РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2018Справа № 910/4449/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Астаповій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тінент" про зобов'язання демонтування обладнання, за участю представників позивача - Майданика В.Ю., довіреність № б/н від 02.01.2018 року, відповідача - Поліщук О.Г., довіреність № б/н від 14.05.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про зобов'язання демонтувати обладнання, що встановлено на першому поверсі будинку, за адресою АДРЕСА_1, з титульного боку будівлі у вигляді витяжного, вентиляційно-кондиціонерного устаткування.

Позов мотивований тим, що до позивача, як до баласоутримувача / управителя будинку за адресою АДРЕСА_1 цього будинку, ОСОБА_3 зі скаргою на дії відповідача, який встановив під вікнами ОСОБА_3 витяжне, вентиляційно-кондиціонерне устаткування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2018 року відкрито провадження у справі та справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.05.2018 року.

04.05.2018 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові з підстав відсутності порушення прав та інтересів позивача.

16.05.2018 року позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 16.05.2018 року.

В судовому засіданні, що відбулось 16.05.2018 року було оголошено перерву на 04.06.2018 року.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (підприємство), перейменоване відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Підприємство утворене рішенням Печерської районної у місті Києві ради від 18.10.2007 року № 9. Власником Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

13.02.2015 року Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, на підставі закону України "Про місцеве самоврядування", розпорядженням № 61 закріпила за позивачем, на праві господарського відання, управління об'єктами житлового і нежитлового фонду в тому числі і житловий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ч. 2. ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Положеннями частини 1 статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до пункту 1.4.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 14.05.2005 року, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Статтею 24 Житлового кодексу УРСР визначено, що житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого фонду і прибудинкової території.

За змістом статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Як зі змісту вказаних норм чинного законодавства, так позовних вимог, не вбачається правових підстав, що передбачали б надання позивачу повноважень звертатися до суду з вимогою усунути порушення, допущені відповідачами без дозвільної та проектної документації, чи захищати в суді порушені права співвласників будинку.

При цьому, позивачем не наведено доводів та доказів, з яких вбачалося б, в чому саме полягає у спірних правовідносинах порушення цивільних прав чи охоронюваних законом інтересів саме позивача в межах його правового статусу.

В той же час, згідно зі статтею 24 Закону України "Про основи містобудування" державний контроль у сфері містобудування здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, органами місцевого самоврядування та іншими уповноваженими на це державними органами.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З наведених норм вбачається, що контроль за дотриманням під час проведення будівельних робіт вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 910/20685/14 від 12.05.2015 року.

Відповідно до частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Тобто, у разі порушення відповідачем будівельних норм і правил, позов подає відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а не позивач.

Відтак суд приходить до висновку, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для зобов'язання відповідача демонтувати обладнання, що встановлено на першому поверсі будинку, за адресою АДРЕСА_1, з титульного боку будівлі у вигляді витяжного, вентиляційно-кондиціонерного устаткування не наведено, окрім того, судом не встановлено, а позивачем належним чином не доведено існування його порушеного права, а тому в позові слід відмовити у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 11.06.2018р.

Суддя С.О. Чебикіна