РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2018Справа № 910/95/18
За позовом Служби автомобільних доріг у Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаріліт"

про стягнення 9930743,21 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Жук В.М.

Представники сторін:

від позивача - Шупик О.А., Володько С.С., Пісков М.О., Ошкало С.В. (представники за довіреностями);

від відповідача - Рачинський В.А. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, прийнятої судом) про стягнення з Відповідача суми невикористаного авансу в розмірі 8317000 грн. та нарахованих у зв'язку з його несвоєчасним поверненням санкцій: 1034340,52 грн. пені, 111717,37 грн. 3 % річних та 407671,39 грн. інфляційних втрат. Вимоги позову мотивовані тим, що всупереч умов укладеного Договору від 04.09.2017 № 48Д-17 ГБН Г.1-218-182:2011 Відповідач не здійснив обумовлені договором ремонтні роботи на автомобільній дорозі Р-69 Київ-Вишгород-Десна-Чернігів на ділянці км22+150 - км69+702, що позивач підтверджує відсутністю надходження від відповідача передбаченого договором документального підтвердження виконання робіт та використання суми перерахованого авансу на ці роботи.

Відповідач вимоги позову не визнав, пославшись у відзиві на те, що виконав передбачені Договором роботи на суму більшу, ніж сплачений Позивачем аванс, на підтвердження чого надавав останньому в листопаді та грудні 2017 року акти виконаних робіт та довідки про їх вартість, однак Позивач вказані роботи не прийняв та акти не підписав. Відтак, Відповідач у повному обсязі та відповідно до цільового призначення використав сплачену йому суму авансу, у зв'язку з чим остання поверненню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 04.09.2017 між Позивачем, як замовником, та Відповідачем, як підрядником, Договору № 48Д-17 останній зобов'язався надати послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Р069 Київ-Вишгород-Десна-Чернігів км 22+150 - км 69+702 (45233142-6 Ремонт доріг) ГБН Г.1-218-182:2011, а Позивач - прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що його ціна визначена за результатами електронного аукціону становить 29043420,07 грн., у т.ч. ПДВ 4840570,01 грн.

Відповідно до п.п. 4.9.4. Договору попередня оплата може здійснюватися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 на строк до одного місяця за умови наявності рішення головного розпорядника коштів у розмірі, що не перевищує 30 % вартості послуг згідно п. 3.1. Договору. Використаний аванс погашається на підставі актів виконаних робіт по формах КБ-2в та КБ-3, підписаних уповноваженими представниками сторін. По закінченню терміну невикористані суми авансу повертаються Позивачу з нарахуванням річної відсоткової плати на рівні облікової ставки НБУ.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання Позивачем умов Договору, а саме сплата ним 19.09.2017 авансу в розмірі 8713000 грн. на рахунок Відповідача, у зв'язку з чим використання даного авансу мало бути здійснено до 20.10.2017.

Частиною 2 ст. 849 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

З огляду на відсутність підтвердження виконання підрядних робіт Позивач направив Відповідачу вимогу від 24.11.2017 № 12с/4732 про повернення авансу та сплату пені.

Судом встановлено, що в установлений Договором строк до 20.10.2017, після отримання від Позивача суми авансу, Відповідач доказів виконанням ним підрядних робіт не надав, жодних претензій щодо невиконання Позивачем будь-яких зобов'язань за Договором протягом цього строку не висловлював, у зв'язку з чим безпідставно порушив договірні зобов'язання. Таким чином, оскільки Відповідач в установлений Договором строк не надав доказів виконання робіт та використання попередньої оплати, в останнього відсутні правові підстави утримувати отримані від Позивача 8713000 грн., які він був зобов'язаний повернути Позивачу одразу після спливу наданого Договором строку на виконання робіт.

Направленням Відповідачу листа про повернення коштів та поданням до суду даного позову Позивач висловив свою волю, що виконання Відповідачем робіт у подальшому, а саме після спливу договірного строку виконання робіт Позивач бажає реалізувати наявне в нього право на повернення перерахованого авансу, докази використання якого Відповідачем надані не були.

Одночасно, в матеріалах справи наявні довідка КБ-2 та акти виконаних робіт КБ-3 на загальну суму 8748322,30 грн., що складені та підписані Відповідачем 24.11.2017, тобто після обумовленого Договором строку. У той же час, вказані акти Позивачем не підписані та з листування сторін вбачається наявність спору щодо належності виконаних робіт та їх вартості.

Утім, складення Відповідачем актів виконаних робіт, не прийнятих Позивачем, після спливу встановленого Договором строку на використання авансу, не є підставою для утримання цих авансових коштів Відповідачем з огляду на порушення ним договірного зобов'язання. Поряд із цим, у даному випадку Відповідач, як підрядник, не позбавлений права на оплату замовником фактично виконаних робіт на підставі ст. 853 ЦК України, розділу 4 Договору, а також положень ст. 849 ЦК України у разі відмови замовника від Договору.

Відтак, Відповідач унаслідок порушення договірного зобов'язання всупереч ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України повинен повернути Позивачу грошові кошти в сумі 8713000 грн., оскільки Відповідачем не доведено виконання робіт по Договору на вказану суму та у відповідний строк.

Також, з огляду на наведене та виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені відповідно до статей 546, 549 ЦК України та на підставі умов 7.5. Договору, а також 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України та п. 4.9.4. Договору.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок вказаних штрафних санкцій та компенсаційних виплат, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд зазначає, що в останньому невірно визначено дати початку прострочення заборгованості, а також помилково ототожнено передбачені п. 4.9.4. Договору відсотки річних із пенею.

Відтак, з урахуванням п. 4.9.4. Договору, дати перерахування Відповідачу авансу - 19.09.2017, та ст. 253, 254 ЦК України місячний строк на його використання спливає 20.10.2017, тобто 21.10.2017 є першим днем прострочення виконання зобов'язання.

З аналізу п. 4.9.4. Договору у взаємозв'язку зі змістом ст. 546, 549, 625 ЦК України вбачається, що визначення сторонами у вказаному пункті нарахування річної відсоткової плати на рівні облікової ставки НБУ за користування невикористаної суми авансу, є за своєю суттю передбаченими ст. 625 ЦК України процентами річних, розмір яких встановлено сторонами в Договорі в розмірі облікової ставки НБУ. Водночас, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Таким чином, нарахування Позивачем 640465,18 грн. на підставі п. 4.9.4. Договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ є необґрунтованим та не відповідає визначеним сторонами умовам Договору. Відтак, здійснивши перерахунок даної санкції у розмірі одинарної облікової ставки НБУ за визначений Позивачем період, з урахуванням ст. 253, 254 ЦК України (за період з 21.10.2017 по 29.12.2017), суд дійшов висновку про те, що її розмір становить 227731,56 грн.

Одночасно, не підлягає задоволенню вимога про стягнення з Відповідача окремо нарахованих Позивачем 3 % річних у розмірі 111717,37 грн., оскільки такі відсотки вже були нараховані Позивачем на підставі п. 4.9.4. Договору, у зв'язку з чим має місце подвійна юридична відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, що не відповідає приписам ст. 61 Конституції України.

Також, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, здійснений останнім у розмірі одинарної облікової ставки НБУ на підставі п. 7.5. Договору, суд, з урахуванням дати початку прострочення заборгованості, дійшов висновку про її перерахунок за період з 21.10.2017 по 22.02.2018, у зв'язку з чим розмір відповідної санкції становить 428130,56 грн.

Розрахунок інфляційних втрат, наданий Позивачем, судом перевірено та здійснено перерахунок з урахуванням дати початку прострочення заборгованості, у зв'язку з чим їх розмір становить 380633,83 грн.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають часткову задоволенню в межах вказаних сум, а саме: 8713000 грн. авансу, 428130,56 грн. пені, 227731,56 грн. відсотків річних, 380633,83 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд дійшов висновку відмовити.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи викладене та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаріліт" (м. Київ, вул. Композитора Мейтуса, 4-А, кв. 132; ідентифікаційний код 37641719) на користь Служби автомобільних доріг у Київській області (м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А; ідентифікаційний код 26345 (вісім мільйонів сімсот тринадцять тисяч) грн. авансу, 428130 (чотириста двадцять вісім тисяч сто тридцять) грн. 56 коп. пені, 227731 (двісті двадцять сім тисяч сімсот тридцять одну) грн. 56 коп. відсотків річних, 380633 (триста вісімдесят тисяч шістсот тридцять три) грн. 83 коп. інфляційних втрат, а також 146242 (сто сорок шість тисяч двісті сорок дві) грн. 44 коп. судового збору.

У іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 13.06.2018.

Суддя Р.Б. Сташків