ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018 Справа № 904/8354/17

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач)

суддів: Широбокова Л.П., Кузнецова І.Л.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: Порхун С.В., ордер №356031 від 22.05.2018, адвокат

від відповідача: Бірсан Є.М., довіреність №319 від 01.03.2018, адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/8354/17 (суддя Назаренко Н.Г., рішення ухвалене о 10:25 год. у місті Дніпро, дата підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 ГПК України 25.10.2017)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортир Форвардинг", м.Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Дніпро

про стягнення грошових коштів у сумі 245224,99 грн. за договором транспортно-експедиційного обслуговування

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортир Форвардинг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у сумі 245224,99 грн. за договором транспортно-експедиційного обслуговування, з яких: 195500,00 грн. - заборгованість за договором, 4836,55 грн. - три проценти річних, 23306,15 грн. - інфляційні втрати, 21582,29 грн. - штрафні санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на транспортно-експедиційне обслуговування №122 від 31.08.2016 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/8354/17 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортир Форвардинг" суму основного боргу у розмірі 195500,00 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 4833,85 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 18875,27 грн., витрати по сплаті судового збору - 3288,13 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Місцевий господарський суд визнав вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 195500,00 грн. обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, натомість відповідачем на час розгляду справи позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростовані, суму боргу за надані послуги не сплачено. Суд відмовив позивачу в частині позову про стягнення пені в сумі 21582,29 грн., оскільки умовами спірного договору не передбачено такої відповідальності відповідача за несвоєчасну оплату, а тому вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві. Перевіривши розрахунки позивача в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних, суд встановив, що позивачем не враховано, що у 2016 році 366, а не 365 днів, тому задовольнив вимоги частково в сумі 4833,85 грн. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з листопада 2016 по липень 2017, судом зазначено, що в розрахунок мають включатися і періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), тому сума, яка підлягає задоволенню становить 18875,27 грн.

Відповідач (ФОП ОСОБА_5) звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/8354/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортир Форвардинг" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором - скасувати, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що суд прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права і це, на його думку, призвело до винесення неправильного по суті рішення. Зазначає, що дійсно 31.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №122 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до умов якого сторони врегулювали відносини між відповідачем та перевізником (позивач). Проте відповідач вважає, що жодна із обставин справи, на які посилається позивач, не підтверджена належними та допустимими доказами. Звертає увагу, що відповідно до умов пункту 2.2. Договору №122 від 31.08.2016 організація кожного міжнародного перевезення оформлюється окремою заявкою-договором на конкретне перевезення, що надсилається Експедитором Перевізнику відразу по узгодженню, але всупереч цим умовам, позивач не додав до позову доказів укладення будь-яких заявок договорів між ним та відповідачем. Апелянт також звертає увагу, що пункт 5.1. Договору №122 від 31.08.2016 встановлено, що вартість транспортно-експедиційного обслуговування та інших послуг встановлюється у окремих заявках-договорах, стверджує, що дві заявки-договори, на які посилається позивач, відповідачем не укладались і ніколи не підписувались, відповідач про їх існування дізнався при ознайомленні з матеріалами справи. Зазначає, що підписи на заявках-договорах та на актах надання послуг не належать ФОП ОСОБА_5, крім того, відбиток печатки на вказаних документах має ознаки подібності, але не є відбитком печатки відповідача. Вважає, що посилання позивача та місцевого господарського суду на наявність товарно-транспортних накладних міжнародного зразку (CMR), не можна вважати належним доказом, адже у всіх накладних у графі перевізник зазначені інші юридичні особи або фізичні особи-підприємці. Вказує, що недопустимим доказом факту надання послуг із перевезення є посилання господарського суду на податкові накладні, з огляду на той факт, що податкова накладна це звітність, яку складає платник податку із постачання товарів/послуг і вона не може слугувати доказом факту укладення угод між сторонами та їх виконання. У висновку відповідач вважає, що позивач не довів факт надання послуг з перевезення відповідачеві, але місцевий господарський суд встановив ці обставини доведеними.

Позивач (ТОВ "Транспортир Форвардинг") у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення. Зазначає, що надання позивачем послуг відповідачу протягом 2016 року підтверджується відповідними заявками-договорами, CMR, рахунками на оплату, актами надання послуг; на виконання умов договору позивачем належним чином складено, зареєстровано та передано відповідачу податкові накладні. В порушення умов пунктів 4.9., 5.3.-5.4. Договору №122 від 31.08.2016 відповідачем не були оплачені надані позивачем послуги, що підтверджується довідкою ПАТ Ощадбанк від 09.08.2017 №11-1/2844, згідно з якою за період з 31.08.2016 (дата укладення договору) по 27.07.2017 (дата видачі довідки) ФОП ОСОБА_5 здійснено на користь ТОВ "Транспортир Форвардинг" лише два платежі за рахунком №141057 від 06.10.2016. Водночас вказані взаємовідносини виникли між сторонами не на підставі Договору №122 від 31.08.2016, а тому не є предметом спору.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено наступні обставини.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортир Форвардинг" (Перевізник) укладено Договір на транспортно-експедиційне обслуговування №122 від 31.08.2016 (надалі - Договір, а.с.28-32).

За умовами пункту 1.1. вказаного Договору, даний Договір регулює взаємовідносини між експедитором та перевізником, які пов'язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) по організації експортно-імпортних і транзитних перевезень вантажів автомобільним, залізничним, морським та авіатранспортом по території України та інших держав з наданням інших послуг, узгоджені у заявках-договорах/доповненнях до даного Договору, і які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до пункту 2.2. Договору, організація кожного міжнародного перевезення в межах даного Договору, оформлюється окремою заявкою-договором на конкретне перевезення, що надсилається Експедитором Перевізнику відразу по узгодженню.

Доповнення та заявка-договір є невід'ємною частиною Договору, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками (пункт 2.3. Договору).

Розділом 3 Договору передбачені права та обов'язки Перевізника, а саме:

Організувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним залізничним, морським та авіатранспортом по території України та за її межами відповідно до умов, визначених даним Договором та заявками - договорами (пункт 3.1. Договору).

Доставити вантаж в місце призначення в строк, зазначений в заявці-договорі (пункт 3.12. Договору).

З прибуттям автотранспорту в кінцевий пункт призначення, своєчасно передати уповноваженому представнику одержувача вантажу, або іншій особі, вказаній Експедитором всі необхідні супроводжувальні документи, які стосуються виконаного перевезення (пункт 3.13. Договору).

У пункті 3.14. Договору встановлено, що Перевізник зобов'язується приймати подані заявки-договори до виконання, підтверджувати їх круглою печаткою та відсилати Експедитору протягом 4 робочих годин (факсом або електронною поштою), зазначивши в заявці-договорі необхідну інформацію (державний номер наданого під завантаження транспортного засобу, ПІБ водія, контактна особа з боку Перевізника).

Пунктом 4.9. Договору встановлено обов'язок Експедитора виконати всі розрахунки з Перевізником у строк, передбачений умовами Договору.

Відповідно до пункту 5.1. Договору, вартість транспортно-експедиційного обслуговування та інших послуг встановлюється у окремих заявках-договорах, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 5.3. Договору сторонами погоджено, що оплата кожного окремого перевезення проводиться Експедитором в національній грошовій одиниці України, у безготівковій формі на підставі рахунку та доданого пакету документів, таких як: акт виконаних робіт, податкова накладна, оригінал CMR, оригінал заявки-договору на перевезення.

Датою доставки (отримання) вважається дата підписання акту приймання-передачі виконаних робіт та/або дата відмітки у товарно-транспортній накладній про отримання вантажу вантажоодержувачем (пункт 5.4. Договору).

Пунктом 5.5. Договору встановлено, що оплата вартості кожного ТЕО проводиться Експедитором протягом 14 банківських днів, які відраховуються з наступного дня після отримання Експедитором оригіналів документів передбачених пунктом 5.3. Договору, якщо інше не зазначено в заявці-договорі.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017. У разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір припинити дію Договору, цей Договір вважається продовженим на тих же умовах та на такий же строк. Аналогічний механізм пролонгації діє на всі наступні роки (пункт 11.1. Договору).

