донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.06.2018 року справа №18/137/2011

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від позивача від відповідача від ДВС Мартюхіна Н.О. Дучал Н.М., Сгара Е.В. Єлфімовій Ю.О. не з'явились; не з'явилися; не з'явилися;
розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ
на ухвалу Господарського суду Луганської області
від29.03.2018 року (повний текст від 03.04.2018 року)
у справі за позовом до відповідача про за скаргою на дії №18/137/2011 (суддя Корнієнко В.В.) Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа", м. Лисичанськ Луганської області стягнення 5510317,70 грн. Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В., м. Сєвєродонецьк Луганської області

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.03.2018 року у справі №18/137/2011 провадження за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі за текстом - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України") на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі за текстом - ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області) Галушки М.В. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки відсутній предмет спору.

Не погодившись з ухвалою, прийнятою господарським судом першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою звернулась ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.03.2018 року у справі №18/137/2011 та прийяти нове судове рішенням, яким:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011;

- визнати недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011;

- зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушку М.В. вжити всі заходи для виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення судом першої інстанцій при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права. Вказує на незаконність застосування державним виконавцем п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та неправильне застосування ч. 4 ст. 34 вказаного Закону, оскільки в межах справи №18/137/2011 на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" було стягнуто заборгованість не за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року, для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а заборгованість саме за теплову енергію згідно з Договором на постачання теплової енергії в парі №01-11/09ТН від 15.10.2009 року та заборгованість щодо судового збору, які не підпадають під дію норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Крім того апелянт зазначає про неправомірність врахування судом постанови головного державного виконавця від 20.03.2018 року, якою було виправлено помилку в постанові від 28.02.2018 року ВП №29927408, оскільки ані Законом України "Про виконавче провадження", ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено часткове зупинення вчинення виконавчих дій в рамках виконання судового наказу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2018 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів, яку визначено у наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Геза Т.Д., Дучал Н.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.03.2018 року у справі №18/137/2011; встановлено відповідачу та державному виконавцю строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 07.05.2018 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2018 року призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 17.05.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через канцелярію суду 07.05.2018 року від ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області, державний виконавець заперечує проти задоволення апеляційної скарги та узагальнено зазначає, що ним правомірно винесено постанову про виправлення помилки у постанові від 28.02.2018 року про зупинення виконавчих дій в частині стягнення судового збору (державне мито в сумі 25500,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.), у зв'язку з чим зупинено вчинення виконавчих дій лише в частині стягнення з КП "Лисичанськтепломережа" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" заборгованість за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн.

На підставі розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №379/2018 від 17.05.2018 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Геза Т.Д., для розгляду апеляційної скарги призначено повторний автоматизований розподіл справи №18/137/2011.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2018 року для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Дучал Н.М., Сгара Е.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.05.2018 року оголошено перерву у судовому засіданні у справі №18/137/2011 до 04.06.2018 року.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не надав його до суду.

Уповноважені представники позивача, відповідача та державний виконавець у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 04.06.2018 року, не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних сторін у справі, у звязку з чим переходить до її розгляду по суті.

Межі перегляду справи в апеляційній інстанції, згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, полягають в тому, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, обставини та висновки, що встановлені та зроблені судом першої інстанції у даній справі, доводи та вимоги апеляційної скарги, мотиви заперечень апеляційних вимог ДВС, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 27.09.2011 року у справі №18/137/2011 позов ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до КП "Лисичанськтепломережа" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн., витрати на державне мито в сумі 25500 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн.

На виконання вищевказаного рішення 14.10.2011 року видано відповідний судовий наказ №18/137/2011.

04.11.2011 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 04.11.2011 року №18/137/2011.

В подальшому, у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території м. Луганськ всі виконавчі провадження, які перебували на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області, були втрачені.

16.02.2017 року суд першої інстанції задовольнив заяву стягувача та видав дублікат наказу Господарського суду Луганської області від 04.11.2011 року про стягнення з КП "Лисичанськтепломережа" на користь позивача зазначених вище сум.

03.05.2017 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулось до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області із заявою про відновлення виконавчого провадження ВП№29927408.

04.05.2017 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 04.11.2011 року №18/137/2011.

28.02.2018 року винесено постанову про зупинення виконавчих дій у зв'язку з тим, що боржника включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", постанова обґрунтована п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

16.03.2018 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Луганської області із скаргою на дії державного виконавця, яка обґрунтована з посиланням на незаконність дій ДВС щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408, що є наслідком її недійсності. Так, зокрема, в обґрунтування доводів скарги, стягував посилався на невідповідність оскаржуваної постанови про зупинення виконавчого провадження ВП№29927408 у повному обсязі приписам п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". За твердженням скаржника, згідно даними бухгалтерського обліку ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" заборгованість за теплову енергію за наказом №18/137/2011 обліковується в сумі 5418885,69 грн., в т.ч. сума несплаченого судового збору у розмірі 25736,00 грн., але державний виконавець оскаржуваною постановою протиправно зупинив вчинення виконавчих дій, оскільки він був зобов'язаний надалі виконувати рішення суду до повного фактичного виконання. Крім того, стягувач зазначив про те, що заборгованість щодо стягнення судового збору (у складі суми за наказом) не підпадає під дію норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". В прохальній часині скарги стягував просив:

- визнати дій головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№ 29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року №18/137/2011 незаконними;

- визнати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП №29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року №18/137/2011 недійсною;

- зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушку М.В. вжити всі заходи для виконання рішення суду в частині стягнення судового збору.

З матеріалів справи також вбачається, що 20.03.2018 року в рамках ВП №29927408 державним виконавцем прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме: зупинено вчинення виконавчих дій в частині стягнення з КП "Лисичанськтепломережа" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" заборгованість за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн.

Як зазначалося вище, судом першої інстанції було закрито провадження по розгляду скарги на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки відсутній предмет спору. Суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням постанови про виправлення помилки у процесуальному документі за ВП №29927408 від 20.03.2018 року оскаржувану постанову від 28.02.2018 року про зупинення виконавчого провадження приведено у відповідність вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому між сторонами не залишилось неврегульованих питань.

Проте, із висновками суду першої інстанції колегія Донецького апеляційного господарського суду повністю погодитись не може виходячи із наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судового рішення. Судове рішення є обов'язковим до виконання (ст. 1291 Конституції України).

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (п. 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року).

За змістом ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частинами 1, 2 ст. 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скаргу може бути подано до суду, відповідно до вимог п. а) ч. 1 ст. 341 ГПК України, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Факт одержання оскаржуваної постанови стягувачем 06.03.2018 року та його своєчасне звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у десятиденний строк 16.03.2018 року підтверджується, зокрема відміткою відділення поштового зв'язку на конверті в якому направлялась скарга.

Примусове виконання судових рішень регулюється Законом України "Про виконавче провадження".

Як вже вище зазначалось, оскаржувана постанова про зупинення вчинення виконавчих дій ВП№29927408 винесена 28.02.2018 року, отже після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року, що набрав чинності 05.10.2016 року, а тому його норми є спеціальними у даних правовідносинах і підлягають застосуванню із урахуванням особливостей Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії " та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з викорисутанням внутрішньобудинкових систем).

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За приписами ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 1 вказаного закону встановлено, що спожиті енергоносії це - спожиті природний газ, електрична енергія.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону - це, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України".

Оскільки спожитими енергоносіями Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначає лише природний газ та електричну енергію, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, то, відповідно, дія цього закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення лише за спожиті природний газ та електричну енергію.

Як встановлено у рішенні Господарського суду Луганської області від 27.09.2011 року у справі №18/137/2011, згідно договору купівлі-продажу теплової енергії в парі від 15.10.2009 року №01-11/09 ТН з додатковою угодою до нього від 14.04.2010 року, укладеним між ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" та відповідачем, ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" протягом жовтня - грудня 2010 року, січня - лютого 2011 року поставило відповідачу теплову енергію на загальну суму 5350045,97 грн., що підтверджується матеріалами справи та визнано відповідачем. Відповідно до умов договору відповідач був зобов'язаний оплатити теплову енергію до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідач свої обов'язки щодо оплати теплової енергії в повному обсязі не виконало, в зв'язку з чим у нього перед ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" виник борг в сумі 4935184,97 грн.

22.04.2011 року між ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" у справі укладено Договір про відступлення права вимоги №42/11-313 згідно якому, ДП "Лисичанська теплоелектроцентраль" відступило позивачу право вимоги до відповідача по зобов'язанням, які виникають з Договору купівлі-продажу теплової енергії в парі від 15.10.2009 року №01-11/09 ТН.

В силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, заборгованість, що існує у КП "Лисичанськтепломережа" перед ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", виникла не на підставі постачання природного газу, а на підставі порушення зобов'язання зі своєчасної оплати постачання теплової енергії, про що зауважено в апеляційній скарзі.

Водночас, положення п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону Укораїни "Про виконавче провадження" щодо підстав зупинення виконавчого провадження діють у взаємозв'язку з нормами ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

В ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої п. 10 ч. 1 цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 року зазначив, що закони мають відповідати встановленому Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод стандарту, який вимагає достатньо чіткого формулювання правових норм у тексті нормативно-правових актів. Зокрема, "Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними за потреби, за відповідної консультації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія".

Враховуючи відсутність належних доказів, які б свідчили про те, що заборгованість КП "Лисичанськтепломережа", яка підлягає стягненню на підставі рішення Господарського суду Луганської області від 27.09.2011 року у справі №18/137/2011, утворилась перед стягувачем за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для зупинення вчинення виконавчих дій з примусового його виконання в частині стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн.

Місцевий господарський суд в цілому закриваючи провадження при розгляді даної скарги на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України не звернув уваги на вимоги стягувача, зокрема на те, що ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" оскаржується правомірність дій державного виконавця та постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 у повному обсязі, а не лише в частині зупинення виконавчого провадження щодо стягнення судових витрат за судовим рішенням.

Як встановлено з матеріалів справи, зокрема із змісту скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", стягувач посилався та доводив суду неправомірність дій державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011, а підставами подання скарги було саме необґрунтоване зупинення вчинення виконавчих дій згідно положень п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

У рішенні по справі "Савіцький проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" зазначено, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції права.

