ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/375/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., при секретарі судового засідання Бєловій О.С., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Олешки-сервіс» Олешківської міської ради,

про стягнення 48366,16 грн,

в с т а н о в и в:

16.05.2018 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до Комунального підприємства «Олешки-сервіс» Олешківської міської ради, про стягнення 48366,16 грн, з яких: 45374,80 грн пені, 2853,78 грн річних та 137,58 грн інфляційних; обґрунтовуючи їх несвоєчасним виконанням зобов’язань за договором купівлі-продажу природного газу № 3094/15-БО-33. Зокрема, позивач вказує, що на підставі договору передав відповідачу за актами приймання-передачі від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 31.10.2015, 30.11.2015 та 31.12.2015 природний газ на загальну суму 1477065,72 грн, але останній розрахунки за отриманий газ проводив несвоєчасно та не у повному обсязі, встановленими пунктом 6.1. договору (до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу), у зв’язку з чим позивачем нараховані за актами: 1) від 31.01.2015 за період з 17.02.2015 по 15.03.2015 – 9236,48 грн пені та 603,73 грн річних; 2) від 28.02.2015 за період з 17.03.2015 по 29.04.2015 – 5292,09 грн пені та 264,61 грн річних; 3) від 31.03.2015 за період з 15.04.2015 по 17.06.2015 – 6474,34 грн пені та 323,72 грн річних, а також 137,58 грн інфляційних за період з 01.05.2015 по 31.05.2015; 4) від 30.11.2015 за період з 15.12.2015 по 23.12.2015 – 2309,70 грн пені та 157,48 грн річних; 5) від 31.12.2015 за період з 15.01.2016 по 20.03.2016 – 22062,19 грн пені та 1504,24 грн річних.

Ухвалою суду від 17.05.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та відповідачу встановлений строк для подачі відзиву на позов, а саме 04.06.2018.

Відповідачем 01.06.2018 поданий відзив на позов, за змістом якого він просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення повної суми пені, заявляючи клопотання про її зменшення на 50 відсотків, а також просить суд зменшити розмір судового збору на 50 відсотків на користь позивача.

В свою чергу позивачем відповідь на відзив не подана.

Крім викладеного судом встановлено, що 27.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Олешки-сервіс» Олешківської міської ради укладений договір купівлі-продажу природного газу № 3094/15-БО-33, відповідно до умов п.1.1. якого позивач, виступаючи в якості продавця, зобов’язався передати у власність відповідача, як покупця, протягом 2015 року природний газ, а відповідач, в свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити його за пунктом 6.1. шляхом стовідсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу, а у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до чотирнадцятого числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Поряд з цим, за пунктом 7.2. договору сторонами досягнуто згоди щодо нарахування пені у разі якщо покупець не здійснить повну оплату отриманого за договором природного газу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

В подальшому до основного названого договору сторонами укладені додаткові угоди № 1 від 26.01.2015, № 2 від 12.02.2015, № 3 від 18.03.2015, № 4 від 10.04.2015, № 5 від 29.05.2015, № 5 від 10.06.2015, № 7 від 27.07.2015, № 8 від 30.07.2015, № 8/9 від 21.10.2015, № 9 від 22.10.2015, № 10 від 02.11.2015, № 11 від 25.11.2015.

Встановлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарського зобов’язання, в силу якого у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов’язань (майново-господарських зобов’язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір купівлі-продажу. Зокрема, згідно з приписами статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а той зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що особа, яка придбала товар за договором купівлі-продажу, зобов’язана сплатити його вартість продавцеві в момент отримання товару або в обумовлений строк.

Виконуючи взяті на себе зобов’язання за договором купівлі-продажу, позивачем передано у власність відповідачу обумовлений товар згідно з актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015 на суму 376163,54 грн, від 28.02.2015 на суму 299388,15 грн, від 31.03.2015 на суму 232396,29 грн, від 30.10.2015 на суму 11505,67 грн, від 30.11.2015 на суму 212888,89 грн, від 31.12.2015 на суму 344723,18 грн, а всього на загальну суму 1477065,72 грн.

Як слідує з довідки позивача під назвою: «Сальдо, підприємство «Олешки-сервіс» Олешківської міської ради вказані суми вартості поставленого газу на час розгляду справи в суді сплачені відповідачем у повному розмірі, проте відповідно до довідки під назвою: «Операції по підприємству «Олешки-сервіс» Олешківської міської ради та Розрахунку штрафних санкцій оплата вартості отриманого товару здійснювалася несвоєчасно та не у повному розмірі придбаного товару. Ці обставини визнаються сторонами та не оспорюються при розгляді справи, у зв’язку з чим не потребують доказуванню згідно з частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Аналіз стану розрахунків між сторонами, наведений у вказаних документах, свідчить, що відповідачем вартість придбаного газу сплачувалася частинами, тобто не у повній сумі поставки та з пропуском встановленого пунктом 6.1. договору строку.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов’язань, за яким суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). При цьому не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7).

Таким чином, несвоєчасне та неповне виконання відповідачем взятого на себе зобов’язання по оплаті вартості придбаного товару, є порушенням взятих відповідачем на себе зобов’язань та вказаних правових положень.

Через несвоєчасне виконання вказаного зобов’язання позивачем згідно з Розрахунком штрафних санкцій нараховані по кожному акту приймання-передачі, тобто періоду виникнення зобов’язання, пені, річні та інфляційні. Зокрема, за актами: 1) від 31.01.2015 за період з 17.02.2015 по 15.03.2015 – 9236,48 грн пені та 603,73 грн річних; 2) від 28.02.2015 за період з 17.03.2015 по 29.04.2015 – 5292,09 грн пені та 264,61 грн річних; 3) від 31.03.2015 за період з 15.04.2015 по 17.06.2015 – 6474,34 грн пені та 323,72 грн річних, а також 137,58 грн інфляційних за період з 01.05.2015 по 31.05.2015; 4) від 30.11.2015 за період з 15.12.2015 по 23.12.2015 – 2309,70 грн пені та 157,48 грн річних; 5) від 31.12.2015 за період з 15.01.2016 по 20.03.2016 – 22062,19 грн пені та 1504,24 грн річних.

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення сум пені, інфляційних та річних, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов’язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов’язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання, а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов’язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов’язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов’язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

З огляду на вказані правові приписи та фактичні обставини справи, відповідач, порушивши зобов’язання щодо оплати вартості придбаного товару, повинен на підставі пункту 7.2. договору, сплатити позивачу 45374,80 грн пені, розрахунок якої судом перевірений та він є правомірним як за результатами математичних дій по її нарахуванню, періоду нарахування, так і граничного розміру, встановленого законом.

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічні правові висновки викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань»

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов’язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 137,58 грн інфляційних та 2853,78 грн річних, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним як за результатами математичних дій по їх нарахуванню, так і періодів нарахувань.

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань, несплати нарахованих позивачем сум в добровільному порядку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо зменшення пені, оскільки ним не доведено обставин, з якими закон пов’язує можливість такого зменшення.

Так, у відповідності до положень статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій у разі, якщо вони надмірно великі порівняно із збитками кредитора, але в такому випадку суд повинен взяти до уваги серед іншого майновий стан сторін, інші інтереси, які заслуговують на увагу.

В даному випадку відповідачем не доведено шляхом надання відповідних доказів свого майнового стану, оскільки здійсненні ним посилання на ймовірне банкрутство не може бути доказом такого стану та не доводить самого факту скрутного матеріального становища підприємства у випадку такої наявності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до приписів статті 129 ГПК України суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідача, а позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 1762 грн покладається на відповідача.

При цьому суд зазначає, що вимога відповідача про зменшення суми судового збору на 50 відсотків на користь позивача не ґрунтується на законі, оскільки така можливість існує лише у випадках, передбачених статтею 130 Господарського процесуального кодексу України та статтею 7 Закону України «Про судовий збір», які в даній справі відсутні.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України ,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з до Комунального підприємства «Олешки-сервіс» Олешківської міської ради (75101 Херсонська область, м. Олешки, вул. Миру, буд. 3-а, ідентифікаційний код 34988325) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) – 45374,80 грн пені, 2853,78 грн річних, 137,58 грн інфляційних та 1762 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене – 08.06.2018

Суддя           М.К. Закурін