ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018м. ДніпроСправа № 904/550/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примак С.А. за участю секретаря судового засідання Борук Ю.В.

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГУЛ", 50023, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, 87Б;

про стягнення заборгованості із заробітної плати

Представники:

позивач: предст. ОСОБА_2 довір. від 05.03.2018 р.

ТОВ "Регул": Донченко О.С. довір. від 05.03.2018 р.

СУТЬ СПОРУ:

08.02.18р. ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГУЛ", 50023, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, 87Б; , в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період затримки розрахунку.

12.02.18р. ухвалою господарського суду відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в засіданні на 06.03.2018р.

06.03.18р. до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

06.03.18р. до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання про витребування доказу.

06.03.18р. до Господарського суду Дніпропетровської області від ліквідатора ТОВ "РЕГУЛ" надійшов відзив на позовну заяву.

06.03.18р. ухвалою господарського суду відкладено підготовче засідання на 27.03.18р. на 12:20хв. До судового засідання зобов'язано позивача надати заперечення щодо відзиву на позовну заяву; відповідача - письмові пояснення щодо заяви позивача про збільшення позовних вимог та клопотання позивача про витребування доказу.

22.03.18р. ліквідатор ТОВ "РЕГУЛ" подала пояснення щодо заяви про збільшення позовних вимог.

26.03.18р. позивач подав до господарського суду заяву про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог та заяву про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог.

27.03.18р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області продовжено строк підготовчого провадження до 12.05.2018р. Відкладено підготовче засідання на 10.05.2018р. на 12:55.

06.03.18р. до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання про витребування доказу, в якому просить: витребувати від Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області письмову інформацію про те, чи здійснювалось за даними персоніфікованого обліку страхувальником товариством з обмеженою відповідальністю "Регул", , нарахування застрахованій особі ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, суми заробітку (доходу) за дні відпустки згідно звітів страхувальника за період з 01.06.2012р. по 10.07.2013р., з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

10.05.18р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в засіданні на 31.05.2018 о 12:55год. Витребувано від Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області письмову інформацію про те, чи здійснювалось за даними персоніфікованого обліку страхувальником товариством з обмеженою відповідальністю "Регул", , нарахування застрахованій особі ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, суми заробітку (доходу) за дні відпустки згідно звітів страхувальника за період з 01.06.2012р. по 10.07.2013р., з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та надати до суду інформацію до 25.05.18р.

31.05.18р. до Господарського суду Дніпропетровської області від ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просить прийняти заяву свідка ОСОБА_4 від 25.05.18р. та виписку з її трудової книжки до матеріалів справи в якості доказів. До заяви додано: оригінал листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 22.05.18р. №10773/06-02/26; оригінал заяви свідка ОСОБА_4 від 25.05.18р.; виписка з трудової книжки свідка ОСОБА_4

31.05.18 р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області відкладено розгляд справи по суті на 11.06.2018р. на 12:00 хв. Відповідача зобов'язано надати до суду письмові пояснення з приводу заяви ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 від 31.05.18р., а також пояснення стосовно листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 22.05.18р. №10773/06-02/26 та заяви свідка ОСОБА_4 від 25.05.18р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в первинній позовній заяві від 06.02.18 р. просив суд стягнути з відповідача ТОВ "Регул" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за червень 2013 р. в сумі 7000 грн. та липень 2013 р. в розмірі 2434,78 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку із заробітної плати під час звільнення в сумі 432 866,72 грн., обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що при звільненні позивача з посади директора ТОВ "Регул" 10.07.2013 р. відповідач не здійснив виплату ОСОБА_1 заробітної плати за червень 2013 р. та частину липня місяця 2013 р., та зазначав, що заборгованість існує й досі. Також, позивач зазначав, що звітність ТОВ "Регул" про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень, липень 2013 р. містить недостовірну інформацію про виплату позивачу заробітної плати за цей період.

Відповідач у відзові на позовну заяву зазначив, що заробітна плата в ТОВ "Регул" ОСОБА_5 була отримана в повному обсязі, надавши в підтвердження належним чином завірені копії відомостей на виплату грошей № ВЗП-00161, № ВЗП-00162, №ВЗП-00163, №ВЗП-00164 від 23.08.13 р. з підписами ОСОБА_1, в яких містяться відомості про виплату заборгованості за період квітень-липень 2013 р.

26.03.18р. позивач подав до господарського суду заяву про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог.

Під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Регул» з урахуванням заяви від 26.03.2018 про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено наступне.

У своїй заяві позивач зазначає, що 10.07.2013 р. його було звільнено з посади директора ТОВ "Регул", та під час звільнення відповідач не здійснив розрахунок з позивачем щодо компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Позивач зазначає, що у лютому 2013 р. він скористався відпусткою у 24 календарних дні за відпрацьований час з 01.06.2011 по 31.05.2012 р., про що свідчать індивідуальні відомості про застраховану особоу ОСОБА_1 (ф.ОК-7) про нараховану заробітну плату у лютому 2013 р (10435,84 грн.)

В позовній заяві зазначено, що на момент звільнення з посади, 10.07.13 р. ОСОБА_1 мав право на відпустку за відпрацьований період з 01.06.2012 по 30.06.2013, та відповідач при звільненні не виплатив йому своєчасно компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період відпрацьованого часу з 01.06.2012 по 30.06.2013.

Згідно ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, позивач вказує, що відповідачем порушено вимоги ст. 116 Кодексу законів про працю України. Відтак, на думку позивача, з ТОВ «Регул» на його користь в порядку, визначеному ст. 117 зазначеного Кодексу, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку зі сплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні у сумі 432 866,72 грн.

07.05.18 р. до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача в особі ліквідатора ТОВ "Регул" Марченко Я.В. надійшли письмові пояснення щодо заяви про зменшення позовних вимог, відповідно до яких ліквідатор Марченко Я.В. вказує на необґрунтованість вимог та на недоведеність обставин, на які посилається позивач у своїй заяві як на підставу позову, просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку зі сплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні у сумі 432 866,72 грн.

Відповідач у своїх поясненнях зазначає, що документ, на який посилається ОСОБА_1 (ф. ОК-7) в обгрунтування своїх вимог, містить в собі інформацію, що підтверджує лише факт отримання позивачем компенсації за чергову відпустку та не містить будь-яку інформацію стосовно періоду відпрацьованого часу, за який така відпустка надавалася.

Також, ліквідатором була проаналізована передана колишнім керівником ТОВ "Регул" кадрова документація підприємства. Так, на ТОВ "Регул" відсутні як заява ОСОБА_1 про надання чергової відпустки, так і наказ про надання відпутки ОСОБА_1, виданий у лютому 2013 р. У поясненнях також зазначається, що накази про надання працівникам підприємства чергових відпусток, які видавалися та ТОВ "Регул" за підписом директора ОСОБА_1, взагалі не містять в собі інформації щодо періоду відпрацьованого часу, за який така відпустка надається, копії відповідних наказів надано до матеріалів справи.

10.05.2018 р. від позивача надійшла заява про надання доказів, в якій він надав заяву свідка ОСОБА_7 від 04.05.2018 р., де зазначено, що за час виконання ОСОБА_7 посадових обов`язків директора ТОВ "Регул" протягом періоду часу з 11.07.2013 р. по 08.02.2015 р. компенсація ОСОБА_1 за невикористані дні щорічної відпустки за час роботи у ТОВ "Регул" не виплачувалась, про що свідчить звітність ТОВ "Регул" щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний період часу, яка не відображає відповідних нарахувань.

11.06.18 р. у судовому засідання представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив стягнути з ТОВ «Регул» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку зі сплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні у сумі 432 866,72 грн.

Позивач надав до матеріалів справи заяву з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 10773/06-02/26 від 22.05.2018 р. з посиланням на те, що у даному листі зазначено, що за період роботи ОСОБА_1 у ТОВ "Регул" з 01.06.2012 р. по 10.07.2013 р. нарахування заробітної плати за час відпустки здійснювалось лише за лютий місяць 2013 року у сумі 3 435,84 грн.

Також, позивач у даній заяві посилається на заяву свідка ОСОБА_4 від 25.05.2018р., яка зазначає, що за відпрацьований ОСОБА_5 час з червня 2012 р. по дату його звільнення 10.07.2013 р. ТОВ "Регул" нарахування заробітної плати за час відпустки йому не нараховувалися та не сплачувалися, оскільки ОСОБА_1 протягом цього часу не перебував у відпустці. В день звільнення та в подальшому ОСОБА_1 не здійснювалось нарахування та сплату компенсації за невикористані дні відпустки. За час перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ "Регул" та до дати звільнення ОСОБА_4 з ТОВ "Регул" вся кадрова документація, в тому числі накази про надання відпусток, особові картки працівників та інші документи велись належним чином.

У відповідь на дану заяву відповідач 11.06.2018 р. надав письмові пояснення, в яких зазначає, що лист ГУ ПФУ у Дніпропетровській області № 10773/06-02/26 від 22.05.2018 р. за своїм змістом лише підтверджує факти виплати позивачу суми грошових коштів, нарахованих за дні щорічної відпустки, але не містить в собі інформацію щодо періоду відпрацьованого час, за який відповідна відпустка надавалася.

11.06.2018 р. у судовому засіданні від представника ліквідатора ТОВ "Регул" також були надані письмові пояснення на заяви свідків. В наданому поясненні зазначається, що пояснення, надані колишнім керівником ТОВ "Регул" ОСОБА_7 стосовно відсутності в особовій картці працівника ОСОБА_1 записів про надання позивачу щорічної оплачуваної відпустки за період з 01.06.2012 р. по 30.06.2013 р., не можуть вважатися належним доказом обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Також, відповідач наголошує, що пояснення гр. ОСОБА_4 стосовно належного ведення обліку відпусток на підприємстві не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються документами, наявними у матеріалах справи. Означені документи, навпаки, дають підстави стверджувати, що перебуваючи на посаді начальника бюро праці та заробітної плати, ОСОБА_4 неналежно виконувала покладені на неї обов`язки. Право працівника на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні може бути підтверджено виключно належним чином оформленою первинною обліковою документацією з праці, а отже показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не є допустимими доказами у розумінні ст. 77 ГПК України.

Представник відповідача ТОВ «Регул» у судовому засіданні підтримав доводи ліквідатора ТОВ "Регул" та просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У своїй заяві позивач стверджує, що у лютому 2013 р. він скористався відпусткою у 24 календарних дні за відпрацьований час з 01.06.2011 по 31.05.2012. При цьому, документ, на який посилається ОСОБА_1В (форма ОК-7) в обґрунтування своїх вимог, містить в собі інформацію, що підтверджує лише факт отримання позивачем компенсації за чергову відпустку та не містить будь-яку інформацію стосовно періоду відпрацьованого часу, за який така відпустка надавалася.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено факт отримання ним у лютому 2013 р. щорічної оплачуваної відпустки саме за період з 01.06.2011 по 31.05.2012, а форма ОК-7 не може бути визнана судом належним доказом у справі у розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону України "Про відпустки" власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам.

Зазначений облік полягає у належному веденні кадрової документації, яка має містити в собі всю інформацію, необхідну для встановлення факту отримання працівниками щорічних відпусток, зокрема, періоду, за який відповідні відпустки такими працівниками отримані тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 під час роботи на посаді директора ТОВ «РЕГУЛ» не були виконані вимоги ст. 10 Закону України «Про відпустки», а саме не виконано обов'язок з належного ведення обліку відпусток, що надаються працівникам.

Наказом Державного комітету статистики України № 489 від 05.12.2008 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» затверджена форма наказу (розпорядження) про надання відпустки - № П-3, відповідно до якої одним з обов'язкових реквізитів такого документу є зазначення періоду, за який надається щорічна оплачувана відпустка.

До матеріалів справи долучені належним чином завірені копії наказів про надання працівникам підприємства чергових відпусток, які видавалися на ТОВ «РЕГУЛ» за підписом директора ОСОБА_1, а саме Наказ № 2/ОК від 08.01.2013 р., Наказ № 5/ОК від 21.01.2013 р., Наказ № 18/ОК від 01.04.2013 р., Наказ № 19/ОК від 05.04.2013 р., Наказ № 20/ОК від 11.04.2013 р., Наказ № 21/ОК від 12.04.2013 р. Жоден з наказів не містить в собі інформації щодо періоду відпрацьованого часу, за який така відпустка надається.

При цьому, пояснення, надані колишнім керівником ТОВ «Регул» ОСОБА_7 стосовно відсутності в особовій картці працівника ОСОБА_1 записів про надання позивачу щорічної оплачуваної відпустки за період з 01.06.2012 по 30.06.2013, не можуть вважатися належним доказом обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Так, надання працівнику щорічної оплачуваної відпустки за раніше відпрацьований час оформлюється відповідним наказом по підприємству. Зазначений наказ згідно з вимогами Наказу Державного комітету статистики України № 489 від 05.12.2008 є первинним обліковим документом зі статистики праці. Будь-які записи про щорічні відпустки вносяться роботодавцем до особових карток таких працівників саме на підставі даних, що містяться у наказах (розпорядженнях) про надання відпусток. Судом встановлено невиконання ОСОБА_5 під час перебування на посаді директора ТОВ «Регул» обов'язку з ведення належного обліку відпусток, що надаються працівникам підприємства. Зважаючи на наведене, відсутність в особовій картці позивача запису про щорічну оплачувану відпустку за період відпрацьованого часу з 01.06.2012 по 31.05.2013 не може бути підтвердженням наявності в нього права на таку відпустку.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Право працівника на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки при звільнені може бути підтверджене виключно первинною обліковою документацією з праці, а отже, показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у зазначеній справі не є допустимими доказами у розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, ОСОБА_5 не доведена вина керівництва ТОВ «Регул» в несвоєчасній виплаті позивачу будь-яких компенсацій за невикористані дні відпустки. Натомість, ліквідатором ТОВ «Регул» до матеріалів справи надана належним чином завірена копія наказу № 41/1 ОК від 10.07.2013, відповідно до якого на день звільнення у ОСОБА_1 були відсутні дні невикористаної щорічної відпустки. Будь-які інші документи особової справи позивача ліквідатору передані не були та не надані до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки», ст. 117 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 76, 77, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕГУЛ» (50023, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, 87Б; ) середнього заробітку за час затримки розрахунку зі сплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні у сумі 432 866,72 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня його проголошення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.06.2018

Суддя С.А. Примак