КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Справа№ 910/21825/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Художник-1»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018

у справі № 910/21825/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Вороніна Максима Валерійовича

до Житлово-будівельного кооперативу «Художник-1»

про стягнення 111665,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення основного боргу в сумі 100 449,60 грн. за поставлений за договором купівлі-продажу № 20/12 від 20.12.2016, але неоплачений товар, пені в сумі 8 715 грн., 3 % річних в сумі 1 395 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 106 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено основний борг в сумі 95 449,60 грн., пеню в сумі 8 715 грн., 3 % річних в сумі 1 262,09 грн., інфляційні втрати в сумі 1 106 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином доведений факт невиконання відповідачем свого обов'язку за спірним договором, проте при розрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу позивачем не враховано часткову оплату відповідачем 15.11.2017 заборгованості в сумі 5 000 грн.

Також суд першої інстанції зазначив про те, що позивачем допущено помилки у розрахунку 3 % річних, пені та інфляційних втрат, адже за умовами п. 3.3 спірного договору розмір місячного платежу має сплачуватись не пізніше 10 числа кожного календарного місяця (звітний місяць), тому першим днем невиконання грошового зобов'язання є 11 число кожного календарного місяця, в той час як позивач розраховував вказані вимоги з 10 числа, проте при перерахунку 3 % річних, пені та інфляційних втрат виявилось, що сума пені та інфляційних втрат є більшою, ніж заявлене позивачем до стягнення, а суму 3 % - меншою, а відтак, пеня та інфляційні втрати підлягають задоволенню за розрахунком позивача, а 3 % річних за уточненим розрахунком суду.

Крім того, при вирішення спору сторін по суті суд першої інстанції, зазначивши про те, що перерахування 15.11.2017 на виконання умов спірного договору 5 000 грн. свідчить про схвалення відповідачем спірного правочину та відповідно до приписів чинного законодавства унеможливлює визнання його недійсним з підстав підписання особою з перевищенням повноважень, не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що спірний договір є недійсним з огляду на те, що його від відповідача підписував голова правління Смірнов Андрій Анатолійович, оскільки в спірному договорі на підтвердження його повноважень зазначено, що діяв на підставі статуту та рішення Правління від 14.12.2016, в той час як момент підписання цього договору діяв статут в редакції 1966 року, тобто голова Правління перевищив свої повноваження, самостійно встановивши для себе повноваження на підписання такого договору, а також приховав від мешканців будинку факт укладення договору на невигідних для них умовах.

Не погоджуючись з рішенням, Житлово-будівельний кооператив «Художник-1» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

У апеляційній скарзі відповідач послався на те, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим, так як неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження і оцінки, та порушені норми процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті саме обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що спірний договір є недійсним.

Крім того відповідач зауважив на тому, що позивачем при розрахунку позовних вимог допущено помилку, а саме - замість суми основного боргу 100 444,60 грн. вказано 100 449,60 грн., що на 5 000 грн. більше, ніж сума, яка мала бути заявлена до стягнення (вказана думка відповідача є помилковою, адже різниця між вказаними сумами становить 5 грн., а не 5 000 грн. - примітка суду), що призвело також до помилок у розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Крім того, відповідач зазначив про те, що суд першої інстанції розглянув справу без повідомлення сторін, чим позбавив його можливості захищати свої законні інтереси в судовому засіданні.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018 справа № 910/21825/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою від 14.05.2018:

- Житлово-будівельному кооперативу «Художник-1» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельному кооперативу «Художник-1» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17;

- -встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 28.05.2018;

- роз'яснено сторонами, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17;

- роз'яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

24.05.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оспорюване рішення суду першої інстанції без змін з посиланням на те, що:

- позивачем не зазначено та не підтверджено відсутності у голови правління відповідача повноважень на підписання спірного договору, в той час як діями з боку відповідача спірний договір був схвалений;

- приписами ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, в той час як відповідачем не надано доказів визнання спірного договору в судовому порядку недійсним;

- щодо твердження відповідача про неправильність розрахунків зі стягнення заборгованості, інфляційних втрат, 3 % річних та пені, то, виходячи з доводів відповідача, суд при розрахунку основного боргу може і помилився, але не на 5 000 грн., в на 1 грн., в той час як заборгованість по сплаті інфляційних втрат, 3 % річних та пені взагалі судом не перераховувалась, а були прийняті розрахунки позивача та зазначено, що вони є меншими за перерахунок здійснений судом першої інстанції але, суд не вийшов за межі позовних вимог;

- за приписами чинного законодавства у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи (ч. 1 ст. 247 ГПК України), якими для цілей ГПК України є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки у цій справі ціна позову не перевищу вказану суму, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що справа має розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, при цьому відповідачу було надано можливість надати свої заперечення на позов шляхом направлення відзиву на позовну заяву до документів, які підтверджують заперечення відповідача, яку ним було реалізовано. Вказані обставини свідчать про реалізацію відповідачем свого права на захист його прав та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді вказаної справи колегія суддів враховує, що предметом розгляду у справі № 910/21825/17 вимоги про стягнення 111 665,60 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельному кооперативу «Художник-1» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17 відкрите 14.05.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 29.05.2018, апеляційна скарга має бути розглянута по 13.07.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

20.12.2016 позивач як продавець та відповідач як покупець уклали договір № 20/12 купівлі-продажу (далі Договір) (а.с. 9-12), в п. 1.1 якого погодили, що в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, позивач зобов'язується передати у власність тепловий вузол, склад, комплектація якого визначена в Специфікації № 1 до цього договору та який, встановлений за адресою: м. Київ, провул. Бастіонний, буд. 9, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором. Специфікація № 1 до цього договору є невід'ємною частиною цього договору.

В п. 3.1 Договору сторони погодили, що загальна ціна (вартість) Товару за Договором складає 351 556 грн. та не підлягає зміні протягом дії Договору.

20.12.2016 сторонами підписано Специфікацію № 1 до Договору, в якій визначено склад та комплектація товару, а також те, що його загальна вартість становить 351 556 грн.

Згідно з п. 2.1 Договору передача товару у власність відповідача здійснюється позивачем одночасно з підписанням сторонами цього договору.

Пунктом 2.2. Договору сторони погодили, що факт передачі товару у власність відповідачеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акта прийому-передачі товару або видаткової накладної, які підписуються обома сторонами у момент передачі-приймання товару. Товар передається у стані як «є».

Відповідно до п. 2.3 Договору, відповідач підписанням двостороннього акта прийому-передачі товару або видаткової накладної підтверджує, що він оглянув товар до підписання цього договору. Відповідач також провів всі необхідні дослідження та перевірки обладнання, з якого складається товар. Відповідач обізнаний зі станом, якістю комплектністю товару. Відповідач підписанням цього договору підтверджує, що всі вказані характеристики товару його задовольняють і повністю відповідають умовам цього договору.

Моментом переходу права власності на товар від відповідача до позивача вважається дата підписання сторонами вищевказаного акта прийому-передачі товару або видаткової накладної. Відповідач несе ризик випадкової загибелі (або пошкодження) товару з моменту підписання обома сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 2.4).

20.12.2016 сторонами підписано акт прийому-передачі товару за Договором (а.с. 15), в якому встановлено, що:

- на виконання п.п. 2.1-2.3 Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар згідно з специфікацією № 1 до Договору;

- разом з об'єктом позивач передав відповідачу наступні приналежності та документи, які стосуються об'єкту: проектна документація, дозвіл Держнагляду, паспорти на обладнання;

- відповідач підписанням цього акту підтверджує, що він оглянув товар до підписання Договору, провів всі необхідні дослідження та перевірки обладнання та інших конструктивних елементів об'єкту, покупець обізнаний зі станом, якістю, комплектністю та іншими характеристиками товару, отримав всі необхідні документи та приналежності щодо товару, та стверджує, що немає до позивача жодних претензій майнового та іншого характеру.

Згідно з п. 3.2 Договору, оплата ціни (вартості) товару здійснюється відповідачем в національній валюті України в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що оплата ціни (вартості) товару, зазначеної в п. 3.1. договору, здійснюється на умовах розстрочки щомісячними платежами протягом 35 календарних місяців з дати підписання цього договору. Розмір місячного платежу складає 10 044,46 грн., який сплачується відповідачем не пізніше 10 числа кожного календарного місяця (звітний місяць).

Відповідач зобов'язується оплатити вартість (ціну) товару у визначені цим договором строки (терміни) (п.п. 4.2.2. п. 4.2.).

15.09.2017 та 13.11.2017 позивач звертався до відповідача з листами від 12.09.2017 та від 03.11.2017 (а.с. 16, 20) щодо сплати заборгованості за Договором, які відповідачем було отримано 12.10.2017 та 27.11.2017 відповідно (а.с. 19, 22), проте відповіді на вказані листи матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з цим позовом 05.12.2017 позивач посилається на те, що станом на 10.11.2017 пройшло 10 місяців з дня укладення Договору, протягом яких відповідач повинен був сплатити 100 444,60 грн. (10 044,46*10), проте вказаний обов'язок не виконав, з огляду на що сума основного боргу за Договором становить 100 444,60 грн., проте в прохальній частині позовної заяви останній просить стягнути з відповідача суму основного боргу 100 449,60 грн., що є більше на 5 грн. за дійсний розмір боргу.

Суд першої інстанції також помилково зазначив у рішенні, що вказана сума становить 100 449,60 грн., що на 5 грн. більше за дійсний розмір такої суми.

До позовної заяви позивачем додано належним чином засвідчену копію виписки по рахунку, з якої слідує, що 15.11.2017 відповідач перерахував позивачу 5 000 грн. з призначенням платежу «Оплата за установку теплового вузла згідно дог. № 12 від 20.12.2016».

Враховуючи, що з цим позовом позивач звернувся в грудні 2017 року вимоги щодо основного боргу в сумі 5 000 грн. є безпідставними.

З огляду на вказані обставини, заборгованість відповідача за Договором за 10 місяців з дня укладення Договору становить 95 444,60 грн. (100 444,60-5 000).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і у апеляційній скарзі послався на те, що Договір є недійсним з тих підстав, що його від відповідача підписував голова правління Смірнов Андрій Анатолійович який не мав достатніх повноважень на вчинення такого правочину.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що в Договорі на підтвердження повноважень голови правління Смірнова Андрія Анатолійовича зазначено, що він діяв на підставі рішення Правління від 14.12.2016, яке відсутнє в архіві відповідача, та статуту, але на момент підписання Договору, статут в редакції 1966 року діяв лише в частині, яка не суперечить положенням чинного законодавства, згідно з якими прийняття рішення щодо володіння, користування та розпорядження майном є виключною компетенцією вищого органу управління кооперативу - загальних зборів (ст. 15 Закону «Про кооперацію»), а відтак, голова Правління перевищив свої повноваження, самостійно встановивши для себе повноваження на підписання такого договору, а також приховав від мешканців будинку факт укладення договору на невигідних для них умовах.

Щодо вказаних обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що перерахування 15.11.2017 на виконання умов Договору 5 000 грн. свідчить про схвалення відповідачем спірного правочину, що відповідно до приписів чинного законодавства, а саме ст. 241 ЦК України, унеможливлює визнання його недійсним з підстав підписання особою з перевищенням повноважень.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за Договором за 10 місяців з дня укладення Договору в сумі 95 444,60 грн. (100 444,60-5 000).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки, до яких відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з перерахування основного боргу за Договором за 10 місяців з дня укладення Договору в сумі 95 444,60 грн., а відтак, позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 95 444,60 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з підстав, які викладені вище, а саме, з огляду на помилку, що її припустився суд при визначення суми основного боргу.

При цьому посилання відповідача на те, що судом першої інстанції розмір основного боргу визначений на 5 000 грн. більший не підтверджується матеріалами справи, оскільки різниця між сумою основного боргу, яка встановлена судом першої інстанції, та сумою заборгованості про наявність якої дійшов висновку суд апеляційної інстанції становить 5 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 715 грн. 3 % річних в сумі 1 395 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 106 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов'язку оплатити поставлений за Договором товар, є підстави для застосування встановленої вказаними договорами та законодавством відповідальності.

У п. 5.3 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасного виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань, вказаних в п. 3.3 даного договору, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем при розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат допущено помилки у розрахунку, адже за умовами п. 3.3 спірного Договору розмір місячного платежу має сплачуватись не пізніше 10 числа кожного календарного місяця (звітний місяць), тому першим днем невиконання грошового зобов'язання є 11 число кожного календарного місяця, в той час як позивач розраховував вказані вимоги починаючи з 10 числа.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суми пені та інфляційних втрат, заявити які до стягнення має право позивач, є більшими, ніж заявлено позивачем до стягнення (на вказане не вплинуло й помилкове зазначення судом суми основного боргу на 5 грн. більше - примітка суду).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені та інфляційних втрат підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 8 715 грн. та 1 106 грн. відповідно. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Водночас з огляду на зменшення суми основного боргу, яка підлягає стягненню позовні вимоги про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегії суддів в сумі 1 261,07 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Сума боргу, щодо якої нараховується 3% річних грн.Період прострочки Кількість днів прострочки3 % річних Сума 3 % річних
5044,4611.01.201710.11.6,04
10044,4611.02.201710.11.4,77
10044,4611.03.201710.11.2,27
10044,4611.04.201710.11.6,67
10044,4611.05.201710.11.1,91
10044,4611.06.201710.11.5,97
10044,4611.07.201710.11.1,55
10044,4611.08.201710.11.201792375,95
10044,4611.09.201710.11.201761350,36
10044,4611.10.201710.11.201731325,59
Всього1261,07
Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мало місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 95 444,60 грн., пеня в сумі 8 715 грн., 3 % річних в сумі 1 261,07 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 106 грн., в решті позовних вимог у задоволенні позову відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Житлово-будівельного кооперативу «Художник-1» задоволенню не підлягає.

За приписами ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Водночас відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на обставини справи та те, що спір у цій справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором, колегія суддів покладає витрати позивача за подачу позову на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а витрати відповідача за подачу апеляційної скарги - на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Художник-1» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/21825/17 змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення 28.03.2018 у справі № 910/21825/17 в такій редакції:

« 2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Художник-1» (01014, м. Київ, провул. Бастіонний, 9, ідентифікаційний код 22894096) на користь Фізичної особи-підприємця Вороніна Максима Валерійовича (03057, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) основний борг в сумі 95 444 (дев'яносто п'ять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 60 коп., пеню в сумі 8 715 (вісім тисяч сімсот п'ятнадцять) грн., інфляційній втрати в сумі 1 106 (одна тисяча сто шість) грн., 3 % річних в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 07 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 597 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто сім) грн. 90 коп.»

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/21825/18.

Повний текст постанови складено та підписано: 07.06.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло