ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
11.06.2018р. Справа №905/1040/18
про: видачу судового наказу,
про: стягнення 51 100,00 грн., -
суддя Величко Н.В.
05.06.2018 до господарського суду Донецької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вневідомча охорона» вих. №50 від 23.05.2018 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення суми заборгованості за надані у відповідності до договору послуги у розмірі 51 100 грн. (пятдесят одна тисяча сто гривень), а також віднесення на відповідача судових витрат, а саме судового збору у сумі 176,20 грн. (сто сімдесят шість гривень двадцять копійок).
Заяву обґрунтовано не здійсненням боржником оплати на виконання договору №851 КД ДЦ/6103 від 01.01.2017 на надання охоронних послуг за лютий 2017 року.
Відповідно до ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч.3 ст.150 ГПК України).
Судом встановлено, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу, заявником в якості доказу сплати судового збору надано копію платіжного доручення від 24.05.2018 №884 на суму 176,20 грн.
Відповідно до п.2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.
Враховуючи положення п.2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013, суд вважає, що копія платіжного доручення №884 від 24.05.2018 не є належним доказом сплати судового збору у встановленому Законом порядку.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.1, ч.1 ст.152 ГПК України, через подання заяви з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.
Порядок розгляду заяв про видачу судового наказу визначений ст.154 ГПК України. Так ч.2 визначено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Згідно п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 ГПК України.
Керуючись ст.150, п.1 ч.1 ст.152, ст.ст.153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вневідомча охорона» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення суми заборгованості за надані у відповідності до договору послуги у розмірі 51 100 грн. (пятдесят одна тисяча сто гривень), а також віднесення на відповідача судових витрат, а саме судового збору у сумі 176,20 грн. (сто сімдесят шість гривень двадцять копійок).
Ухвала набирає законної сили в день її винесення, але може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 ти днів з моменту її підписання.

Суддя Н.В. Величко