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача (Перевізника) до відповідача (Експедитора) про стягнення грошових коштів у сумі 245224,99 грн., з яких: 195500,00 грн. - заборгованість за Договором транспортно-експедиційного обслуговування, 4836,55 грн. - три проценти річних, 23306,15 грн. - інфляційні втрати, 21582,29 грн. - штрафні санкції.

Причиною виникнення цього спору між сторонами є посилання позивача на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування №122 від 31.08.2016.

Так позивач стверджує, що протягом 2016 року надав відповідачу послуги транспортно-експедиційного обслуговування, передбачені вказаним Договором, на суму 195500,00 грн. на підтвердження чого надав наступні копії документів:

- Заявка-Договір №162670 від 31.08.2016 по перевезенню вантажу за маршрутом Dobra Szczecinska, Польща-Дергачі, Україна; CMR №135921 по перевезенню вантажу за маршрутом Dobra Szczecinska, Польща-Дергачі, Україна (перевізник ROMA TRANS LLS); рахунок на оплату №135921 від 14.09.2016 на суму 7500,00 грн., Акт надання послуг №135921 від 14.09.2016 (1. Транспортні послуги за межами території України. За маршрутом: Dobra Szczecinska, Польща - Блонє, Польща. Автомобіль: LBI14N4. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин Україна. Автомобіль: НОМЕР_2. 3. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_2. 4. Транспортно-експедиторське обслуговуванння. (а.с.33-37);

- Заявка-Договір №162571 від 07.09.2016 по перевезенню вантажу за маршрутом Vaulx-Milieu, Франція-Дергачі, Україна; CMR №138874 по перевезенню вантажу за маршрутом Blonie, Польща - Дергачі, Україна (перевізник ТОВ "Автобізнессервіс"); рахунок на оплату №138874 від 24.09.2016 на суму 31000,00 грн., Акт надання послуг №138874 від 24.09.2016 (1. Транспортні послуги за межами території України. За маршрутом: Во-Мільо, Франція Блонє, Польща. Автомобіль:НОМЕР_1. 2. Міжнарождні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_3. 3. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місяця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_4. 4. Транспортно-експедиторське обслуговування. (а.с.38-42);

- CMR №140218 по перевезенню вантажу за маршрутом Blonie, Польща - Дергачі, Україна (перевізник ТОВ "Автобізнессервіс"); рахунок на оплату №140218 від 05.10.2016 на суму 13000,00 грн. і підписаний сторонами без претензій Акт надання послуг №140218 від 05.10.2016 (а.с.43-45);

- CMR №141170 по перевезенню вантажу за маршрутом Blonie, Польща - Харків, Україна (перевізник ОСОБА_7 UKRAINA); рахунок на оплату №141170 від 17.10.2016 на суму 62500,00 грн., Акт надання послуг №141170 від 17.10.2016 (а.с.46-48);

- CMR №142172 по перевезенню вантажу за маршрутом Blonie, Польща - Дергачі, Україна (перевізник - ОСОБА_6 UKRAINA); рахунок на оплату №142172 від 22.10.2016 на суму 15000,00 грн., Акт надання послуг №142172 від 22.10.2016 (а.с.49-51);

- CMR №139564 по перевезенню вантажу за маршрутом Blonie, Польща - Дергачі (перевізник - ОСОБА_6 UKRAINA); рахунок на оплату №139564 від 22.10.2016 на суму 9500,00 грн., Акт надання послуг №139564 від 22.10.2016 (а.с.52-54);

- CMR №141591 по перевезенню вантажу за маршрутом Blonie, Польща - Дергачі (перевізник - ОСОБА_6 UKRAINA); рахунок на оплату №141591 від 22.10.2016 на суму 25000,00 грн., Акт надання послуг №141591 від 22.10.2016 (а.с.55-57);

Також позивачем надані до матеріалів справи податкові накладні (а.с.58-65) із зазначенням наступної номенклатури товарів/послуг продавця:

- від 14.09.2016 №33 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_2. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_2. 3. Транспортно-експедиторське обслуговування);

