КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. Справа№ 911/3423/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Мовчан А.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Федонюк М.І. - представник за довіреністю № 1.23-41 від 23.06.2015 р.;

від відповідача: Боришкевич В.О. - представник за довіреністю № 15-09 від 15.01.2018 р.;

від третьої особи: Дяченко С.В. - представник за довіреністю № 25/1/3-Д від 02.01.2018 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2018 року

у справі № 911/3423/17 (суддя Подоляк Ю. В.)

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Аеротехніка-МЛТ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції України

про стягнення 1 323 565,73 грн.

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Аеротехніка-МЛТ" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекції України про стягнення 1 323 565,73 грн. збитків.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.02.2018 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2018 року у справі № 911/3423/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звернення з даним позовом до суду позивач обґрунтовує результатами ревізії та на підставі акту ревізії № 06-21/29 від 18.04.2016 р. просить суд стягнути з відповідача збитки, що є різницею між фактично понесеними відповідачем витратами та включеною до акту виконаних робіт вартістю робіт. А тому, на думку апелянта, суд при винесенні рішення не встановив повноту обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильності встановлення фактичних обставин, зокрема внаслідок необґрунтованої оцінки наданих доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2018 року відкрито провадження по справі № 911/3423/17 та призначено до розгляду на 29.05.2018 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2018 року враховуючи перебування з 29.05.2018 року по 03.06.2018 року у відпустці судді Пономаренка Є. Ю., який не є головуючим суддею, справу № 911/3423/17 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 25.05.2018 року, справу № 911/3423/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Кропивна Л. В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2018 року апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України прийнято до провадження у складі колегії суддів Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Кропивна Л. В.

Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні 29.05.2018 р. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.05.2018 р. проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.11.2009 р. між Державним підприємством обслуговування повітряного руху (замовник) та ТОВ «Науково виробниче підприємство «Аеротехніка-МЛТ» (виконавець) було укладено договір про встановлення обладнання автоматизованої системи керування повітряним рухом "Роксолана" для Львівського РСП № М10/2009 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач - замовник доручає та оплачує, а відповідач - виконавець зобов'язується поставити і встановити обладнання та програмне забезпечення (спеціальне математичне забезпечення - СМЗ) автоматизованої системи керування повітряним рухом та диспетчерського тренажера (за заявкою замовника), для Львівського РСП згідно з технічними завданнями, які мають розроблятися з урахуванням вихідних вимог "автоматизована система керування повітряним рухом центру організації повітряного руху Львівського РСП", на умовах DDP відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс - 2000", за адресою: м. Львів, аеропорт.

Відповідно до п. 3.3 договору загальна ціна договору становить 38 720 629,77 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 6 453 438,29 грн.

Згідно з пунктами 3.5, 3.6 договору замовник переказує виконавцю попередню оплату у розмірі 30% від ціни АС КПР/ДТ, на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури виконавця у строк не пізніше 20 робочих днів з дня отримання такого рахунку. Сплату наступних 30% від ціни АС КПР/ДТ замовник здійснює після проведення заводських випробувань обладнання і підписання відповідних актів, на підставі належним чином оформлених рахунків-фактур виконавця у строк не пізніше 20 робочих днів з дня отримання таких рахунків. Сплата відбувається двома траншами: 30% від ціни ДТ після проведення заводських випробувань обладнання ДТ, 30% від ціни АС КПР після проведення заводських випробувань обладнання АС КПР. Сплату наступних 20% від ціни АС КПР/ДТ замовник здійснює після монтажу обладнання на об'єкті і підписання відповідних актів, на підставі належним чином оформлених рахунків-фактур виконавця у строк не пізніше 20 робочих днів з дня отримання таких рахунків. Сплата відбувається двома траншами: 20% від ціни ДТ після монтажу обладнання ДТ, 20% від ціни АС КПР після монтажу обладнання АС КПР.

Остаточний розрахунок з виконавцем замовник здійснює після надання всіх супровідних послуг за договором у повному обсязі та затвердження актів приймання-передавання наданих послуг за договором, на підставі належним чином оформлених рахунків-фактур виконавця у строк не пізніше 20 робочих днів з дня отримання таких рахунків. Остаточний розрахунок відбувається чотирма траншами: 15% від ціни ДТ після надання супровідних послуг, що передують дослідної експлуатації ДТ, 15% від ціни АС КПР після надання супровідних послуг, що передують дослідної експлуатації АС КПР, 5% від ціни ДТ після проведення приймальних випробувань ДТ, 5% від ціни АС КПР після приймальних випробувань АС КПР (п. 3.8 договору).

Пунктом 6.1 договору визначено, що виконавець гарантує усунення дефектів АС КПР/ДТ, виявлених від час експлуатації в період дії гарантії: на обладнання - 12 місяців після дати підписання акту приймання-передавання наданих послуг, але не пізніше 18 місяців після передачі обладнання за видатковими накладними; на СМЗ - 24 місяці після дати підписання акту приймання-передавання наданих послуг.

Згідно з п. 11.4 договору до даного договору додаються додатки, які складають його невід'ємну частину: додаток № 1 - етапи виконання договору та суми до сплати; додаток № 2 - специфікація обладнання АС КПР; додаток № 3 - специфікація обладнання диспетчерського тренажера; додаток № 4 - форма "акту приймання-передавання наданих послуг".

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2011 р., а щодо гарантійних зобов'язань - зі спливом строків, зазначених у п 6.1. договору (п. 10.1 договору).

Додатковими угодами до договору від 18.11.2009 р. № М10/2009 сторонами внесено зміни до договору, зокрема, додатковою угодою від 23.02.2016 № 11 продовжено строк дії договору до 30.06.2016 р.

В матеріалах справи міститься акт ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 06-21/29 від 18.04.2016 р., проведеної Державною фінансовою інспекцією України за період з 01.05.2014 р. по 01.01.2016 р., складеного у присутності директора та головного бухгалтера Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

У вказаному акті, зокрема, зазначено про нанесення позивачу матеріальної шкоди на суму 1 323 565,73 грн., у зв'язку з включенням відповідачем до актів виконаних робіт не підтверджених витрат, що є порушенням п. 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. Вказаний акт підписаний представниками позивача з запереченнями.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує результатами проведення Державною фінансовою інспекцією України за період з 01.05.2014 р. по 01.01.2016 р. ревізії, у зв'язку з чим на підставі акту ревізії від 18.04.2016 р. № 06-21/29 просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 1 323 565,73 грн., що є різницею між фактично понесеними відповідачем витратами та включеною до акту виконаних робіт вартістю робіт. При цьому, позивач зазначає, що у нього відсутні заперечення чи зауваження стосовно належності виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04.07.2011 р. у справі N 42/78-10.

У розумінні чинного господарського законодавства збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

При цьому зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань настає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника. Кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання. На нього покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір. Застосування принципу вини як умови відповідальності за порушення зобов'язання, пов'язане також з необхідністю з'ясування таких обставин, як вина кредитора або вина обох сторін.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Обов'язок доказування збитків та їх обґрунтування покладається на позивача, оскільки збитки мають реальний характер, тому позивач вважаючи, що його права були порушені, а ним понесені збитки, повинен довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає на недоведеності позивачем обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача - протиправної поведінки відповідача, збитків, причинно-наслідкового зв'язку, що свідчить про недоведеність позовних вимог та виключає стягнення визначеного позивачем розміру збитків.

Акт ревізії Державної фінансової інспекції № 06-21/29 від 18.04.2016 р., на який посилається позивач в підтвердження своєї правової позиції, не є належним доказом вини відповідача та доказом наявності збитків з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, актом № 06-21/29 від 18.04.2016 р ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України за період з 01.05.2014 р. по 01.01.2016 р., складеного Державною фінансовою інспекцією України, встановлено, що ТОВ НВП «Аеротехніка-МЛТ» в порушення п. 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 включено до актів виконаних робіт витрати, які фактично та документально не підтверджені на загальну суму 1 323 565,73 грн., чим нанесено позивачу матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Як встановлено в акті ревізії, за період з 01.05.2014 р. по 01.01.2016 р. ТОВ НВП «Аеротехніка-МЛТ» виконано та передано робіт замовнику по договору № 10/2009 від 18.11.2009 р. на загальну суму 8 794 724,15 грн.

Матеріали справи не містять жодних претензій позивача щодо об'єму чи якості виконаних робіт по вказаним вище роботам.

У п.3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, чинною на момент проведення ревізії, (далі - Порядок) зазначено, що акт ревізії це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Згідно з п.50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011 для виконання покладених на неї завдань Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частина 2 ст.15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачає, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Однак, виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Відповідна позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 22.01.2013 р. № 3-69гс12.

Відтак, встановлення контролюючим органом в ході перевірки фінансово-господарської діяльності Державно підприємства обслуговування повітряного руху невідповідності щодо вартості виконаних робіт, не може бути підставою для стягнення з відповідача збитків у розмірі завищеної суми.

Позивачем не доведена протиправна поведінка відповідача у вигляді порушення умов договору, зокрема, в частині встановленої ціни, як і не доведене настання реальних збитків позивача, тобто витрат які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч.2 ст. 22 ЦК України). Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором та спричинення збитків позивачеві.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору № М10/2009 від 18.11.2009 р. в частині нанесення збитків позивачу, не доведено протиправної поведінки відповідача, яка спричинила йому збитки, вини відповідача у понесених позивачем збитках, колегія суддів дійшла погоджується з судом першої інстанції, що заявлені вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 20.02.2018 року у справі № 911/3423/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2018 р. у справі № 911/3423/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2018 р. у справі № 911/3423/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2018 року у справі № 911/3423/17.

5. Матеріали справи № 911/3423/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.06.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна