КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Справа№ 925/87/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

При секретарі Ярмак О.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 07 червня 2018 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Заступника прокурора області

на рішення

Господарського суду Черкаської області

від 10.04.2018 ( повний текст підписаний 19.04.2018)

у справі №925/87/18 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

до Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області

про визнання незаконним та скасування розпорядження

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, у якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації від 20.12.2016 №375 "Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 28.10.2005 №250".

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018 у справі № 925/87/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора області звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до викладення висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для його скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що земельна ділянка площею 361,59 га неоспореним рішенням її власників виключена з загальної площі земель, які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв). Таким чином, на виключену із розподілу частину земель (361,59 га) власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх спадкоємцям вже не можуть бути видані державні акти на право власності на земельну ділянку, а відповідач на підставі ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) ( Закон № 899-ІV) не може розпоряджатись цими землями тимчасово до моменту оформлення громадянами права власності на земельні ділянки, оскільки останні ними вже розпорядились на користь держави та на ці землі не претендують.

Апелянт вважає, що розпорядження № 375, яким земельні ділянки загальною площею 361,59 га, з них 153,39 га ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей, віднесено до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок в адміністративних межах Вершацької сільської ради за межами сіл Тарасо-Григорівка та Вершаці, не ґрунтується на нормах Закону № 899- ІV. За відсутності будь-якого спорювання власниками земельних часток (паїв) прийнятого 14.07.2005 зборами рішення, розпорядження № 375 прийнято відповідачем з перевищенням повноважень наданих йому ст. ст. 5, 7, 9 Закону № 899- ІV, ст. ст. 17, 122 ЗК України, та порушує цивільні права держави в особі позивача - Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, відтак підлягає визнанню та скасуванню, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника прокуратури та позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників прокуратури та позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до рішення Чигиринської районної державної адміністрації №197 від 27.06.1997 Колективному сільськогосподарському підприємству "Тарасо-Григорівка" с.Тарасо-Григорівка видано державний акт про право колективної власності на землю від 01.08.1997 серія ЧР 18-19, у якому зазначено, що цьому власнику передається у колективну власність 1024,00 га землі в межах згідно з планом, який міститься у даному акті, для ведення сільськогосподарського виробництва. До державного акта на право колективної власності на землю додавався список членів колективного сільськогосподарського підприємства та пенсіонерів з їх числа, які мали право на земельну частку (пай).

У зв'язку із зверненнями до Вершацької сільської ради громадян, власників земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради, які побажали отримати державні акти про право власності на земельні ділянки, сільська рада звернулася до Чигиринської РДА про отримання дозволу на розробку проекту землеорганізації території земельних часток (паїв).

Державним підприємством "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" згідно дозволу Чигиринської райдержадміністрації, було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам на території Вершацької сільської ради Чигиринського району Черкаської області с.Тарасо-Григорівка.

Відповідно паювання земель колективної власності Вершацької сільської ради Чигиринського району загальна площа сільськогосподарських угідь, що підлягали паюванню становить 976,6 га, у тому числі: ріллі - 768,4 га, сіножатей - 52,0 га, пасовищ - 156,2 га. Кількість осіб на яких розраховувалось паювання становило 172 особи. Проща земельного паю становила 5,68 умовних (кадастрових) га вартістю 17790,00 грн.

Рішенням загальних зборів власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка від 14.07.2005 було вирішено: створити комісію по розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв); рекомендовано сесії сільської ради підняти клопотання перед райдержадміністрацією про передачу сіножатей площею 52,0 га та пасовищ загальною площею 156,2 га до земель запасу; вирішили рекомендували сесії сільської ради підняти клопотання перед райдержадміністрацією передати малопродуктивні схилові землі площею 153,39 га до земель запасу.

Протоколом комісії по розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради (с.Тарасо-Григорівка) від 29.09.2005 №1 затверджено вартість та розмір паю. Розпорядженням Чигиринської райдержадміністрації від 28.10.2005 №250 "Про затвердження остаточного розміру і вартості земельної частки (паю) і видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради с.Тарасо-Григорівка" затверджено розмір земельної частки (паю) в адміністративних межах Вершацької сільської ради (с.Тарасо-Григорівка) у розмірі 3,29 умовних кадастрових гектара, загальною вартістю 12712 грн., в тому числі по ріллі-12712 грн.; затверджено зменшення площ орних земель загальною площею 153,39 га, що підлягають паюванню, в зв'язку з неможливістю їх подальшого використання (малопродуктивні землі); вирішено передати до земель запасу землі спільної часткової власності загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га малопродуктивної ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей; дозволено Державному підприємству "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовити державні акти на право власності земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області було здійснено заходи державного контролю за дотриманням земельного законодавства Чигиринською РДА. Перевіркою встановлено, що Чигиринською РДА прийнято розпорядженням №250, яким передано до земель запасу землі спільної часткової власності загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га малопродуктивної ріллі, 52,0 га сіножатей та 156,2 га пасовищ.

Прокурор вважає, що земельна ділянка площею 361,59 га не була включена у площі земельних ділянок, що підлягали розподілу, тому на виконання вказаного розпорядження РДА, зазначену земельну ділянку внесено до державної статистичної звітності (форма 6-ЗЕМ), як землі запасу державної власності.

Прокурор зазначає, що Чигиринська РДА приймаючи розпорядженням № 250 діяла відповідно до вимог та з дотриманням земельного законодавства чинного на час винесення даного розпорядження. Прокурор вказує, що земельним законодавством чітко встановлено порядок розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян та здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

За переконанням прокурора, Чигиринська РДА всупереч вимогам чинного законодавства прийняла розпорядження №375, яким внесено зміни до розпорядження №250 та віднесено земельні ділянки загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей в адміністративних межах Вершацької сільської ради за межами сіл Тарасо-Григорівка і Вершаці до нерозподілених (не витребуваних) паїв, тим самим змінивши власника та розпорядника земельних ділянок. Жодним нормативним актом не передбачено можливості і не встановлено порядку зміни форм власності земель, тим більше шляхом вилучення із земель державної власності у колективну. Земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності розпоряджається центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, тобто Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області.

14.04.2017 до Черкаської обласної державної адміністрації Головним управлінням направлено клопотання №13-23-0.42-131/90-17 щодо скасування розпорядження Чигиринської РДА №375, як таке що прийняте із порушеннями вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6, 13, 21, 36, 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст. 122 Земельного кодексу України. 25.05.2017 Черкаській ОДА повторно направлено клопотання №13-23-0.42-297/90-17. Листом №16-10/103 від 16.06.2017 Черкаська ОДА запропонувала вирішити питання приведення у відповідність до вимог законодавства розпорядження Чигиринської РДА від 20.12.2016 №375 у судовому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначає, що розпорядження Чигиринської РДА №250 від 28.10.2005 вичерпало свою дію після його прийняття та внесення змін до земельно-облікових документів і державної статистичної звітності, набуття земель статусу земель запасу державної власності. А своїм розпорядженням №375 від 20.12.2016 Чигиринська РДА порушила норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вилучивши землі з державної власності, розпорядником яких, відповідно до ст.122 Земельного кодексу України, є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, чим перевищила повноваження та порушила встановлений законодавством порядок реалізації права на землю. В результаті протиправних дій Чигиринської райдержадміністрації відбулась не лише заміна розпорядника земель та порушена процедура передачі земель державної власності, а фактичне вилучення земель із державної власності.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990, № 561-XII власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. У державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність (ст. 4 цього Кодексу). З матеріалів справи вбачається, що Колективне сільськогосподарське підприємство "Тарасо-Григорівка" с.Тарасо-Григорівка стало власником 1024,00 га землі наданої йому для ведення сільськогосподарського виробництва згідно з державним актом про право колективної власності на землю від 01.08.1997 серія ЧР 18-19, виданого на підставі рішення Чигиринської районної державної адміністрації №197 від 27.06.1997.

Таким чином, на час отримання у колективну власність земельної ділянки Земельним кодексом України було передбачено таку форму власності на землю, як колективна. З метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва Указом Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" було визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації на зборах не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), які мають право на їх отримання у натурі, або їх представників згідно із списком, що додається до проекту. Результати розподілу оформляються протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв) або їх представниками, які взяли участь у розподілі, головуючим та секретарем зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із зверненнями громадян, власників земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради, які побажали отримати державні акти про право власності на земельні ділянки, Чигиринською РДА був наданий дозвіл, на підставі якого було розроблено відповідну технічну документацію.

Загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка, відповідно до протоколу №1 від 14.07.2005 на яких було присутніх 103 власника із 178, серед інших питань, було вирішено рекомендувати сесії сільської ради вирішити питання перед райдержадміністрацією щодо передачі сіножатей загальною площею 52,0 га та пасовища загальною площею 156,2 га до земель запасу та передати малопродуктивні схилові землі площею 1536,39 га до земель запасу (а.с. 31-32). Чигиринська РДА у своєму розпорядженні від 28.10.2005 №250 вирішила це питання та прийняла рішення передати до земель запасу землі спільної часткової власності загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га малопродуктивної ріллі, 52,0 га сіножатей та 156,2 га пасовищ.

Землі запасу, які раніше вважалися самостійною категорією земель, відповідно до Земельного Кодексу України (в редакції від 18.12.1990) визначено як всі землі, які не були передані у власність або не надані у постійне користування. До цих земель належали також землі, право власності або право користування якими припинено відповідно до Земельного кодексу України. Наслідком закріплення земель запасу як самостійної категорії земель було те, що із земель запасу земельні ділянки надавалися для будь-якого використання хоча закон і вимагав надавати їх переважно для сільськогосподарського використання. Тобто категорія земель запасу була єдиною категорією земель, цільове призначення якої було невизначеним. У пункті 2 статті 19 Земельного кодексу України від 25.10.2001, №2768-III (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі ЗК України) вказано, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Зазначені ділянки перебувають або в комунальній або державній власності. Землі запасу, за чинним Земельним кодексом України, не є окремою категорією земель і можуть бути будь-якого цільового призначення.

Тобто, приймаючи розпорядження №250 про передачу нерозподілених земель до земель запасу Чигиринська РДА не врахувала вимоги діючого на той час Земельного кодексу України, який відносить землі такої категорії, як не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, оскільки спірні землі належали на праві власності колективному сільськогосподарському підприємству "Тарасо-Григорівка", згідно з державним актом, який до цього часу не є припиненим чи визнаним недійсним.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України правом власності на землю є право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. Держава набуває права власності на землю у разі: а) відчуження земельних ділянок у власників з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; б) придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; в) прийняття спадщини; г) передачі у власність державі земельних ділянок комунальної власності територіальними громадами; ґ) конфіскації земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення діючого Земельного кодексу України, колегія приходить до висновку, що землі отримані у громадянами (членами колективного сільськогосподарського підприємства та пенсіонерів з їх числа, які мали право на земельну частку (пай) у колективну власність, відповідно до вимог діючого Земельного кодексу України необхідно віднести до земель, які перебувають у приватній власності.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку, визначені у ст.140 Земельного України та визначені, як а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

За доводами прокурора та представника позивача, прийнято рішення про передачу спірних земель до земель запасу загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка, а в подальшому розпорядженням РДА №250 було вирішено передати земельну ділянку загальною площею 361,59 га до державної власності, посилаючись на добровільну відмову власника від права на земельну ділянку. За формою обліку згідно даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-ЗЕМ, 6а-ЗЕМ, 6б-ЗЕМ, 2-ЗЕМ) в період з 2006 року по 01.01.2016 ці землі обліковуються як землі запасу державної форми власності, які не надані у власність та користування.

Колегія не погоджується з вищевказаними доводами, оскільки аналіз норм чинного законодавства дає можливість вважати, що до категорії таких нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) можна віднести: земельні частки (паї), на які громадяни мають право, але не отримали відповідного документа, що підтверджуватиме таке право, або іншим чином не заявили свої права на земельну частку (пай); земельні частки (паї), на які підтверджувальний документ уже отриманий, але власник не розпорядився ним належним чином (не подав заяву про виділення в натурі (на місцевості) для передання в оренду чи сумісного обробітку); земельна частка (пай), власник якої не з'явився на збори і не взяв участь у розподілі земельних ділянок через хворобу або з інших причин; земельна частка (пай), власник якої не встиг до моменту проведення зборів щодо розподілу земельних ділянок оформити право на успадковану земельну частку (пай); земельні частки (паї), власники яких взяли участь у проведенні зборів членів реформованих КСП щодо розподілу земельних ділянок, але не оформили право власності на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства; земельні частки (паї), власники яких не оформили право власності або померли, а їх спадкоємці не прийняли спадщину, до якої входять земельні частки (паї).

Таким чином, нерозподiленi (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а добровільна відмова передбачає, дотримання певного порядку, який визначений у ст.142 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час прийняття рішень загальних зборів та Розпорядження №250. Припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки таких дій не вчинялося ні колективним підприємством, який є власником земельної ділянки, згідно державного акту, ні загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка, колегія погоджується в висновком господарського суду першої інстанції про те, що приймаючи рішення щодо передачі сіножатей загальною площею 52,0 га, пасовищ загальною площею 156,2 га та малопродуктивних схилових земель площею 1536,39 га до земель запасу, загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка та розпорядженням Чигиринської РДА від 28.10.2005 №250 було вирішено не включати ці землі до земель, які підлягали розпаюванню у 2005 році, а не рішення про передачу цих земель у державну власність.

Таким чином, приймаючи 20.12.2016 розпорядження Чигиринської РДА №375, яким внесено зміни до розпорядження Чигиринської райдержадміністрації від 28.10.2005 №250 та викладено пункт 4 в наступній редакції: "Земельні ділянки зальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей віднести до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок в адміністративних межах Вершацької сільської ради за межами сіл Тарасо-Григорівка і Вершаці", державна адміністрація не змінила форму їх власності, а виклала своє рішення у редакції земельного законодавства, яке було чинним як на час прийняття розпорядження №250 так і на час прийняття спірного розпорядження №375.

Відповідно до Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Питання, що вирішуються місцевими державними адміністраціями, визначені у ст.13 цього Закону, крім того місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження місцевого самоврядування, делеговані їм відповідними радами. Повноваження в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля, визначені у ст. 21 цього Закону та зазначених вище Указі Президента України "Про порядок паювання земель, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та в межах визначених повноважень місцеві державні адміністрації видають розпорядження та інші нормативно-правові акти. Акти місцевих державних адміністрацій ненормативного характеру, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію. Ці акти доводяться до їх виконавців, а при потребі - оприлюднюються. Акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду (ст.43 Закону).

Однією з підстав скасування розпорядження РДА №375, зазначеної прокурором є посилання на його необґрунтованість та невідповідність Конституції України та Закону України "Про місцеві державні адміністрації" проте, вирішуючи зазначений спір судом не встановлено, а прокурором не доведено у чому саме полягають ці порушення.

Щодо зазначення прокурором порушень вимог ст.122 Земельного кодексу України (в ред. 2005 року), колегія вважає, що зазначені положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки передбачають повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування, а щодо чинної редакції цієї статті Земельного кодексу України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, то як зазначено судом раніше, приймаючи спірне рішення Чигиринська РДА ніяким чином не розпорядилась земельною ділянкою та змінила власності на неї, фактично змінивши тільки формулювання на те, яке необхідно було вказати при прийнятті розпорядження №250 від 28.10.2005.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що відповідач під час внесення змін до свого розпорядження № 250 шляхом прийняття спірного розпорядження від 20.12.2016 №375, діяв у межах та відповідно до вимог Закон України "Про місцеві державні адміністрації".

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянтом належними та допустимими доказами не доведено суду факту порушення прав або охоронюваних законом інтересів позивача, а отже місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в судовому рішенні обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора області на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018 у справі №925/87/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.04.2018 у справі №925/87/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/87/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська