ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018 справа № 905/2560/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1 (доповідач) ОСОБА_2, ОСОБА_3
При секретарі судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_5 (адвокат), за довіреністю №51 від 27.04.2018р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1314 від 31.08.2012 р.
від відповідача: вільний слухач:не зявився ОСОБА_6С.(помічник адвоката) за посвідченням №039 від 21.06.2017 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
ухвалене06.03.2018 р. (повний текст 13.03.2018 р.) в місті Харкові
по справі№905/2560/17 (суддя Паляниця Ю.О.)
за позовомДочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Покровськ, Донецька область
до проСлужби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область стягнення 880990,89 грн. В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2017 р. Дочірне підприємство «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом 01-24/915 від 30.10.2017р. до Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 746 253,59 грн. та 3% річних в розмірі 134 737,30 грн., а всього 880 990,89 грн. та витрати по сплаті судового збору (3-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-146 від 20.07.2012р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати послуг, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, як зазначає Дочірнє підприємство Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, рішенням господарського суду Донецької області від 12.01.2017р. по справі №905/3322/16 вже було стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 18419144,56 грн., на яку здійснені відповідні нарахування.

06.03.2018 р. було прийнято господарським судом Донецької області рішення по суті позовних вимог, повний текст складено та підписано 13.03.2018 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.03.2018 р. внесено зміни у вступну та резолютивну частини рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018р. по справі №905/2560/17 та виправлено допущені описки (а.с.111).

У резолютивній частині рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018р. по справі №905/2560/17 (вступної та резолютивної частини):

- перший абзац доповнити словом частково після слова задовольнити;

- у другому абзаці суму інфляційних нарахувань у розмірі 746253,59 замінити сумою 587035,96;

- у другому абзаці суму судового збору у розмірі 13214,86 замінити сумою 10826,60.

Доповнено резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018р. по справі №905/2560/17 (вступної та резолютивної частини) четвертим абзацом наступного змісту: В іншій частині позов залишити без задоволення.

Абзаци 4-6 резолютивній частині рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018р. по справі №905/2560/17 (вступної та резолютивної частини) вважати абзацами 5-7.

Вищевказана ухвала не призвела до прийняття неправомірного рішення, тому апеляційна скарга розглядається з урахуванням ухвали від 13.03.2018 р.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Служба автомобільних доріг у Донецькій області звернулась з апеляційною скаргою №01.3-514 від 20.03.2018 р., в якій останній просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018 р. у справі №905/2560/17. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову до Служби автомобільних доріг у Донецькій області з огляду на доводи, викладені у скарзі. Розподіл судових витрат здійснити між сторонами відповідно до законодавства.

Підставами скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає те, що через відсутність бюджетного призначення на оплату спірних робіт, відповідач не міг виконати зобовязання, визначені у пункті 4.1 договору, відтак, вважає, що відсутня і винність діяння. Також, судом не повно були встановлені обставини, які мають суттєве значення для справи, а саме наявність вини відповідача.

Також, апелянт посилається на ст.617 Цивільного кодексу України, згідно якої, особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Посилається на те, що у звязку із вчиненням чисельних терористичних актів (захоплення активів, тощо), при переміщенні значну частину господарської документації та активів відповідача було втрачено, що в тому числі підтверджується витягом з кримінального провадження №0001876 про захоплення активів невідомими озброєними формуваннями.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, що потягло за собою винесення незаконного рішення.

З огляду на це, зважаючи на узгоджені сторонами положення договору №2-146, факти встановлені рішенням суду у справі №905/3322/16 (відсутність коштів на бюджетних рахунках відповідача) та вимоги заявлені позивачем, апелянт вважає, що висновок господарського суду першої інстанції у справі №905/2560/17 про обґрунтованість стягнення відповідача 3% річних та інфляційних витрат є неправомірним.

