ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2018

Справа № 910/298/18

За позовом

Фірми «Euro Trade» Dominik Majchrzak

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Приоком-Альфа Інвест»

про

стягнення 975319,56 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи: не з’явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фірма «Euro Trade» Dominik Majchrzak звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Приоком-Альфа Інвест» 975319,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем обов’язку з оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 881036,58 грн. (119381,65 польських злотих). Крім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 94282,98 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 відкрито провадження у справі №910/298/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.04.2018.

У судовому засіданні 18.04.2018 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог.

У судовому засіданні 18.04.2018 оголошувалась перерва до 08.05.2018.

10.05.2018 на адресу суду в письмовому вигляді надійшло заключне слово позивача, в якому позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 10.05.2018, представник позивача не з’явився.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, відзив на позов не надав.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки учасників справи належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, враховуючи, що нез'явлення представників учасників справи не перешкоджає вирішенню спору, у відповідності до ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається на підставі наявних у суду матеріалів.

За приписами ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Фірма «Euro Trade» Dominik Majchrzak здійснила поставку товарів Товариству з обмеженою відповідальністю «Приоком-Альфа Інвест» на загальну суму 119381,65 польських злотих, однак, відповідач своїх зобов’язань з оплати поставленого товару не здійснив, внаслідок чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість.

Як на доказ передання товару позивачем та отримання його відповідачем позивач посилається на товарно-транспортну накладну (CMR) №036847 до рахунку-фактури №1/13/EXP від 02.12.2013 та товарно-транспортну накладну (CMR) №339193 до рахунку-фактури №1/14/EXP від 13.01.2014.

При цьому, як зазначає позивач, договір поставки у формі у формі єдиного документа сторонами не підписувався.

Тобто, фактично доводи позивача зводяться до того, що між сторонами виникли договірні відносини поставки, оформлені у спрощений спосіб без укладення договору у формі єдиного документа, а факт отримання відповідачем товару за вищевказаними товарно-транспортними накладними свідчить про виникнення у відповідача обов’язку оплатити зазначений товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту виникнення між сторонами договірних відносин поставки, не надано доказів погодження предмету договору (асортименту товарів), строку його поставки, ціни тощо, а також не надано доказів власне отримання відповідачем товару за вищевказаними накладними.

По-перше, з наданих позивачем документів не вбачається виявлення відповідачем ініціативи щодо поставки йому товару, за який позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості. Так, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача із листами, специфікаціями, в яких би відповідач просив поставити товар. Рахунки №1/13/EXP від 02.12.2013 та №№1/14/EXP від 13.01.2014, виставлені позивачем, оплачені відповідачем не були навіть в частині. Такі рахунки представниками відповідача не підписані, хоча у рахунках міститься графа: «Ім’я, прізвище і підпис особи, уповноваженої отримати документ».

У поданих суду письмових поясненнях позивач посилається на те, що аналогічна практика укладення і виконання угод купівлі-продажу мала місце між сторонами раніше, на підтвердження чого позивач надав суду, зокрема, рахунок №4/12/ EXP від 19.10.2012. Проте, суд звертає увагу, що рахунок №4/12/ EXP від 19.10.2012 (на відміну від рахунків, наданих позивачем в обґрунтування спірної поставки) представником відповідача було підписано.

По-друге, як пояснив позивач, по договорам купівлі-продажу за товарно-транспортною накладною (CMR) №036847 та рахунку-фактури №1/13/EXP від 02.12.2013 і товарно-транспортною накладною (CMR) №339193 та рахунку-фактури №1/14/EXP від 13.01.2014, вантаж відповідач отримував за допомогою залученого транспорту, а тому у CMR №036847 та №339193 в графі 24 відсутні підписи отримувача.

Тобто, безпосередньо у поданих суду документах позивач зазначає, про те, що товар отримувався перевізником, а не відповідачем.

Судом враховується, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Однак, матеріали справи не містять документів, які б підтверджували існування договірних відносин між відповідачем та особами, зазначеними у товарно-транспортних накладних як перевізники, а також надання відповідачем доручення даним особам на отримання товару від імені відповідача.

Посилання позивача на експортні декларації та інвойси до уваги судом не приймаються, оскільки такі документи лише засвідчують факт переміщення визначених у них товарів через митний кордон, однак, не є допустимими доказами того, що після перетину кордону товар було вручено уповноваженому представнику відповідача.

Отже, надані позивачем документи не є належними та допустимими доказами підтвердження факту здійснення позивачем поставки відповідачу товарів на вказану у позовній заяві суму та виникнення у відповідача обов’язку сплатити на користь позивача суму коштів у розмірі 881036,58 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач зазначає про те, що за товарно-транспортними накладними (CMR) №036847 та (CMR) №339193 відповідачу поставлено товар на загальну суму 119381,65 польських злотих, в той час як загальна вартість товару, вказана у накладних становить 182569,56 польських злотих (94954,92 + 87614,64). На таку ж суму виставлені і відповідні рахунки.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту виникнення між сторонами договірних відносин поставки, не надано допустимих доказів отримання відповідачем товару на суму 881036,58 грн (119381,65 польських злотих), як проте зазначено в позові, і, як наслідок, – не доведено наявності у відповідача обов’язку сплатити на користь позивача заявлену до стягнення суму боргу у розмірі 881036,58 грн, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за товар у розмірі 881036,58 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно, з огляду на недоведеність факту прострочення відповідачем грошового зобов’язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 94282,98 грн також задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 04.06.2018.

Суддя                                                                       Ю.М. Смирнова