату розгляду справи №910/3940/18 по суті відповідачем було оплачено надані позивачем послуги, передбачені у додатку 2 до договору від 13.05.2013р., яким, зокрема, визначено назву таких послуг, їх вартість та період надання з 02.12.2013р. по 18.12.2014р.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей щодо погодження між сторонами надання Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» будь-яких послуг відповідачу та погодження їх вартості в інший період, ніж обумовлено у додатку 2 до договору від 13.05.2013р.

Отже, за висновками суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження між сторонами переліку та вартості послуг на інший період, ніж передбачено додатком 2 до договору від 13.05.2013р., в тому числі, і в період, за який позивач просить суд стягнути заборгованість на суму 14 121,91 грн., тобто за 2015, 2016, 2017 роки.

Інших підстав виконання таких зобов'язань в розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Одночасно, щодо посилань відповідача у відзиві на позов на те, що Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» не надано доказів дотримання вимог п.1.5 договору від 13.05.2013р., внаслідок чого у останнього не було підстав для надання послуг, суд зазначає наступне.

Пунктом 1.5 договору від 13.05.2013р. визначено, що надання послуг (робіт) здійснюється за умови наявності у замовника документів, що підтверджують право власності на об'єкт, а також: виконавчо - технічної документації на об'єкт згідно з вимогами нормативно - правових актів та нормативних документів; акту розмежування меж балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін; відповідності об'єктів газопостачання правилам технічної експлуатації і вимогам Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом №254 від 01.10.1997р. Державного комітету України по нагляду за охороною праці та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.05.1998р. за №318/2758.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності перелічених вище документів у період, за який позивач просить стягнути заборгованість.

За таких обставин, позивачем не доведено існування умов, передбачених п.1.5 договору від 13.05.2013р., необхідних для надання послуг у період з 2015 по 2017 роки.

При цьому, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, № 303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27.09.2001р.).

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 14 121,91 грн. є такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування, а відтак задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1 762 грн. залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 14 121,91 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04.06.2018р.

Суддя М.О.Любченко