Також, скаржник вважає, що судом було залишено поза увагою заяву відповідача щодо застосування позовної давності, адже посилання Служби автомобільних доріг у Донецькій області на позовну давність у відзиві на позовну заяву в розумінні ст.267 Цивільного кодексу України є заявою про її застосування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 03.04.2018 р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чернота Л.Ф., судді: Попков Д.О., Радіонова О.О. (а.с.115).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 10.04.2018 р., керуючись ст.ст.167,234,262,263 Господарського процесуального кодексу України було відкрито апеляційне провадження по справі №905/2560/17, зобов»язано учасників справи до 27.04.2018 р. включно надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Зобовязано сторін надади до 27.04.2018р., заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), а.с.116.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2018 р., керуючись ст.ст.234,268,270 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) було призначено до розгляду апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018 р. (повний текст 13.03.2018 р.) у справі №905/2560/17 на 04.06.2018 р. о 14-30 год. (а.с.127)

Відповідно до п.9 розділу Х1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу в новій редакції (набрав чинності з 15.12.2017р.), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах (який набрав чинності 16.01.2018 р. (офіційне опублікування в Офіційному віснику України, 2018, №5) відповідно до пп.6 п.161 розділу XV Перехідні положення Конституції України, ч.3 ст.19, ч.3 ст.26 та п.40 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів було постановлено про ліквідацію, зокрема, Донецького апеляційного господарського суду та утворення Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд продовжує здійснювати свої повноваження до утворення апеляційного суду, який забезпечує здійснення правосуддя у відповідному апеляційному окрузі, та до дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Керуючись вказаними приписами, апеляційна скарга у межах даної справи розглянута судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності від 15.12.2017р.

Представник позивача ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судовому засіданні 04.06.2018 р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018 р. (повний текст складено та підписано 13.03.2018 р.) залишити без змін.

Представник відповідача (скаржника) Служби автомобільних доріг у Донецькій області у судове засідання 04.06.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) не скористався.

В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення ухвал, які повернулися до Донецького апеляційного господарського суду з відміткою: -вручено за довіреністю повноважному представнику (а.с.126,128).

Пункт 2 ч.3 ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) зобов'язує сторони зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою.

Пунктом 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) врегульовано, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін не визнавалась обовязковою судова колегія вважає можливим розглянути справу №905/2560/17 без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. ст. 222,223 Господарського процесуального кодексу України (в новій редакції) здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому, вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо доказів, що знаходяться в матеріалах справи №905/2560/17.

Заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.07.2012 р. між Службою автомобільних доріг у Донецькій області, в особі начальника ОСОБА_7, що діє на підставі Положення, затвердженого Наказом Укравтодору від 02.11.2011 р. №12 (замовник) з однієї сторони та Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в особі директора ОСОБА_8, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони було підписано договір про закупівлю послуг за державні кошти №2-146.

За приписами п.1.1 договору унормовано, що учасник зобовязується протягом 2012-2013 років виконати послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Нікішине Розсипне, км 8+000 км 18+351, а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

За змістом п.3.1 укладеного учасником та замовником правочину ціна цього договору становить 27059949,60 грн.

Відповідно до розділу V договору №2-146 від 20.07.2012р. строк надання послуг до 31.12.2013р., місце виконання послуг автомобільна дорога Нікішине Розсипне, км 8+000 км 18+351.

За умовами п.6.1.2 укладеного сторонами договору замовник зобовязаний приймати надані послуги згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в).

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в), згідно п.4.1 договору.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013 р. Строк дії договору та виконання зобовязань щодо виконання робіт можуть бути продовжені у разі виникнення документально підтверджених обєктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови. Що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі, згідно п. 10.1 договору.

На підставі вищевказаного договору, 30.12.2013 р. сторонами, а також субпідрядником, було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати/ за грудень 2013 року та акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року на суму 18419144,56 грн. (а.с.18).

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.01.2017 р. по справі №905/3322/16 позовні вимоги Дочірнього підприємства Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення 18419144,56 грн. задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 18419144,56 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 206700 грн.

При цьому, у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції дослідив обставини укладання договору підряду №2-146 від 20.07.2012р.; наявність обставин надання послуг (виконання робіт) згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт на суму 18419144,56 грн.; наявність заборгованості за надані послуги (виконані роботи) за вказаним правочином у розмірі 18419144,56 грн., а також настання строку виконання зобовязань з оплати виконаних робіт. Рішення було виконане 12.06.2017 р.

За таких обставин позивач звернувся до суду та просив стягнути інфляційні нарахування в розмірі 746 253,59 грн. та 3% річних в розмірі 134 737,30 грн.

