ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/8673/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представників учасників справи

позивача - не з'явилися,

відповідача - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.2017

(головуючий суддя - Білецька Л.М., судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.)

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017

(суддя Воронько В.Д.)

у справі №904/8673/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

про стягнення 11 099 683,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення 9 857 622,95 грн боргу за поставлений товар та 1 242 060,50 грн пені.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати за поставлений йому товар згідно з договором поставки продукції №1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011.

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 09 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський трубний завод" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат", (попередня назва - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", покупець) було укладено договір поставки продукції № 1209/11/11-0250-02, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався виготовити, завантажити на транспортний засіб покупця та поставити продукцію, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених договором продукцію за ціною в кількості, асортименті та у строки, що передбачені договором.

2.2. Відповідно до п. 6.1 договору попередня оплата продукції, яка поставляється за цим договором, відповідно до специфікацій до договору здійснюється поетапно:

- 50% вартості продукції покупець здійснює на підставі виставленого рахунку в термін 5 банківських днів від дати його виставлення;

- 50% вартості продукції - по факту готовності продукції до відвантаження, на підставі письмового повідомлення постачальника про готовність продукції до поставки та на підставі виставленого рахунку в термін 5 банківських днів від дати його виставлення, якщо інші умови не передбачені в специфікації.

2.3. Відповідно до п. 6.2 договору попередня оплата за продукцію зі складу готової продукції в розмірі 100% здійснюється покупцем не пізніше ніж за 3 банківські дні до моменту поставки шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника за реквізитами, які зазначені в рахунку.

2.4. Згідно з п. 9.3 договору дата поставки продукції визнається дата поставки продукції до місця поставки відповідно до базису поставки, визначеного в специфікації.

2.5. Суди встановили, що на підставі умов договору позивач виготовив та поставив відповідачу трубну продукцію у загальній сумі 10 300 828,07 грн, що підтверджується відповідним рахунками-фактурою, наявними у матеіралах справи.

2.6. Відповідач зазначених обставин не заперечує. Як і не заперечує факту неналежного виконання взятих на себе зобов'язань з повної оплати отриманого товару.

2.7. Судами досліджено, що відповідач здійснив оплату товару лише частково на суму 443 205,12 грн, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 9 857 622,95 грн, вимоги про стягнення якої є предметом спору у цій справі.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" основний борг у сумі 9 857 622,95 грн та 799 365,95 грн пені, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 159 854,83 грн. В решті позову відмовлено.

3.2. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 залишено без змін.

3.3. Задовольняючи позовні вимоги частково, суди дійшли висновку, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, відповідно до ст.614 ЦК України несе за це відповідальність.

3.4. Суди встановили, що після часткового погашення відповідачем заборгованості за період з 11.06.2012 по 28.09.2012, представниками сторін проводились неодноразові перемовини щодо погашення решти заборгованості. Представники відповідача надали гарантії позивачу вирішення проблеми погашення заборгованості шляхом заліку зустрічних вимог (заява від 24.06.2016). За змістом цієї заяви, відповідач зараховує свої боргові забов'язання перед позивачем по договору № 11-1250-02-1209/11 в рахунок погашення забов'язань позивача перед відповідачем за договорами № 13-2454-01,14-0492-01 та 14-0506-01. Таким чином, проведенням розрахунків за частину поставленої продукції, наданням гарантій по оплаті залишку боргу під час перемовин між представниками сторін, поданням заяви про проведення заліку зустрічних вимог відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу.

3.5. Заперечення відповідача проти позову обґрунтовані виключно пропуском позовної давності на стягнення спірних грошових коштів.

В цій частині суди зазначили, що за практикою Європейського Суду з прав людини при застосуванні строків позовної давності йдеться про задавненість позовів і неповноту доказів, через сплив часу. Натомість, у справі, що розгадається, сторони не втратили інтерес до своїх правовідносин, що виникли на підставі договору поставки від 09.06.2011, і листом від 24.06.2016 відповідач визнав борг за рахунками періоду 2012 року, строк оплати яких з урахуванням трирічного терміну позовної давності сплив у 2015 році.

Відтак, суди дійшли висновку, що у правовідносинах між сторонами відсутні події "далекого минулого" або "ненадійність доказів", що могло б спричинити перешкоду для стягнення боргу і захисту порушеного права позивача.

3.6. Суди надали оцінку наявній у матеріалах справи справі ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2015 по справі №904/4592/15, згідно з якою кредиторська заборгованість позивача формувалася протягом значного періоду часу 2012-2015р.р., що призвело до його банкрутства. Проте незважаючи на кризові та інфляційні явища в економіці України періоду 2012-2014 років, позивач виконував свої зобов'язання щодо поставок продукції, у той час, як відповідач ухилявся від її оплати, що у системному взаємозв'язку з іншими факторами в подальшому призвело до неплатоспроможності боржника (позивача).

3.7. Врахувавши, що з 2014 року банківський рахунок позивача в ПАТ "Акта Банк" заблокований у зв'язку з виведенням цього банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації і позивач був позбавлений можливості здійснити розрахунково-касове обслуговування за договором №300622 від 16.07.2009, суди дійшли висновку про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності.

3.8. Суди попередніх інстанцій також відмовили відповідачу у розстрочці виконання рішення на 6 місяців, оскільки ПАТ "ДМК" не довів винятковість та виключність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. Суди також вказали, що відповідач не надав відповідного графіку та не обгрунтував в яких саме місяцях та частках має бути сплачена заборгованість, адже розстрочка передбачає саме сплату боргу частинами.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

4.2. Касаційна скарга обґрунтована такими доводами.

4.2.1. При винесенні судових рішень суди попередніх інстанцій залишили поза увагою пояснення відповідача стосовно причин, зазначених позивачем в обґрунтування пропуску строку позовної давності, не навели підстав, відповідно до яких пояснення відповідача не взяті до уваги.

4.2.2. За твердженням скаржника, в матеріалах справи відсутні докази щодо надання гарантій погашення заборгованості, правова природа заліку зустрічних однорідних вимог є засобом припинення зобов'язання, а не гарантування його виконання, тим більше, що зазначена заява стосувалася окремих поставок і поширення її змісту на інші поставки є необґрунтованим.

4.2.3. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій при винесенні постанови неправильно застосовані норми матеріального права, саме ст.ст.264, 267 ЦК України щодо переривання строку позовної давності та визнання поважними причин пропущення позовної давності.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти задоволення її вимог та просить залишити судові рішення, що оскаржуються, без змін, а скаргу - без задоволення. Загалом позиція позивача та доводи, якими обґрунтований відзив, співпадають з висновками судів попередніх інстанцій, судові рішення яких ПАТ "Дніпровський трубний завод" просить залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. За приписами частини 2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується правовідносин, що виникли з договору поставки продукції №1209/11/11-0250-02, укладеного між сторонами 09.06.2011.

5.2.2. Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

5.2.3. По суті вимоги касаційної скарги ПАТ "ДМК" ґрунтуються на його незгоді з висновками судів попередніх інстанцій щодо поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності і, у зв'язку з цим, необхідності його поновлення і захисту шляхом часткового задоволення позову. В аспекті зазначено, як вказувалось вище у п. 4.2.3, скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій при винесенні постанови неправильно застосовані норми матеріального права, саме ст.ст.264, 267 ЦК України.

5.2.4. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

5.2.5. Проте за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред'явлення позову неможливим або утрудненим.

Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв'язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

Як зазначено у п.п 3.4-3.7 цієї постанови суди попередніх інстанцій надали оцінку поданим позивачем доказам в обґрунтування підстав пропуску ним строку позовної давності на звернення до суду з позовом у справі та дійшли висновку про їх обґрунтованість. Водночас, суд касаційної інстанції не може прийняти до уваги одні лише доводи скаржника щодо неповажності причин пропуску позивачем строку позовної давності в обґрунтування неправильного застосування судом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, оскільки оцінка таких тверджень скаржника виходиться за межі компетенції суду касаційної інстанції, визначеної у ст.300 ГПК України.

5.2.6. Зважаючи на те, що інших належних аргументів, які б свідчили про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права касаційна скарга не містить, суд касаційної інстанції вважає її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.2. З огляду на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень, що оскаржуються - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 у справі №904/8673/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді О. Мамалуй

Л. Стратієнко