ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р.Справа № 922/906/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Закопайло О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Харківського національного університету імені ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 179681,87 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_1

ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського національного університету імені ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41GBKhz570-18 від 05.03.2018, яка складається з суми основного боргу у розмірі 176111,39 грн., пені у розмірі 3280,98 грн. та 3% річних у розмірі 289,50 грн. Також, позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним судові витрати у сумі 2695,23 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем не проведено оплату спожитого обсягу природного газу в лютому 2018 року. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст. 193 ГК України, ст.ст. 256, 257, 258, 526, 527, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 07.05.2018 о 11:00.

Відповідач, через канцелярію суду 27.04.2018 за вх.№ 11263, надав відзив на позовну заяву. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач вказує, що позов підлягає задоволенню в сумі основного боргу 176111,39 грн. та судового збору 2641,67 грн. Щодо стягнення 3280,98 грн. пені та 289,50 грн. 3% річних, відповідач зазначає, що, враховуючи вину позивача, який підписував протокол проведення переговорів про закупівлю газу від 21.02.2018 та договір від 05.03.2018, які містили тариф на природний газ грудня 2017 р., замість тарифу станом на 01.02.2018 р., позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Позивач, через канцелярію суду 07.05.2018 за вх.№ 12170, надав відповідь на відзив, в якій вказує, що доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення 3% річних та пені є необґрунтованими та безпідставними.

У підготовчому засіданні 07.05.2018 судом була постановлена ухвала про відкладення підготовчого засідання на 21.05.2018 о 11:00.

Відповідач, через канцелярію суду 11.05.2018 за вх.№ 13255, надав письмові заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких вказує, що пеня та 3% річних не підлягають стягненню з відповідача через вину позивача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/906/18 до судового розгляду по суті на 29.05.2018 о 12:50.

Представник позивача у судовому засіданні 29.05.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.05.2018 просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 3280,98 грн. та 3% річних у розмірі 289,50 грн.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05 березня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник) та Харківським національним університетом імені ОСОБА_2 (споживач) було укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) № 41GВКhz1570-17 (надалі - Договір).

Також, до Договору між сторонами були укладені наступні Додаткові угоди: № 1, № 2 та № 3 від 05.03.2018.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язувався передати у власність споживачеві у 2018 році - за кодом до ДК 021:2015 - "09120000-6 - газове паливо (природний газ)" за лотом № 2 - (газове паливо (природний газ) для ботанічного саду), а споживач зобов'язувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, у строки та згідно з порядком, що визначені Договором.

Пунктами 1.2., 1.3. Договору сторони погодили плановий обсяг постачання природного газу - 157782 м.куб. та планові обсяги постачання газу по місяцях.

Пунктом 11.1. Договору було передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє до 31.12.2018, умови договору застосовуються до відносин, що склалися між сторонами з 01.01.2018 відповідно ч.3 ст. 631 ЦК України.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються постачальником або 30 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання відповідно до постанови КМ України № 117 від 23.04.2014. Споживач самостійно розраховує суму, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу (п.4.2.2. Договору).

Згідно п. 4.2.3. Договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 1 Додаткової угоди № 2 до Договору п.1.2. та п.1.3. Договору було викладено у іншій редакції, відповідно до яких сторони погодили плановий обсяг постачання природного газу протягом 2018 - 146711 м.куб. та планові обсяги постачання газу по місяцях, зокрема, у лютому 2018 - 23750 м.куб.

У п.2 Додаткової угоди № 2 до Договору сторони виклали п.3.2. та п.3.6. Договору в наступній редакції:

п.3.2. - Ціна газу становить 9380,60 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1876,12 грн., всього з ПДВ 11256,72 грн.

п.3.6. - Загальна ціна Договору (лоту №2) складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачем за даним Договором та складає - 1656458,19 грн., у тому числі ПДВ 20% - 276076,37 грн.

Пунктом 3 Додаткової угоди № 2 до Договору сторони визначили, що дана угода набирає чинності з моменту підписання та діє по 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здіснення. Відповідно до частини 3 ст. 631 ЦК України сторони домовились, що умови даної угоди поширюються на відносини сторін, що фактично склалися з 01.02.2018.

У п.4 Додаткової угоди № 2 до Договору сторони зазначили, що всі інші положення договору залишаються незмінними та обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно Додаткової угоди № 3 до Договору сторони вважали розірваними Додаткову угоду № 1 та Додаткову угоду № 2 до Договору.

Пунктом 4 Додаткової угоди № 3 до Договору сторони виклали п.3.2. та п.3.6. Договору в наступній редакції:

п.3.2. - Ціна газу становить 9380,60 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1876,12 грн., всього з ПДВ 11256,72 грн.

п.3.6. - Загальна ціна Договору (лоту №2) складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачем за даним Договором та складає - 1699989,85 грн., у тому числі ПДВ 20% - 283331,64 грн.

Пунктом 5 Додаткової угоди № 3 до Договору сторони визначили, що дана угода набирає чинності з моменту підписання та діє по 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здіснення. Відповідно до частини 3 ст. 631 ЦК України сторони домовились, що умови даної угоди поширюються на відносини сторін, що фактично склалися з 01.03.2018.

У п.6 Додаткової угоди № 3 до Договору сторони зазначили, що всі інші положення договору залишаються незмінними та обов'язковими для виконання сторонами.

За підсумками надання послуг з газопостачання у лютому 2018 року сторонами підписано ОСОБА_5 приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 №ХОЗ00007024, відповідно до якого позивач у лютому 2018 року передав відповідачу 15645 тис. куб.м газу загальною вартістю 176111,39 грн.

У претензії № Khz07-ПЯ-3326-0318 від 27.03.2018 позивач зазначав, що станом на 27.03.2018 по договору № 41GBKhz570-18 утворилась заборгованість в сумі 176111,39 грн.

Згідно позову позивач вказує, що на час звернення до суду відповідач свої грошові зобов'язання з оплати спожитого природного газу у лютому 2018 року не виконав, що зумовило нарахування на підставі пункту 6.2.1. Договору пені в розмірі 3280,98 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 289,50 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Укладений між сторонами Договір на постачання природного газу за своєю правовою природою є договором поставки та до якого застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.2.1. Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Твердження відповідача про те, що 3280,98 грн. пені та 289,50 грн. 3% річних не підлягають стягненню, через вину позивача, який підписував протокол проведення переговорів про закупівлю газу від 21.02.2018 та договір від 05.03.2018, які містили тариф на природний газ грудня 2017 р., замість тарифу станом на 01.02.2018 р., не приймаються судом до уваги, оскільки матеріали справи містять Додаткові угоди № 1, № 2 та № 3 до Договору, якими були врегулюванні питання вартості природного газу на відповідний період його споживання. При цьому відповідач об'єктивно оцінював наслідки підписання договору і додаткових угод до нього, а зобов'язання повинні виконуватися у встановлений строк і відповідно до умов укладеного договору. Крім того, відповідач, всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень), доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для визнання позовних вимог про стягнення суми основного боргу за спожитий в лютому 2018 року природний газ за Договором у розмірі 176111,39 грн., пені у розмірі 3280,98 грн. та 3% річних у розмірі 289,50 грн. нарахованих за період 11.03.2018 - 30.03.2018.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у звязку з чим судовий збір у розмірі 2695,23 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського національного університету імені ОСОБА_2 (61022, м. Харків, майдан ОСОБА_1, буд. 4, ідентифікаційний код 02071205) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ідентифікаційний код 39590621; п/р 8 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ МФО 300647 - для оплати основного боргу; п/р 8 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ МФО 300647 - для оплати пені, 3% річних) суму основного боргу за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41GBKhz570-18 від 05.03.2018 у розмірі 176111,39 грн., пеню у розмірі 3280,98 грн., 3% річних у розмірі 289,50 грн. та 2695,23 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ідентифікаційний код 39590621).

Відповідач - Харківський національний університет імені ОСОБА_2 (61022, м. Харків, майдан ОСОБА_1, буд. 4, ідентифікаційний код 02071205).

Повне рішення складено 05.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_5