Відповідно до відомостей, компютерної програми Діловодство спеціалізованого суду і Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення господарського суду Донецької області від 12.01.2017р. по справі №905/3322/16 не переглядалось в апеляційному, касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.112 Господарського процесуального кодексу України (ст.320 цього кодексу в редакції, що набула чинності 15.12.2017р.), та набрало законної сили.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції було прийнято до уваги викладені обставини, що встановлені при розгляді справи №905/3322/16 як такі, що відповідно до приписів п.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

Преюдиційні факти є обовязковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у звязку з чим відсутня необхідність встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів, згідно п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини.

Приписами ст.610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, згідно ст.611 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов"язання, передбачених договором або законом, зобов"язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином, згідно ст.599 Цивільного кодексу України.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано у встановленому законом порядку, не припиняє зобов"язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань та 3% річних.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично виконано 12.06.2017 р., кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Із матеріалів справи вбачається, що, станом на грудень 2013 року позивачем було надано послуги (виконано роботи) на загальну суму 18419144,56 грн., які мали бути оплачені не пізніше 20 банківських днів після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт (тобто, не пізніше 30.01.2014р.). Відповідна заборгованість залишалась незмінною протягом періоду з 31.01.2014р. (перший день прострочення виконання зобовязання) по 12.06.2017р. (день фактичної оплати боргу в сумі 18419144,56 грн).

Таким чином, позивач мав право на відшкодування інфляційних збитків, в тому числі, за березень 2017 року, у якому заборгованість існувала повний місяць.

У даному випадку, позивачем визначено період нарахування інфляційних втрат з 15.03.2017р. по 11.06.2017 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо самостійного нарахування розміру інфляційних витрат за період з 15.03.2017р. по 11.06.2017р. Тому, стягненню підлягає 587035,96 грн.

Також, позивач просив суд стягнути 3% річних в розмірі 134 737,30 грн.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок, період та порядок нарахування даних позовних вимог суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розрахунок 3 % річних за період з 15.03.2017 р. по 11.06.2017 р. у сумі 134737,30 грн. здійснений вірно.

Відтак, стягненню підлягають 3 % річних в розмірі 134737,30 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує про відсутність вини Служби автомобільних доріг у Донецькій області у простроченні виконання платіжних зобовязань за договором №2-146 від 20.07.2012 р., виходячи з того, що оплата виконаних робіт (наданих послуг) відбулася у залежності від наявності коштів на бюджетних рахунках.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи в цій частині зазначає наступне.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності, відповідно ч.2 статті 218 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 ст. 96 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Крім того, суд першої інстанції правомірно послався на практику Європейського суду з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004р., в яких зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати виконаних робіт посилаючись на відсутність бюджетних коштів на рахунку, що не суперечить ст.617 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось, рішенням господарського суду Донецької області від 12.01.2017р. у справі №905/3322/16 вже було встановлено, що відповідні платіжні зобовязання відповідача мали бути виконані не пізніше 20 банківських днів з дня підписання акта приймання виконаних будівельних робіт.

Щодо посилання апелянта на залишення поза увагою судом першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Приписами ст. 257 ЦК України унормовано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, згідно ст. 261 ЦК України.

Частиною 1 статті 264 ЦК України унормовано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Частиною третьою цієї статті встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що посилався на застосування позовної давністі у відзиві на позовну заяву в розумінні ст.267 ЦК України, що дана вимога і є заявою про її застосування.

Однак, ретельно дослідивши матеріали справи, судова колегія апеляційної інстанції не приймає до уваги дану вимогу відповідача, оскільки остання не заявлялась та відсутня в матеріалах справи, в тексті відзиву на позовну заяву №01.3-68 від 12.01.2018 р. (а.с.74-77) немає жодного посилання на застосування строку позовної давності в розумінні ст.267 ЦК України.

З вищенаведених підстав судова колегія дійшла висновку, що доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за позовними вимогами є не обґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017 р.) рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018 року (повний текст 13.03.2018 р.) у справі №905/2560/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України (в новій редакції) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції), Положеннями п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) встановлено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018 р. (повний текст 13.03.2018 р.) у справі №905/2560/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 06.03.2018 р. (повний текст 13.03.2018 р.) у справі №905/2560/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у встановленому законом порядку протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 04.06.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 07.06. 2018р.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді О.О.Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано примірників 4:

1 позивачу;

1 відповідачу ;

1 у справу;

1 ГСД О;