ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/4156/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьміної О.М.

за участю ФОП Мачеуса В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Мачеуса В.В.

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2018

та ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.08.2017

за заявою Фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2017

у справі № 914/4156/15

за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради

про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, розірвання договору оренди та зобов'язання повернути об'єкти шляхом виселення з нежитлових приміщень,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Мачеуса В.В. про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати; розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-5972-8 від 31.01.2008, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської та ФОП Мачеусом В.В.; зобов'язання повернути об'єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень.

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі №914/4156/15 позов задоволено.

ФОП Мачеус В.В. звернувся до суду з заявою про перегляд рішення господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі № 914/4156/15 за нововиявленими обставинами та просить скасувати зазначене рішення суду.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 29.08.2017 у справі № 914/4156/15 (суддя Березяк Н.Є.) заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі № 914/4156/15 - без змін.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 (колегія суддів: Матущак О.І. - головуючий, Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.) ухвалу господарського суду Львівської області від 29.08.2017 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі № 914/4156/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ФОП Мачеус В.В. звернувся з касаційною скаргою та просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2018, ухвалу господарського суду Львівської області від 29.08.2017; переглянути і скасувати за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі № 914/4156/15.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень ФОП Мачеус В.В. зазначає порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, заявник касаційної скарги посилається на те, що господарськими судами порушено його права на належний захист законних інтересів, оскільки розгляд справи було здійснено без участі представника відповідача, а клопотання про відкладення розгляду справи було відхилено безпідставно.

ФОП Мачеус В.В. вважає безпідставним твердження судів попередніх інстанцій про те, що на час розгляду справи він міг знати про те, що на дату укладення спірного договору оренди об'єкт оренди не був зареєстрований за Львівською міською радою.

Крім цього, ФОП Мачеус В.В. у касаційній скарзі вказує про те, що оскільки він при укладанні договору оренди не знав і не міг знати, що орендодавець є неналежним власником, а суд при розгляді справи та прийнятті рішення дане питання не з'ясовував, відтак, зазначена обставина повинна розцінюватись як нововиявлена.

Заявник також стверджує, що посилання суду на те, що орендар протягом тривалого часу - з 2008 року орендував нежитлові приміщення на вул. Л.Українки, 15 у м. Львові, ще не означає правомірність нарахування та стягнення орендної плати на користь неналежного власника.

Відзиви на касаційну скаргу ФОП Мачеуса В.В. від позивача та третьої особи до суду не надходили.

В судовому засіданні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 24.05.2018 о 10-22, за клопотанням ФОП Мачеуса В.В. для додаткового ознайомлення з матеріалами справи, оголошувалась перерва до 15-00 25.05.2018.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення ФОП Мачеуса В.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі №914/4156/15, з заявою про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернувся ФОП Мачеус В.В., позов задоволено. Стягнуто з ФОП Мачеуса В.В. на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 259015,13 грн. заборгованості по орендній платі та 6321,23 грн. судового збору; розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-5972-8 від 31.01.2008, укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської та ФОП Мачеусом В.В.; зобов'язано ФОП Мачеуса В.В. повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 162,9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Лесі Українки, 15.

Зазначене судове рішення в апеляційному та касаційному порядку не переглядалось.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (див. пп. 27 - 28 рішення від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії" N69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" N 2). Однак, при цьому Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (див. рішення Суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. п.п. 51 - 52 рішення Суду у справі "Рябих проти Росії" від 24.06.2003; ухвала Суду щодо прийнятності заяви N 62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (див. пп. 27 - 34 рішення Суду у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004).

Рішення господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі №914/4156/15 про задоволення позову було прийнято виходячи з того, що всупереч умовам укладеного договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-5972-8 від 31.01.2008, орендна плата за користування об'єктом оренди вносилась відповідачем не вчасно та не в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 259 015,13 грн. Встановивши обставини істотного порушення договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП Мачеуса В.В. даної заборгованості, розірвання договору оренди з відповідачем та повернення спірних нежитлових приміщень.

У заяві про перегляд рішення господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі №914/4156/15 за нововиявленими обставинами ФОП Мачеус В.В. послався на те, що на час укладення попереднього договору та договору оренди № Г-5972-8 від 31.01.2008 об'єкт оренди не був зареєстрований за Львівською міською радою, а, відтак, позивач не мав права передавати зазначені вище приміщення в оренду.

Відповідач вважає, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформована 27.06.2017 приватним нотаріусом Пилипенко Л.І. Львівського міського нотаріального округу Львівської області, згідно якої право власності на об'єкт нерухомого майна, нежитлове приміщення загальною площею 162,9 кв. м. за адресою: м.Львів, вул. Лесі Українки,15 було зареєстроване за Львівською міською радою 29.04.2015, є нововиявленою обставиною у даній справі.

У зв'язку з викладеним, на думку заявника, в Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської відсутні підстави для стягнення з відповідача боргу з орендної плати за весь строк фактичного користування об'єктом оренди та повернення об'єкта оренди шляхом виселення з приміщень.

Відповідно до статті 320 ГПК України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Разом із цим слід враховувати, що виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами Глави 3 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017).

Крім того, однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі ст. 320 ГПК України є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 31.01.2008 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ФОП Мачеусом В.В. укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-5972-8, згідно з п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, загальною площею 162,9 кв. м., а саме: приміщення підвалу, загальною площею 4,6 кв.м., приміщення першого поверху 158,3 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Лесі Українки, 15. Цільове призначення об'єкта оренди визначене в ч.2 даного договору, а саме: об'єкт оренди буде використовуватись орендарем для виставки образотворчої продукції, виробленої в Україні (111,9 кв.м.), як торгівельний об'єкт з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи (17,9 кв.м.), під буфет, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи (33,1 кв. м.).

Умовами п.3.3 вказаного договору не передбачалось оформлення акту приймання-передачі об'єкта, оскільки вказані приміщення вже перебували у фактичному користуванні відповідача на підставі попереднього договору оренди.

Враховуючи те, що станом на 30.09.2015 заборгованість по орендній платі відповідача перед позивачем становила 259 015,13 грн., позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості та розірвання договору оренди.

Переглядаючи за нововиявленими обставинами рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дослідивши докази, доводи сторін та матеріали справи, встановив, що обставина щодо реєстрації 29.04.2015 за Львівською міською радою права власності на спірне нерухоме майно, на яку відповідача посилається як на нововиявлену, могла бути відома заявнику і на момент розгляду справи та прийняття рішення від 25.01.2017.

Так, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є відкритим, що підтверджується долученою відповідачем до заяви довідкою, сформованою відповідно до заяви Мачеуса В.В.

Крім того, судами з'ясовано, що про зазначену обставину заявнику було відомо ще 22.04.2016, що підтверджується інформаційною довідкою №57954460, яку сформовано 22.04.2016.

При цьому, місцевим та апеляційним судами досліджено та встановлено, що з 2008 року ФОП Мачеус В.В. орендував зазначені вище приміщення та не заперечував факт оренди зазначених приміщень та факт укладення договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-5972-8 від 31.01.2008; вказаний договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, обставини, на які заявник послався як на нововиявлені, не являються фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу рішення суду, про перегляд якого звернувся ФОП Мачеус В.В., зокрема, щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідача орендної плати.

Відтак, перевіряючи обґрунтованість наведених заявником доводів щодо наявності нововиявлених обставин місцевий та апеляційний господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що наведені відповідачем обставини не є нововиявленими в розумінні приписів ст. 320 ГПК України.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм та встановлених судами обставин справи, касаційний суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заяви ФОП Мачеуса В.В. про перегляд рішення господарського суду Львівської області від 25.01.2017 у справі №914/4156/15 за нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладене, аргумент касаційної скарги про те, що на час розгляду справи він не міг знати про те, що на дату укладення спірного договору оренди об'єкт оренди не був зареєстрований за Львівською міською радою, відхиляється касаційним судом як необґрунтований.

Доводи касаційної скарги про скасування судових рішень та наявність підстав для задоволення заяви відповідача про перегляд рішення суду від 25.01.2017 за нововиявленими обставинами, не містять належних обґрунтувань порушення судами норм чинного законодавства при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Разом з тим, аргументи ФОП Мачеуса В.В. про порушення його права на належний захист законних інтересів у зв'язку з розглядом справи без участі його представника, відхиляються колегією суддів, оскільки клопотання про відкладення розгляду справи було розглянуто судом та залишено без задоволення у зв'язку з його необґрунтованістю, а Касаційний господарський суд не наділений повноваженнями досліджувати обставини та надавати оцінку процесуальним діям суду, які регулюють рух судового процесу.

Таким чином, наведені ФОП Мачеусом В.В. у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не ґрунтуються на встановлених у справі обставинах та не обґрунтовують порушення або неправильного застосування судами норм чинного законодавства.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Відтак, наведені ФОП Мачеусом В.В. у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді у даній справі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 та ухвала Господарського суду Львівської області від 29.08.2017 у справі №914/4156/15 прийняті судами у відповідності до фактичних обставин, вимог матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Мачеуса В.В. залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.08.2017 у справі №914/4156/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.