ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 5023/5740/12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

на ухвалу Господарського суду Харківської області

у складі колегії суддів: Калініченка Н.В., Аюпової Р.В., Погорелової О.В.

від 20.06.2017року

та на постанову Харківського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Гетьмана Р.А., Ільїна О.В., Терещенка О.І.

від 24.07.2017 року

за скаргою Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" на рішення державного виконавця (вх.№109 від 05.05.2017р.),

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Закритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Західно-Український Консорціум"

про звернення стягнення у розмірі 89202359,13 грн. на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2017 року на адресу Господарського суду Харківської області від скаржника, Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління", надійшла скарга на рішення державного виконавця (вх. № 109 від 05 травня 2017 року).

В обґрунтування наданої заяви скаржник (боржник) посилається на те, що: по-перше, боржник був позбавлений можливості добровільно (самостійно) виконати рішення Господарського суду Харківської області від 05 листопада 2013 року у справі № 5023/5740/12 з огляду на те, що судом було саме звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; по-друге, сума виконавчого збору, вказана у оскаржуваній постанові, вираховувалася державним виконавцем із загальної заборгованості ПАТ "Західно-український консорціум" перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", а не з вартості майна боржника, на яке судом було звернення стягнення та яким боржник відповідав перед стягувачем.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.06.2017 року у справі №5023/5740/12 скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" на рішення державного виконавця, прийняте в рамках виконавчого провадження ВП №41321086 (вх.№109 від 05 травня 2017 року) - задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо стягнення з ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" виконавчого збору у розмірі 443439,81 доларів США та 5333521,51 грн. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича від 10.04.2017 року, прийняту в рамках виконавчого провадження №41321086, про стягнення з ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" виконавчого збору у розмірі 443439,81 доларів США та 5333521,51 грн.

Дана ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що враховуючи той факт, що державним виконавцем при винесені постанови про стягнення виконавчого збору виконавчий збір вирахувано із загальної суми заборгованості третьої особи за кредитними договорами, а не з вартості нерухомого майна боржника, на яке судом було здійснено звернення стягнення за іпотечним договором та яке було реалізовано на електронних торгах за 3197277,25 грн., суд дійшов висновку обґрунтованості та правомірності поданої скарги на рішення державного виконавця щодо винесеної постанови про стягнення виконавчого збору від 10 квітня 2017 року. Як зазначив суд, саме невірне визначення розміру виконавчого збору (порядку обрахунку суми виконавчого збору) є підставою для задоволення поданої скарги.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги; справу розглянути за участю апелянта; під час прийняття судом рішення вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 року апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.06.2017 року у справі №5023/5740/12 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач є боржником у виконавчому провадженні, та у розумінні вказаних норм матеріального права, є іпотекодавцем й майновим поручителем, який за приписами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки, а не як помилково визначено державним виконавцем з заборгованості за кредитними договорами. Як вбачається з рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2013 року у справі №5023/5740/12 в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 3833391,00 грн. Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", сума виконавчого збору, яка підлягає стягненню, повинна вираховуватись державним виконавцем саме з вартості майна боржника, на яке судом звернуто стягнення та яке було реалізовано на електронних торгах за вартістю 3197277,25 грн.

Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з касаційною на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.06.2017року та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 року у справі № 5023/5740/12, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.06.2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог скарги відмовити в повному

Касаційна скарга мотивована тим, що право добровільного виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено чинним законодавством, яким боржник не скористався. Постанова про відкриття ВП №41321086 була винесена 23.12.2013 року. Як свідчать матеріали виконавчого провадження, у встановлений державним виконавцем строк виконавчий документ не виконано, що є безумовною підставою для застосування наслідків, встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а саме покладення на боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. Оскаржуючи постанову про стягнення виконавчого збору, боржник вказує на те, що постанова повинна бути винесена державним виконавцем після проведення реалізації майна на публічних торгах, що власне порушує вимоги ст. 25 та ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що відповідач (боржник) є майновим поручителем по кредитному договору, який поручився за основного боржника нести відповідальність за кредитним договором в повному обсязі, сума, що підлягає стягненню з відповідача за виконавчим документом становить 4434398,10 доларів США та 53355215,12 грн. При цьому, Господарський суд Харківської області своїм рішенням від 19.11.2013 року по справі №5023/5740/12 тільки визначив порядок та спосіб виконання таких вимог. Враховуючи вищевикладене, постанова про стягнення виконавчого збору у 443439.81 долар США та 5333521,51 грн., винесена на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», є законною та обґрунтованою.

Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2018 року поновлено Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції строк на подання касаційної скарги. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.06.2017 року та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року у справі №5023/5740/12. Призначено до розгляду касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Зупинено виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року у справі №5023/5740/12 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24 липня 2017 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.06.2017 року у справі №5023/5740/12 залишити без змін. Суд першої інстанції вірно зазначив, що, у даному випадку, відповідач є боржником у виконавчому провадженні, та у розумінні вказаних норм матеріального права, є іпотекодавцем й майновим поручителем, який за приписами ч. 1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки, тобто в межах 15723950грн., а не як помилково визначено державним виконавцем з заборгованості за кредитним договором на суму 44174780,88 грн. З огляду на положення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору є за своєю суттю санкцією, що застосовується до боржника за невиконання рішення суду у добровільному порядку. Враховуючи принципи справедливості та розумності, боржник не може бути притягнутий до відповідальності у вигляді сплати виконавчого збору за об'єктивну неможливість виконати рішення суду відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач вважає, що необґрунтованим та неправомірним є стягнення виконавчого збору з боржника, який в силу вимог закону не може добровільно виконати рішення суду зі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.04.2018 року у зв'язку з відрядженням судді Вронської Г.О. для розгляду справи №5023/5740/12 визначено наступний колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Студенець В.І., Мамалуй О.О.

Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено господарськими судами, рішенням Господарського суду Харківської області від 05.11.2013 року у справі №5023/5740/12 позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №151307К21 від 05.04.2007 року та кредитним договором №151311К6 від 22.03.2011 року, укладеними в рамках генеральної кредитної угоди №151310N2 від 26.07.2010 року, в розмірі 4434398,10 дол. США та 53335215,12 грн., звернено стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №151310Z68 від 26.07.2010 року, а саме: нерухоме майно - нежитлова будівля літ. "В-2", загальною площею 2272,4 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Дарвіна, 20, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною в розмірі 3833391,00 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Науково - виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи у розмірі - 18400,00 грн. та суму судового збору у розмірі 64380,00 грн. Провадження у справі, в частині стягнення за рахунок вартості предмета іпотеки заборгованості за основним боргом (кредитом) за кредитним договором №151311К6 від 22.03.2011 року на суму 423000,00 грн. провадження у справі №5023/5740/12 було припинено.

19.11.2013 року Господарським судом Харківської області на виконання вищевказаного рішення видано наказ, який пред'явлено до виконання.

25.12.2013 року головним державним виконавцем відділу виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Г.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41321086 на підставі наказу №5023/5740/12, виданого 19.11.2013 року, та встановлено строк для самостійного виконання рішення суду, а саме, у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

18.11.2015 року директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про утворення виконавчої групи по виконавчому провадженню ВП41321086.

Постановою державного виконавця від 27.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на нежитлову будівлю літ. "В-2", загальною площею 2 272,4 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Дарвіна, 20. Проведення електронних торгів щодо реалізації предмета іпотеки було призначено на 01.12.2016 року.

Як вбачається з протоколу №216311 проведення електронних торгів 01.12.2016 року дані торги не відбулися.

Наступні електронні торги було призначено на 16.01.2017 року. Як вбачається з протоколу №228417 торги не відбулися.

З протоколу №242469 проведення електронних торгів від 27.02.2017 року вбачається, що торги відбулися, майно було реалізовано на електронних торгах.

10.04.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої стягнуто з боржника 443439,81 дол. США та 5333521,51 грн. виконавчого збору.

10.04.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 740,06 грн.

04.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №41321086, з якої вбачається, що грошові кошти в сумі 3197277,25 грн. (вартість реалізованого майна) перераховано, з них 2876883,48 грн. в рахунок погашення боргу, 319653,71 грн. виконавчого збору, 740,06 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

При цьому, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання судових рішень, які підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби за ст. 7 Закону України "Про державну виконавчу службу" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець (ч. 2 ст. 11 Закону) здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік)).

Витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Тобто, виконавчий збір є своєрідною санкцією, яка настає у разі вчинення державним виконавцем виконавчих дій для примусового виконання рішення суду.

Статтею 41 Закону України "Про іпотеку" визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення, за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), з дотриманням вимог цього закону.

При цьому, в рішенні суду 05.11.2013 року визначено спосіб реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором, а саме шляхом проведення прилюдних торгів.

Законодавством України не передбачено порядок, згідно з яким боржник - іпотекодавець мав би можливість самостійно, у добровільному порядку у відведений для цього строк сім днів з моменту винесення (отримання) постанови, виконати рішення, як встановлено в постанові та передбачено ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), оскільки реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться виключно шляхом продажу на прилюдних торгах, в порядку виконавчого провадження.

Таким чином здійснити самостійно (добровільно) реалізацію заставленого майна є неможливим, відповідно до закону, в тому числі є неможливим та незаконним виконання іпотекодавцем рішення господарського суду про звернення стягнення на предмет іпотеки власноруч у строк семи днів з моменту винесення (отримання) постанови.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.12.2013 року визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів та надано строк для добровільного виконання протягом семи днів з моменту винесення (отримання) цієї постанови, а також зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Водночас, державний виконавець, вказуючи у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у 7-ми денний строк з моменту винесення (отримання) постанови, не зазначив, яким чином боржник може добровільно виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

В розумінні Закону України "Про іпотеку", боржник та майновий поручитель є різними особами, оскільки боржником є особа, яка має заборгованість перед кредитором, а майновий поручитель - це особа, яка, шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна забезпечила виконання зобов'язання боржника перед кредитором.

У даних спірних відносинах ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління", який виступає боржником у виконавчому провадженні в розумінні вказаного Закону виступає іпотекодавцем та майновим поручителем.

Боржником у спірних правовідносинах виступало ПрАТ "Західноукраїнський консорціум" і саме вказане товариство має право до дня продажу предмета іпотеки виконати вимогу за основним зобов'язанням, тоді, як за змістом ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель, несе відповідальність перед стягувачем за невиконання боржником основного зобов'язання, виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Положення ч. 3 ст. 42 Закону України "Про іпотеку", які визначають, що майновий поручитель може виконати основне зобов'язання за боржника, у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки стягувач - іпотекодержатель і іпотекодавець в договорі іпотеки встановили способи задоволення вимог іпотекодержателя, про що зазначалось вище.

Відтак, чинне законодавство передбачає можливість добровільного задоволення вимог іпотекодержателя, що складають суму боргу по кредитному договору, а не добровільне виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, початкова вартість якого зазначена в рішенні суду.

Отже, добровільне виконання саме рішення суду відповідачем за правилами, визначеними ст. 42 Закону України "Про іпотеку" є неможливим, оскільки положення цієї статті вказаного Закону передбачають добровільне виконання вимог позивача про погашення заборгованості за основним зобов'язанням.

У даному випадку, відповідач є боржником у виконавчому провадженні, та у розумінні вказаних норм матеріального права, є іпотекодавцем й майновим поручителем, який за приписами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки, а не як помилково визначено державним виконавцем з заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2013 року у справі №5023/5740/12 в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 3833391,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), сума виконавчого збору, яка підлягає стягненню, повинна вираховуватись державним виконавцем саме з вартості майна боржника, на яке судом звернуто стягнення та яке було реалізовано на електронних торгах за вартістю 3197277,25 грн.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

На підставі наведеного, скарга відповідача щодо визнання неправомірними дій та скасування постанови від 10.04.2017 року є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає доводи касаційної скарги безпідставними та належним чином спростованими судом першої та апеляційної інстанції.

За встановленими колегією суддів обставинами ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.06.2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 року у справі №5023/5740/12 - без змін.

2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Мамалуй

В. Студенець