ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018р. Справа №914/346/18

місто Львів

За позовом: ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», с. Убині, Кам'янка-Бузький район, Львівська область

про скасування рішень виконавчого органу товариства

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Бурак М.П.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: Сеньків А. І.

Суть спору:

Позовну заяву подано ОСОБА_1, м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», с. Убині, Кам'янка-Бузький район, Львівська область про скасування рішень виконавчого органу товариства.

Ухвалою від 01.03.2018р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Внаслідок усунення позивачем виявлених недоліків, ухвалою від 21.03.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.04.2018р.

12.04.2018р. в судове засідання представник позивача не з»явився, у зв»язку з чим суд дійшов висновку розгляд справи відкласти та викликати позивача в підготовче засідання на 03.05.2018р. в порядку ст.120 ГПК України.

Ухвалою від 16.04.2018р. виправлено допущену описку в ухвалі про повідомлення чи виклик від 12.04.2018р., підготовче засідання призначено на 10.05.2018р.

10.05.2018р. в судове засідання представник позивача повторно не з»явився, у зв»язку з чим суд дійшов висновку розгляд справи відкласти та повторно викликати позивача в підготовче засідання на 21.05.2018р. в порядку ст.120 ГПК України.

Ухвалою від 21.05.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 05.06.2018р.

В судове засідання 05.06.2018р. представник позивача з'явився, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. Дав пояснення по суті спору, позов просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Щодо заявленого клопотання про відкладення розгляду справи суд зазначає наступне.

Статтями 202 та 216 ГПК України визначено перелік підстав для відкладення розгляду справи.

Крім того, ч.2 ст. 195 ГПК України імперативно встановлено тридцяти денний строк для розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Частиною 10 ст. 242 ГПК України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд наголошує на тому, що ухвала про відкриття провадження у справі та виклики в судове засідання в порядку ст. 120 ГПК України були надіслані позивачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958 та Господарського процесуального кодексу України, що також підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

Однак частина вказаних поштових відправлень повернута на адресу суду із відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання», а частина - із відміткою про вручення позивачу - ОСОБА_1 особисто.

Враховуючи наведене вище, господарський суд вважає, що не отримання позивачем кореспонденції, якою господарський суд з дотриманням вимог процесуального закону, надіслав копії судових рішень у даній справі за належною адресою є обставиною, яка зумовлена не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу. На підставі викладеного, позивач несе ризики такої своєї поведінки, що цілком залежала від його волі.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 зазначеного Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду від 21.03.2018р., 12.04.2018р., 16.04.2018р. та 10.05.2018р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Окрім того, про обізнаність позивача щодо наявності справи в суді свідчать подані до суду (14.03.2018р. вх.№9173/18) докази усунення підстав, з яких позовна заява залишена без руху.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення позивача про дату, час та місце судового розгляду, проте останній не скористався правом на участь представника в підготовчих судових засіданнях.

Відтак, враховуючи обмеження процесуальних строків розгляду справи, встановлених нормами ст.195 ГПК України, заперечення представника відповідача щодо відкладення розгляду справи та наявність в матеріалах справи достатніх доказів для з'ясування спору по суті, суд дійшов висновку відмовити представнику позивача у задоволенні усного клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, дав пояснення по суті спору. Проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема зазначив про те, що учасником ТзОВ «Агроком Центр» позивач став через 2 роки після того, як Товариством було прийнято спірні рішення, відтак порушення права не могло виникнути швидше самого права про порушення якого заявляє ОСОБА_1 Крім того, просить суд застосувати позовну давність.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив.

ОСОБА_1 (позивач) є учасником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» (відповідач) із розміром внеску до статутного капіталу 6 000 000, 00 грн., що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на Товариство відповідача та договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 20.04.2016р. (в матеріалах справи).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТзОВ «Агроком Центр» підписантами та особами, уповноваженими представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи зазначені ОСОБА_4, як керівник з 28.11.2014р. (тимчасово виконує обов'язки директора товариства до прийняття вищим органом товариства рішення про обрання нового директора) та ОСОБА_5, як підписант.

Підставами внесення таких відомостей до ЄДРПОУ стали накази Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 28.11.2014р. №28/11 за підписом директора Товариства відповідача ОСОБА_5 та від 01.12.2014р. №1 за підписом т.в.о. директора ТзОВ «Агроком Центр» ОСОБА_4

Вважаючи вищевказані накази такими, що порушують права позивача, як учасника товариства та такими, що прийняті із перевищенням компетенції, ОСОБА_1 звернувся з позовом до господарського суду за захистом свого порушеного корпоративного права, зокрема, визнання протиправними та скасування рішень виконавчого органу (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», оформлені у вигляді наказів №28/11 від 28.11.2014р. та №1 від 01.12.2014р.

Порушення свого корпоративного права позивач обгрунтовує тим, що згідно п.9.1, 9.3 статуту ТзОВ «Агроком Центр», виконавчим органом товариства є директор, який призначається рішенням Загальних зборів учасників Товариства, є підзвітним Загальним зборам його учасників та здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства. Проте, загальними зборами учасників ТзОВ «Агроком Центр» не приймалось рішень про усунення чи звільнення ОСОБА_5 із посади директора, про призначення чи обрання нового директора, про обрання особи, уповноваженої представляти Товариство у правовідносинах з третіми особами та яка має право вчиняти дії від імені Товариства без довіреності.

Позивачем зазначено, що аналіз положень Статуту Товариства та чинного законодавства України свідчить про те, що у директора Товариства ОСОБА_5 були відсутні повноваження щодо призначення, звільнення чи усунення директора Товариства, оскільки прийняття рішень з цих питань належить до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства.

Відтак, враховуючи наведене ОСОБА_1 вважає, що оскаржуваним рішенням виконавчого органу Товариства порушено його право, як учасника товариства на участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, зокрема, права призначати, звільняти чи усувати директора товариства від виконання обов'язків, яке передбачене п. 9.2 Статуту.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» у своїй діяльності керується чинним в Україні законодавством, статутом, а також внутрішніми правилами, регламентами та іншими локальними актами Товариства.

Статут товариства відповідача затверджений рішенням зборів учасників ТзОВ «Агроком Центр» протоколом №3 від 30.10.2012р. з подальшими змінами від 30.10.2012р.

До виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства належить, зокрема, створення та відкликання виконавчого органу Товариства (п. 9.2.3 Статуту); прийняття рішення про обрання уповноваженої особи для представлення інтересів учасників у відносинах Товариства з іншими особами (п. 9.2.8 Статуту).

Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу Товариства (п. 9.2 Статуту);

Підписати документи при укладенні та розірванні трудового контракту з директором Товариства Загальні збори доручають одному з учасників Товариства (п. 9.4 Статуту).

На випадок своєї відсутності Директор може призначати особу, яка виконує обов'язки Директора. В такому випадку обсяг прав та повноважень такої особи визначається письмовою довіреністю або наказом, виданим виконавчим органом Товариства (п. 9.6 Статуту).

Відповідно до пункту 5 Рішення засновника № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 07.05.2012р., директором Товариства обрано ОСОБА_5, якому надано право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

28.11.2014р. ТзОВ «Агроком Центр» за підписом директора ОСОБА_5 видано наказ № 28/11, згідно якого у зв'язку із закінченням строку дії Контракту, тимчасово виконуючим обов'язки директора Товариства з 01.12.2014р. призначено ОСОБА_4, якому надано усі повноваження директора до прийняття уповноваженим органом управління Товариства рішення про обрання нового директора.

Відповідно до ст.167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. При цьому, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч.3 ст.167 ГК України). Отже, корпоративні права учасника товариства - це права, що випливають саме з участі в товаристві.

Як вбачається з договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр» від 22.04.2016р. (в матеріалах справи), покупець (ОСОБА_1) з моменту укладення цього договору, набуває права власності на частку та стає учасником Товариства з усіма відповідними правами та обов'язками, що витікають з його права власності на частку. Дана обставина сторонами не заперечувалась.

Однак, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого органу товариства відповідача, оформлені у вигляді наказів №28/11 від 28.11.2014р. та №1 від 01.12.2014р., тобто до набуття позивачем прав та обов'язків, що зумовлені його правом власності на частку.

Згідно п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», під час вирішення корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції АТ або вступу до інших юридичних осіб. Тому рішення органів юридичної особи, прийняті до вступу позивача до складу її учасників або придбання ним акцій, не можуть бути визнані такими, що порушують його корпоративні права.

Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується.

Вимоги акціонера (учасника) товариства про визнання недійсним рішення органу управління товариства не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними (Постанова Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а судом не встановлено факту порушення відповідачем корпоративних прав позивача під час оформлення наказів №28/11 від 28.11.2014р. та №1 від 01.12.2014р., оскільки станом на день видання та підписання оспорюваних рішень у вигляді наказів позивач - ОСОБА_1 не був учасником товариства відповідача, відтак правові підстави для визнання протиправними та скасування рішень виконавчого органу (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком Центр», оформлені у вигляді наказів №28/11 від 28.11.2014р. та №1 від 01.12.2014р. відсутні.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог не доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування позовної давності, оскільки спірні накази датовані 28.11.2014р. та 01.12.2014р. Відтак, вважає, що станом на дату подання позовної заяви спливли строки позовної давності, що у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями) роз'яснено, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на вищенаведене, оскільки корпоративні права позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Судові витрати слід залишити за позивачем, згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 13.06.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.