Вчинення державним виконавцем дій щодо зупинення виконавчого провадження в частині стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн. з підстав, визначених п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", суперечить вимогам ч. 4 ст. 34 вказаного Закону, та порушує права стягувача на виконання судового рішення, гарантоване як нормами національного так і міжнародного законодавства.

Таким чином, судом першої інстанції необґрунтовано закрито провадження з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в частині розгляду скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" щодо вимог про визнання неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. по винесенню постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 в частині стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн., оскільки у цьому випадку має місце наявність неврегульованих питань щодо предмета спору (скарги) між сторонами (правові наслідки оскаржуваної постанови ДВС не усунуто), що, в свою чергу, виключає можливість закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв'язку з чим оскаржуване у справі судове рішення підлягає скасуванню в цій частині на підставі ч. 1 ст. 277 ГПК України із прийняттям нового рішення про задоволення вимог скарги стягувача.

Водночас, судова колегія погоджується з висновками суду, що зупинення виконавчого провадження ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 в частині стягнення судових витрат не відповідає положенням ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", але, взявши до уваги, що державним виконавцем під час розгляду скарги в суді першої інстанції самостійно було усунено зазначене вище порушення, про що 20.03.2018 року в рамках ВП №29927408 прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, на момент прийняття оскаржуваної ухвали був відсутній предмет спору (скарги), а тому висновок місцевого суду про закриття провадження в частині розгляду скарги щодо винесення державним виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 в частині стягнення витрат на державне мито в сумі 25500 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн., судова колегія вважає законним та обґрунтованим.

Колегія суддів при розгляді даної справи враховує висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо подібного застосування норм матеріального права, викладений в постановах від 20.03.2018 року у справі №922/3598/14, від 12.04.2018 року у справі №46/350-07, а також від 06.04.2018 року у справі №21/335-04.

Що стосується вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в апеляційній скарзі про зобов'язання головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушку М.В. вжити всі заходи для виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

При розгляд скарги суд першої інстанції, окрім вимог про визнання неправомірними дії державного виконавця та недійсною постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року у повному обсязі, розглядав вимогу про зобов'язання головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. вжити всі заходи для виконання рішення суду в частині стягнення судового збору.

Згідно ч. 5 ст. 269 ГПК України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зазначена вимога вжити всі заходи для виконання рішення суду, на відміну від вимог про визнання неправомірними дії та недійсною постанови державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року, до суду першої інстанції стягувачем не заявлялась та судом не розглядалась, відтак можливість її розгляду апеляційним судом виключена в силу приписів ч. 5 ст. 269 ГПК України.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з того, що судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про визнання неправомірними дії державного виконавця та недійсною постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року у повному обсязі з підстав заявлення стягувачем вимоги про зобов'язання державного виконавця вжити всі заходи для виконання рішення суду лише в частині стягнення судового збору, оскільки з набранням чинності ГПК України в редакції від 15.12.2017 року, зазначена вимога про зобов'язання державного виконавця вчинити певній дії не є обов'язковою з огляду на приписи ч. 2 ст. 343 ГПК України, якими унормовано, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд, серед іншого, зобов'язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тобто, розглядаючи вимоги скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про визнання неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. та недійсною постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011, суд першої інстанції повинен був надати їм оцінки у повному обсязі, та у разі встановлення обґрунтованості скарги повинен визнати оскаржуване рішення та дії неправомірними, у зв'язку із чим самостійно, без окремої вимоги скаржника, зобов'язати державного виконавця поновити порушене право.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"; часткове скасування ухвали Господарського суду Луганської області від 29.03.2018 року у справі №18/137/2011, а саме в частині закриття провадження при розгляді скарги на дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. та постанову державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 в частині стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн.; в іншій частині - щодо закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України по розгляді скарги на дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. та постанову державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 в частині стягнення витрат на державне мито в сумі 25500 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн. оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

У зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, подання якої зумовлено неправомірними діями ДВС, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1762,00 грн. покладаються пропорційно на ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (881,00 грн.) та на ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області (881,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.03.2018 року у справі №18/137/2011 - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.03.2018 року у справі №18/137/2011 - скасувати частково.

Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 - задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 в частині стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн., неправомірними.

Визнати недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 в частині стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн.

Зобов'язати державного виконавця Галушку М.В. або іншу посадову особу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом поновлення виконавчого провадження ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 в частині стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 4925184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн. та вжити всі заходи для виконання рішення суду.

В іншій частині (щодо закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії та постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 року ВП№29927408 з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.10.2011 року у справі №18/137/2011 в частині стягнення витрат на державне мито в сумі 25500 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.) ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.03.2018 року у справі №18/137/2011 - залишити без змін.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Луганській області (93404, Луганська область, м. Сєвєродронецьк, вул. Єгорова, 22, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривень 00 коп.

Доручити Господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді Н.М. Дучал

Е.В. Сгара

(У судовому засіданні 04.06.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 06.06.2018 року).