- від 05.10.2016 №15 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_5. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_5. 3. Транспортно-експедиторське обслуговування);

- від 12.10.2016 №37 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_6. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_6. 3. Транспортно-експедиторське обслуговування);

- від 17.10.2016 №47 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_7. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - Харків, Україна. Автомобіль: НОМЕР_7 3. Транспортно-експедиторське обслуговування);

- від 24.09.2016 №48 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_3. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_3. 3. Транспортно-експедиторське обслуговування);

- від 22.10.2016 №56 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_8. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_8. 3. Транспортно-експедиторське обслуговування);

- від 22.10.2016 №57 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_8. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_8. 3. Транспортно-експедиторське обслуговування);

- від 22.10.2016 №58 (1. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю України. За маршрутом: Блонє, Польща - Ягодин, Україна. Автомобіль: НОМЕР_8. 2. Міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження. За маршрутом: Ягодин, Україна - с. Дергачі, Україна. Автомобіль: НОМЕР_8. 3. Транспортно-експедиторське обслуговування).

23.11.2016 відповідачем було перераховано на рахунок позивача суму 30033,00 грн. з призначенням платежу "за транспортні послуги згідно рахунку №141057 від 06.10.2016, у т.ч. ПДВ 20% - 338,83 грн., а 02.12.2016 відповідачем перераховано на рахунок позивача суму 33000,00 з призначенням платежу "за транспортні послуги згідно рахунку №141057 від 06.10.2016, у т.ч. ПДВ 20% - 338,83 грн., на підтвердження чого позивач надав копію Довідки ПАТ "Державний ощадний банк" від 09.08.2017 №11-1/2844 (а.с.66).

За поясненнями позивача вказана вище сума грошових коштів була прийнята в оплату інших замовлень відповідача, тому не врахована в розрахунках сторін за спірними послугами. Відповідач зі своєї сторони вимог про врахування цих коштів не висував.

Визначаючи характер спірних правовідносин суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали справи свідчать, що за вказаним Договором на транспортно-експедиторське обслуговування між сторонами виникли правовідносини з приводу надання транспортно-експедиторських послуг та перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполучені.

Заперечуючи факт надання позивачем відповідачу послуг за вказаним Договором, відповідач посилається на ненадання суду доказів замовлення таких послуг, а саме відсутність у справі відповідних заявок-договорів, які є обов'язковими до складання, та відсутність доказів виконання перевезення за наданими суду CMR безпосередньо відповідачем.

Позивач дійсно не надав в матеріали справи письмових заявок-договорів щодо перевезень за CMR, посилаючись на оформлення замовлень щодо цих перевезень в усній формі та шляхом обміну електронними листами, проте належних доказів цього суду також не надав.

Разом із цим, як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень представника позивача, ТОВ "Транспортир Форвардинг" є суб'єктом господарської діяльності, який надає послуги транспортного експедирування, тому дійсно не здійснювало безпосереднього перевезення вантажу згідно означених вище CMR.

Позивач довів, що шляхом підписання між позивачем та відповідачем без застережень Актів надання послуг: №135921 від 14.09.2016 на суму 7500,00 грн., у тому числі сума 1500,00 грн. транспортно експедиторське обслуговування з ПДВ (а.с.37), №138874 від 24.09.2016 на суму 31000,00 грн., у тому числі сума 2000,00 грн. транспортно-експедиторське обслуговування з ПДВ (а.с.42); №140218 від 05.10.2016 на суму 13000,00 грн., у тому числі сума 3800,00 грн. з ПДВ (а.с.45); №141170 від 17.10.2016 на суму 62500,00 грн., у тому числі 2000,00 грн. транспортно-експедиторське обслуговування з ПДВ (а.с.48); №142172 від 22.10.2016 на суму 15000,00 грн., у тому числі сума 7000,00 грн. транспортно-експедиторське обслуговування з ПДВ (а.с.51); №139564 від 22.10.2016 на суму 9500,00 грн., у тому числі 4000,00 грн. транспортно-експедиторське обслуговування з ПДВ (а.с.54); №141591 від 22.10.2016 (а.с.57) - відповідач визнав факт надання йому позивачем послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом та транспортно-експедиторських послуг за міжнародними договорами перевезення за маршрутами, які відповідають означеним вище CMR.

Вирішуючи питання, чи є надані позивачем докази достатніми для встановлення факту надання ним відповідачеві означених вище послуг перевезення вантажу та транспортно-експедиційного обслуговування, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За статтею 78 Господарського кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що за умовами пунктів 5.1. та 5.3. Договору, дії сторін спрямовані на досягнення згоди на виконання певного перевезення та факт дійсного виконання такого перевезення мали оформлюватися низкою документів, серед яких має бути заявка-договір на кожне окреме перевезення.

Разом із цим відступлення сторін від умов договору в частині належного оформлення заявки-договору у вигляді двостороннього письмового документа за умови фактичного прийняття позивачем до виконання замовлення відповідача на певні перевезення та подальше здійснення таких перевезень саме в інтересах позивача підтверджено безпосередньо двосторонніми Актами прийняття таких послуг, які були підписані без будь-яких заперечень.

Отже, означені Акти прийняття послуг слід визнати достовірними та достатніми доказами, які у сукупності з рештою встановлених судом обставин підтверджують факт надання позивачем відповідачеві послуг транспортно-експедиційного обслуговування на загальну суму 195500,00 грн., до яких включено окремо вартість перевезення за вказаними CMR та вартість транспортно-експедиторських послуг позивача.

Відносно заперечень відповідача, що підписи на заявках-договорах та на актах надання послуг не належать ФОП ОСОБА_5, крім того, відбиток печатки на вказаних документах має ознаки подібності, але не є відбитком печатки відповідача, у їх оцінці суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідач не навів відповідного обґрунтування та не надав будь-яких доказів на підтвердження таких тверджень.

Так представник позивача посилався в судових засіданнях на ту обставину, що обидві заявки-договори виконані на двох окремих аркушах, в яких на першому аркуші містяться умови перевезення, а на другому аркуші зазначені тільки реквізити та підписи сторін, що може бути використаним для виготовлення будь-якої заявки. Разом із цим відповідач не надав суду відповідних доказів про використання між сторонами таких інших договорів-заявок, які дійсно були підписані між сторонами.

Натомість, як вбачається із реквізитів вказаного Договору №122 від 31.08.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування, договорів-заявок та Актів прийняття послуг, в цих документах зазначено, що вони підписані зі сторони Експедитора ОСОБА_5, підписи якого на усіх документах є подібними та засвідчені печаткою цього підприємця.

Таким чином, заперечуючи факт підписання означених вище договорів-заявок та не визнаючи факт підписання вказаних вище Актів надання послуг, які були оглянуті судом в судовому засіданні в оригіналах, відповідач не навів переконливих фактів та аргументів, які б надавали суду підстави для сумнівів щодо дійсності цих документів та їх перевірки на предмет фальсифікації шляхом проведення судової експертизи (почеркознавчої та реквізитів документів). Окремого клопотання про призначення судом такої експертизи зі своєї сторони відповідач суду не подавав.

Щодо посилання відповідача, що наявність наданих позивачем товарно-транспортних накладних міжнародного зразку (CMR) не можна вважати належним доказом, адже у всіх накладних у графі перевізник зазначені інші юридичні особи або фізичні особи-підприємці ніж відповідач, то як встановила колегія суддів, дійсно ТОВ "Транспортир Форвардинг" не вказаний у означених CMR, як перевізник. Однак, як встановлено вище, позивач не здійснював зазначених у цих CMR перевезень особисто, оскільки у свою чергу на виконання замовлень відповідача з перевезення певних вантажів замовив ці послуги у інших осіб - перевізників, які й вказані у цих CMR.

Відносно заперечення відповідача про недопустимість посилань суду першої інстанції у якості доказу надання послуг із перевезення на податкові накладні, з огляду на той факт, що податкова накладна це звітність, яку складає платник податку із постачання товарів/послуг і вона не може слугувати доказом факту укладення угод між сторонами та їх виконання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції Закону №909-VIII від 24.12.2015) на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (абзац перший пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України із змінами, внесеними згідно із Законом №4834-VI від 24.05.2012).

