ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Черкаси справа № 925/273/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Корсика» до фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії Вячеславівни про стягнення 11628 грн. 03 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Корсика» звернувся в господарський суд з позовом до фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії Вячеславівни (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору купівлі - продажу № 202001 від 17.07.2016 року, 8000 грн. 00 коп. основного боргу, 2048 грн. 82 коп. пені, 267 грн. 21 коп. 3 % річних, 1312 грн. 00 коп. інфляційних втрат, що разом становить 11628 грн. 03 коп. та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов'язань з оплати поставленого йому позивачем товару згідно договору купівлі - продажу № 202001 від 17.07.2016 року та отриманого ним згідно видаткової накладної № 241002 від 29.08.201 року.

Ухвалою суду від 02.04.2018 року розгляд справи № 925/273/18 було призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 25.04.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Відповідач вимоги ухвали суду від 02.04.2018 року не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти позову не заперечував.

В засідання суду 10.05.2018 року сторони явку своїх представників без поважних причин не забезпечили, хоч про місце, дату і час судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень(а. с. 28-29, 34).

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними для спрощеного провадження.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, судом прийнято рішення у справі без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

21.07.2017 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Корсика», як продавець, і відповідач - фізична особа-підприємець Міщенко Наталія Вячеславівна, як покупець, уклали договір купівлі - продажу № 202001 (далі - Договір, а. с. 14-15), за умовами п. п. 1.2. якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити товар, отриманий по видатковій накладній згідно рахунку-фактури, яка видається для покупця в кожному окремому випадку отримання товару. Предметом даного договору є товар, найменування, кількість та вартість якого зазначена в рахунках-фактурах, що видаються на замовлені партії товару (п. п. 1.1.).

Сторони погодили усі істотні умови договору, і зокрема, домовилися про таке:

п. п. 2.1. - товар відпускається покупцю на підставі видаткової накладної згідно рахунка - фактури;

п. п. 2.5. - оплата за отриманий товар здійснюється на розрахунковий рахунок продавця в строк, вказаний в рахунку-фактури;

п. п. 4.2.2. - покупець зобов'язаний оплатити товар в розмірах і терміни, установлені договором;

п. п. 6.1. - у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством;

п. п. 6.2. - за прострочення здійснення розрахунку за товар в термін, вказаний в п. п. 2.5. даного договору, покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню а розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, за кожен день прострочення платежу;

п. п. 6.3. - оплата суми пені не звільняє покупця від виконання ним своїх зобов'язань по даному договору.

Договір підписаний представниками обох сторін, скріплений їхніми печатками, набрав чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017 року.

Відповідно до п. п. 9.3., закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов'язку виконати взяті на себе зобов'язання та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Як вбачається із видаткової накладної № 241002 від 29.08.2017 року, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар - шина гумова TAITONG 385/65R22/5-20HS106 в кількості 4 шт. та шина гумова TAITONG 315/80R22/5-20HS101 в кількості 2 шт. на загальну суму 35899 грн. 99 коп. з ПДВ (а. с. 16).

На виконання умов договору позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 18-2400023 від 28.08.2017 року на зазначену у видатковій накладній суму - 35899 грн. 99 коп. з ПДВ із повідомленням, що рахунок підлягає оплаті в день його отримання (а. с. 17).

У зв'язку з невиконанням відповідачем його обов'язків з оплати отриманого товару та з метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію № 07-041017 від 04.10.2017 року щодо сплати заборгованості за договором купівлі-продажу із змісту якої вбачається, що станом на 04.10.2017 року відповідач сплатив на користь позивача 10899,99 грн. за поставлений товар, тому останній вимагав перерахувати на його поточний рахунок до 04.11.2017 року залишок боргу - 25000 грн. та повідомив, що у разі невиконання цієї претензії буде змушений звернутися до суду.

Відповідачем зазначена претензія залишена без відповіді та виконання.

У позовній заяві позивач зазначає, що станом на момент подання позову сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором купівлі - продажу № 202001 від 21.07.2017 року становить 8000 грн., яка і заявлена до стягнення.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору купівлі - продажу № 202001 від 21.07.2017 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов'язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов'язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд вбачає, що договір поставки, укладений сторонами з дотриманням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, ними виконувався.

Наявність підпису представника і печатки відповідача на видаткових накладних в графах про отримання товару свідчать про приймання цього товару без застережень.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи, умови договору купівлі - продажу та норми законодавства, суд вважає обґрунтованими і доказаними вимоги позивача в щодо стягнення боргу за товар, поставлений на підставі договору купівлі - продажу № 202001 від 17.07.2016 року і видаткової накладної № 241002 від 29.08.2017 року, рахунку на оплату № 18-2400023 від 28.08.2017 року відповідачем належними і допустимими доказами не спростовані, тому вимога позивача підлягає задоволенню у судовому порядку.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем строків оплати товару, позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача 2048 грн. 82 коп. пені, 267 грн. 21 коп. 3 % річних, 1312 грн. 00 коп. інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних відповідає п.п. 6.2. Договору, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ч.6 ст. 232 ГК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, пеня, інфляційні втрати та 3 % річних нараховані на фактичні суми боргу, враховано прострочення за відповідні періоди, їх розрахунок відповідає умовам договору, судом перевірений, тому вказані вимоги підлягають задоволенню також у заявленій сумі.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за поставлений товар, прострочив їх оплату, тому позовні вимоги про стягнення 8000 грн. основного боргу, 2048 грн. 82 коп. пені, 1312 грн. інфляційних втрат, 267 грн. 21 коп. 3% річних, судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються повністю.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії Вячеславівни, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 18010, АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Креді Агріколь Банк» м. Черкаси, МФО 300614 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Корсика», , місцезнаходження: 21022, м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 24А, р/р 5848 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528 - 8000 грн. основного боргу, 2048 грн. 82 коп. пені, 1312 грн. інфляційних втрат, 267 грн. 21 коп. 3% річних, 1762 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 04.06.2018 року.

Суддя В.М. Грачов