ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018р. Справа №914/269/18

За позовом: Керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі

позивача: ОСОБА_1 міської ради, м. Львів,

до відповідача: ОСОБА_2 підприємства «АРМОД ПЛЮС», м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, м. Львів,

про: стягнення заборгованості у розмірі 71 173,06 грн., розірвання договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

від прокуратури: ОСОБА_3 - представник (за довіреністю №02/2-29/18 від 10.01.2018р.);

від позивача: ОСОБА_4 представник за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_5 представник (за довіреністю №1 від 16.04.2018р.),

від третьої особи: ОСОБА_6 представник (довіреність №793/13-03 від 15.02.2018р.).

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі позивача ОСОБА_1 міської ради до відповідача ОСОБА_2 підприємства «АРМОД ПЛЮС» про стягнення заборгованості в розмірі 71 173,06 грн., розірвання договору та повернення майна.

Ухвалою суду від 16.02.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 13.03.2018р.

Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду по даній справі. Ухвалою суду від 15.05.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.05.2018р. у судовому засіданні 29.05.2018р. оголошувалася перерва до 30.05.2018р.

30.05.2018р. відбувається розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 30.05.2018р. прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у порушення умов договору оренди землі №Ф-2280 від 17.02.20014р. не вносилася орендна плата за землю за період з 2015 р. по 2017р., яка станом на 01.01.2018р. становить 71 173,06 грн. Крім того, у звязку із систематичною несплатою орендної плати просить розірвати укладених договір оренди землі на підставі ст.32 ЗУ «Про оренду землі», а також зобовязати ПП «АРМОД ПЛЮС» повернути спірну земельну ділянку ОСОБА_1 міській раді.

Представник позивача у судовому засіданні 30.05.2018р. підтримав заявлені прокурором позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.05.2018р. зявився, проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позов (вх.№14122/18 від 20.04.2018р.), зазначивши таке. На спірній земельній ділянці ПП «АРМОД ПЛЮС» споруджено два зблоковані котеджі, які здані в експлуатацію, і складаються з 12 квартир та 11 нежитлових приміщень, право власності на які зареєстровано за фізичними особами, що підтверджується Витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що остання реєстрація права власності на приміщення у житловому будинку відбулася 29.12.2016р. і з цієї дати усі приміщення та квартири в будинках зареєстровано за фізичними особами. Згідно з ч.2 ст.4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Щодо земельної ділянки, то, на думку відповідача, в силу вимог ч.3 ст.7 ЗУ «Про оренду землі» та ст.120 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки, яке було у відповідача, перейшло до власників квартир-фізичних осіб. Щодо вимоги про стягнення орендної плати, то, як стверджує відповідач, станом на 31.01.2018р. ПП «АРМОД ПЛЮС» має переплату орендних платежів в розмірі 11 887,56 грн. Враховуючи наведені аргументи, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Прокурор у відповіді на відзив (вх.№15643/18 від 04.05.2018р.) заперечив проти доводів відповідача, зазначивши, що договір оренди №Ф-2280 від 17.02.2014р. є чинним, не припиненим і не розірваним в установленому порядку. Право оренди земельної ділянки площею 0,0390га, кадастровий №:07:004:0079, що знаходиться за адресою: вул.Кн.Ольги, 37-а у м. Львові, жодною особою не набувалося. При цьому, незважаючи на реєстрацію окремими фізичними особами права власності на деякі квартири у цьому будинку, самі котеджі (житлові будинки) всупереч вимогам ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» не передані обєднанню співвласників або експлуатуючій організації.

Представник третьої особи у судовому засіданні 30.05.2018р. підтримав позовні вимоги прокурора та позицію позивача.

Крім того, 29.05.2018р. відповідачем подано клопотання (вх.№19116/18) про долучення доказів до матеріалів справи. Клопотання мотивує тим, що представник відповідача був відсутній в підготовчому судовому засіданні і не мав можливості заявити дане клопотання, а подані ним докази спростовують твердження прокурора та більш детально підтверджують реєстрацію права власності фізичними особами на квартири та нежитлові приміщення у котеджі.

Прокурор, представники позивача та третьої особи заперечили проти задоволення цього клопотання відповідача.

Суд, розглянувши дане клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, відмовляє у його задоволенні, оскільки відповідно до ч.8, 9 ст.80ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Представником позивача не долучено до клопотання копії опису вкладення та поштової квитанції про надіслання такого клопотання іншим учасникам процесу.

Згідно ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі, подання витребуваних судом документів судом було надано достатньо часу, відтак, враховуючи, закінчення строку розгляду цієї справи, встановленого ГПК України, відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду клопотання представника відповідача.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Ухвалою ОСОБА_1 міської ради №2877 від 21.11.2013р. затверджено ПП «АРМОД ПЛЮС» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки по вул.Кн.Ольги, 37-а у м. Львові.

17.02.2014р. між ОСОБА_2 підприємством «АРМОД ПЛЮС» (орендар) та ОСОБА_1 міською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на вул.Княгині Ольги, 37-а для обслуговування приймального пункту склотари. В оренду передається земельна ділянка, кадастровий №:07:004:0079, загальною площею 0,0390га, у тому числі під забудовою 0,0081га, під твердим покриттям 0,0193га, під озелененням 0,0116га (в т.ч. площею 0,0079га у межах червоних ліній) 9п.2 договору). На земельній ділянці розміщені обєкти нерухомого майна металеві споруди (п.3 договору).

Строк дії договору - 5 років до 21 листопада 2018р. (п.8 договору).

Відповідно до п.8 договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 34 292,82 грн. в рік, що становить трикратний розмір земельного податку, та вноситься щомісячно рівними частинами на розрахунковий рахунок №0005 ГУДКСУ у Л/о, МФО 825014. Отримувач: міський бюджет для Франківського р-ну, , код платежу 13050200 для юридичних осіб до 30-го числа місяця, наступного за звітним.

Сторони також підписали Додаток до договору оренди План земельної ділянки, яка передається в оренду у м. Львові на вул.Княгині Ольги, 37-а ПП «АРМОД ПЛЮС»; Кадастровий план земельної ділянки, яка передається в оренду у м. Львові на вул.Княгині Ольги, 37-а ПП «АРМОД ПЛЮС»; Схему розмежування землекористування; Акт обстеження та показу меж земельної ділянки м. Львові на вул.Княгині Ольги, 37-а.

17.02.2014р. сторони підписали Акт приймання-передачі обєкта оренди - земельної ділянки, яка передається в оренду у м. Львові на вул.Княгині Ольги, 37-а.

Наказом Департаменту містобудування ЛМР від 11.04.2014р. №120 затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво ПП «АРМОД ПЛЮС» двох зблокованих котеджів у м. Львові на вул.Княгині Ольги, 37-а зі знесенням існуючої будівлі.

06.04.2015р. Департаментом ДАБІ у Львівській області затверджено Декларацію про готовність обєкта (будівництво двох зблокованих котеджів зі знесенням існуючої металевої будівлі) до експлуатації.

Листом №2403-1276 від 07.03.2017р. Управління земельних ресурсів департаменту містобудування ЛМР звернулося до ПП «АРМОД ПЛЮС» з проханням прибути на засідання комісії щодо погашення заборгованості підприємства з орендної плати за землю.

Листом №1 від 06.09.2017р. ПП «АРМОД ПЛЮС» звернулося до ЛМР з повідомлення про припинення договору оренди землі у звязку з набуттям фізичними особами права власності на квартири і нежитлові приміщення.

Листом №2403-4720 від 15.09.2017р. Управління земельних ресурсів департаменту містобудування ЛМР повідомило ПП «АРМОД ПЛЮС» про те, що для розірвання договору оренди землі необхідно надати довідку про справляння орендної плати за землю за попередні 2 роки.

У матеріалах справи міститься також Інвентаризаційна справа (копія) на житловий будинок №37-а у м. Львові на вул.ОСОБА_7.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та обов'язки на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них (ст. 792 Цивільного кодексу України).

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст. 15 Закону України «Про оренду землі»)

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Пунктом 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, і платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Прокурор, звертаючись з позовом до суду, зазначає, що відповідач у порушення умов договору оренди землі не сплачував орендну плату за землю, за 2017 рік, внаслідок чого існує заборгованість в розмірі 71 173,06 грн. ОСОБА_5, існування заборгованості відповідача, на думку прокурора, і є підставою для розірвання договору оренди землі та повернення спірної земельної ділянки позивачу.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що вже не є орендарем цієї ділянки, оскільки на земельній ділянці збудовано два зблоковані котеджі, а власники квартир та нежитлових приміщень оформили право власності на своє нерухоме майно. Остання реєстрація права власності на приміщення у житловому будинку відбулася 29.12.2016р. Зазначена обставина частково зазначена прокурором у позовній заяві. Відтак, саме власники квартир в силу вимог ст.120 ЗК України набули права оренди земельної ділянки. Крім того, нарахування орендної плати відповідачу за 2017р. є безпідставним.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до п. е ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України та ст. 31 Закону України «Про оренду землі» однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 статті 377 ЦК України також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника такого майна (у даному випадку, у власників квартир/нежитлових приміщень) виникає обовязок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку. Щодо поданого прокурором розрахунку заборгованості, то суд самостійно провів перерахунок сум орендної плати, які були сплачені відповідачем за спірний період, і встановив, що у ПП «АРМОД ПЛЮС» наявна переплата орендної плати в розмірі 11 887,56 грн.

Додатково суд звертає увагу сторін на позицію Верховного суду України у справі №914915/672/17 від 10.04.2018р., де, зокрема, зазначено таке. Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв'язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому Договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже Договір не підлягає розірванню.

Наведене також узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду України від 08.06.2013 у справі № 21-804а16, згідно з якою у частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За частиною третьою статті 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані. Частиною 1 ст.120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 12.09.2017 № 2а-10596/12/2670.

17. Частиною 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" визначені випадки припинення договору оренди землі, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Частина 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачає припинення договору оренди землі шляхом розірвання у наступних випадках: на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору; у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки; на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. З огляду на викладене Суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що стаття 32 Закону України "Про оренду землі" не передбачає припинення договору оренди землі шляхом його розірвання у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

18. Враховуючи викладене відчуження об'єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов'язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. З огляду на наведене апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для розірвання Договору оренди у зв'язку із зміною власника нерухомого майна, яке розміщене на орендованій земельній ділянці».

Враховуючи наведене вище, відсутні підстави для задоволення заявлених прокурором позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

На підставі п.2 ч.4 ст. 129 ГПК України судові витрати у справі залишаються за прокурором.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 219, 220, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Відповідно до ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

4. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 08.06.2018р.

Суддя Козак І.Б.