Згідно абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції Закону №71-VIII від 28.12.2014) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Як вбачається з наданих суду податкових накладних, позивач, здійснивши реєстрацію податкових зобов'язань, що виникли при здійсненні операцій з надання відповідачу послуг перевезення та транспортного експедирування, виконав наведені вище приписи законодавства.

Відтак колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що податкові накладні є недопустимим доказом надання послуг із перевезення, з тих підстав, що складання таких документів прямо передбачено умовами пунктами 5.3. Договору, а реєстрація позивачем цих документів в системі електронної звітності Державної фіскальної служби України може свідчити про фактичне надання позивачем послуг, щодо яких ним заявлено про утворення відповідних податкових зобов'язань, а відтак такі документи також є непрямими доказами виникнення спірних господарських зобов'язань.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 195500,00 грн. заборгованості обґрунтовані позивачем належними і допустимими доказами, які відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України є достатніми, оскільки у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність у відповідача заборгованості на суму 195500,00 грн. за наданими позивачем послугами за Договором №122 від 31.08.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування.

Наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не довів факт надання послуг з перевезення відповідачеві, але місцевий господарський суд встановив ці обставини як доведені.

Обов'язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За наведених вище обставин, які свідчать про порушення встановлених в пункті 5.5 умов Договору строків оплати наданих послу (протягом 14 банківських днів, які відраховуються з наступного дня після отримання Експедитором оригіналів документів, передбачених пунктом 5.3 Договору, якщо інше не зазначено в заявці-договорі), суд апеляційної інстанції вважає встановленим факт порушення відповідачем майнових прав позивача на отримання плати за надані ним послуги.

Згідно пунктів 6.1., 6.2. вказаного Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по даному договору. Взаємна відповідальність сторін регулюється законодавством України та даним договором.

Так, згідно зі статтею 934 Цивільного кодексу України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

За приписами статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань, позивач нарахував на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та просить стягнути з відповідача 4836,55 грн. - 3% річних, 23306,15 грн. - інфляційних втрат та 21582,29 грн. - штрафних санкцій на підставі частини 6 статті 231 Господарського кодексу України.

За своїм змістом заявлені до стягнення з відповідача штрафні санкції у сумі 21582,29 грн. є пенею.

В силу частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як роз'яснено в абзацах 3 та 4 підпунктів 2.1. та 2.2. пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Дослідивши умови укладеного між сторонами Договору, колегія суддів погоджується з суду першої інстанції, який встановив, що умовами цього Договору не передбачено відповідальності відповідача за несвоєчасну оплату у вигляді пені, а тому вимоги позивача про стягнення пені в сумі 21582,29 грн. не ґрунтуються на чинному законодавстві та задоволенню не підлягають.

До того ж, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував до стягнення з відповідача 4836,55 грн. - 3% річних за період з 05.10.2016 по 28.08.2017 та 23306,15 грн. - інфляційних втрат за період з жовтня 2016 по липень 2017.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача з нарахування трьох процентів річних, колегія суддів погоджується, що судом правильно встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача цих коштів підлягають частковому задоволенню на суму 4833,85 грн., оскільки позивачем не було враховано, що у 2016 році 366, а не 365 днів.

Тому, враховуючи, що відповідач прострочив виконання свого грошового зобов'язання з оплати виконаних послуг, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача разом із сумою 195500,00 грн. основного боргу також 3 % річних у сумі 6565,00 грн., а в частині стягнення 3% річних у сумі 2,70 грн. обгрунтовано відмовив.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд першої інстанції правильно зазначив, що у пункті 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено господарським судам, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який правильно визначив, що застосований позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить вищевикладеним приписам постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а тому інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з листопада 2016 по липень 2017 року становлять 18875,27 грн., а в решті частини заявлених до стягнення інфляційних втрат у сумі 4430,88 грн. слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Наведені відповідачем доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування, тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/8354/17 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_5.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 04.06.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова