РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2018Справа № 910/3247/18

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомДержавної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут"
провнесення змін до договору № 53-К від 19.12.2017
Представники:
від позивачаКалінський С.В. - представник за довіреністю
від відповідачаЗоріна О.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" про внесення змін до договору № 53-К від 19.12.2017, укладеного між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" за результатами проведення публічних закупівель на суму 3 288 657 грн 66 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2017 останній отримав від Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України інформацію щодо зменшення фінансування за КЕКВ 2210 на 8 946 грн. 05 коп. та 31 800 грн. 00 коп. відповідно, та після проведення усіх змін станом на 22.12.2017 усі вільні асигнування по КЕКВ 2210 в частині видатків для закупівлі майна для внутрівідомчої передачі було використано для проведення розрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" за поставлений товар згідно умов договорів №№ 40-К, 41-К, 42-К, 43-К та 48-К, у зв'язку з чим, позивач просить суд внести зміни до договору № 53-К від 19.12.2017, вказавши кількість товару: 0, та ціну договору: 0 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/3247/18 та розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2018.

11.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

11.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" з вимогами до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" про "визнання недійсною частину договору № 53-К від 19.12.2017, додаткова угода № 1 від 20.12.2017, а саме: пункти 1.3 та 6.2.3 та пункту 4.1 в частині застережень "при наявності бюджетного фінансування" та "по мірі надходження бюджетних коштів".

12.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 позовну заяву залишити без руху, у зв'язку з не наданням позивачем належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху дня усунення недоліків позовної заяви.

23.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

24.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" надійшла заява про сплату судового збору за зустрічну позовну заяву у розмірі встановленому нормами Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2018, на підставі частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" з вимогами до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" про "визнання недійсною частину договору № 53-К від 19.12.2017, додаткова угода № 1 від 20.12.2017, а саме: пункти 1.3 та 6.2.3 та пункту 4.1 в частині застережень "при наявності бюджетного фінансування" та "по мірі надходження бюджетних коштів" та додані до неї матеріали повернуто без розгляду.

У підготовчому засідання 26.04.2018 суд на місці постановив закрити підготовче засідання та призначити справу для розгляду по суті на 31.05.2018

В судове засідання 31.05.2018 для розгляду справи по суті заявились представники позивача та відповідача та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 31.05.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" (продавець за договором) та Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (покупець за договором) укладено договір № 53-К (далі договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується у 2017 році продати і відвантажити речове майно - тканину (ДК 021:2015:19210000-1 - Натуральні тканини) в асортименті, кількостях та за цінами, зазначеними у специфікації (пункт 1.2 цього договору), а покупець - забезпечити приймання та оплату товару згідно з умовами цього договору.

У відповідності до пункту 1.2 договору сторонами погоджено специфікацію, згідно змісту якої продавець передає покупцю тканину - бязь відбілену (бавовна - 100%) у кількості 94 993,0 метрів погонних, кінцевим строком поставки 28.12.2017, за ціною 34,62 грн. з урахуванням податку на додану вартість, загальною вартістю 3 228 657 грн 66 коп.

Згідно з пунктом 1.3 договору обсяг закупівлі може бути зменшений залежно від фінансування витків.

За умовами пункту 3.1 договору ціна договору становить 3 288 657 грн 66 коп., в тому числі, податок на додану вартість - 548 109 грн 61 коп. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, податок на додану вартість, всі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Розрахунок за цим договором проводиться шляхом оплати товару покупцем до 31.12.2017 при наявності бюджетного фінансування, по факту поставки та з дати отримання товару на склад отримувача по мірі надходження бюджетних коштів на підставі належним чином оформлених накладних та рахунків-фактур продавця (пункту 4.1 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору, кінцевий строк поставки товару не пізніше 28.12.2017.

Пунктом 5.3 договору визначено, що поставка товару здійснюється продавцем за заявкою покупця в упаковці, яка забезпечує збереження товару під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та зберіганні, за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 27, Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України". Товар поставляється відповідно до специфікації (пункт 1.2 договору) з дати видачі заявки покупцем. У разі відсутності заявки товар не поставляється.

Згідно з пунктом 10.1. договору сторонами погоджено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017.

Додатковою угодою № 1 від 20.12.2017 сторонами було погоджено внесення змін до договору № 53-К від 19.12.2017 в частині визначення реквізитів покупця.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи видаткових накладних та листа № 979 від 29.12.2017 Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" продавцем було поставлено товар у відповідності до умов договору № 53-К від 19.12.2017. У вказаному листі позивачем вказано, що товар знаходиться на складі покупця за адресою: місто Київ, вулиця Святошинська, 27, що узгоджується з пунктом 5.3 договору.

До листа № 979 від 29.12.2017 Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" додано проект додаткової угоди № 2 до договору № 53-К від 19.12.2017 стосовно внесення змін до пунктів 1.2, 3.1 договору, а саме зменшення ціни договору та загальної вартості товару до нуля, у зв'язку з тим, що позивачем отримано від департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України інформацію у формі витягу № 1796 з реєстру змін №163 від 14.12.2017 та витягу № 1898 з реєстру змін № 172 від 19.12.2017 про зменшення фінансування за КЕКВ 2210 на 8946,5 тис.грн. та 31800 тис.грн.

Відповідно до заяви № 3 від 16.01.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" було висловлено відмову від внесення змін до діючих договорів та вимогу про належне виконання договірних зобов'язань.

Позивач звернувся до суду з позовом про внесення змін до пунктів 1.2, 3.1 договору № 53-К від 19.12.2017, укладеного між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут", у зв'язку із зменшенням зменшення фінансування за КЕКВ 2210 в частині видатків для закупівлі майна для внутрівідомчої передачі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору сторонами суду не повідомлено.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта цієї статті визначає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 27.02.2018 та від 04.04.2018 Верховного Суду по справах № 927/764/17 та № 916/545/17.

Проте, всупереч обов'язку доказування, позивачем доказів існування всіх умов за наявності яких договір № 53-К від 19.12.2017 могло б бути змінено на підставі статті 652 Цивільного кодексу України до матеріалів справи не представлено. Зокрема, у даному випадку позивачем не доведено суду обставин того, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Щодо посилань позивача на зменшення бюджетного фінансування в якості підстави для внесення змін до договору, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 12 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

За приписами частини 4 статі 11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами статті 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Тобто, у даному випадку суд зазначає, що відсутність бюджетних коштів, достатніх для виконання грошового зобов'язання за договором поставки, ніяким чином не є обставиною, наявність якої згідно статті 652 Цивільного кодексу України могла б бути підставою для внесення змін до договору та не нівелює обов'язку покупця оплатити замовлений та поставлений продавцем товар. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 по справі № 921/7/17-г/17.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування всіх умов за наявності яких договір № 53-К від 19.12.2017 могло б бути змінено на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, вимоги позивача про внесення змін до пунктів 1.2, 3.1 договору № 53-К від 19.12.2017, укладеного між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут", визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017, № 2246-VIII, з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить - 1762 гривень.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 350 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в 1 розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи викладене, при зверненні з позовом до суду з вимогами про внесення змін до пункту 1.2. та пункту 3.1 договору № 53-К від 19.12.2017, позивач повинен був сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 3 524 грн 00 коп. Проте, до позовної заяви позивачем додано платіжне доручення № 192 від 26.02.2018, яке свідчить про сплату останнім судового збору в сумі 1 762 грн 00 коп. Таким чином, враховуючи те, що позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі, з позивача підлягає стягненню в державний бюджет України 1 762 грн 00 коп. недоплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" про внесення змін до договору № 53-К від 19.12.2017, укладеного між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут", виклавши п. 1.2 договору у наступній редакції:

"1.2.

№ з/пНайменування товару та назва документу, який підтверджує його якістьОд. виміруВсьогоКінцевий строк поставкиЦіна за одиницю з ПДВ, грн.Загальна сума з ПДВ, грн.
1.Бязь відбілена (бавовна - 100%)м.пог.028.12.201734,620
Разом по специфікації, грн. 0
відмовити в повному обсязі.

2. В задоволенні позовних вимог Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут" про внесення змін до договору № 53-К від 19.12.2017, укладеного між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрозбут", виклавши п. 3.1. договору у наступній редакції: "3.1. Ціна цього Договору становить 0 (нуль) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ - 0 (0) гривень 00 копійок. Ціна Договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, ПЩДВ, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару", відмовити в повному обсязі.

3. Стягнути з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (03680, місто Київ, вулиця Святошинська, будинок 27, ідентифікаційний код 41220556) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. недоплаченого судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 14.06.2018

Суддя Н.Б. Плотницька