РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2018 року

м. Чернігів

Справа № 927/340/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М.

секретар судового засідання Мігда Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/340/18, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

За позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”

вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001,

До відповідача: Остерської квартирно-експлуатаційної частини

вул. Ювілейна, 3, смт. Десна, Козелецький район, Чернігівська область, 17024

Про стягнення 8020,15 грн.

За участю представників:

Позивача: не з?явився

Відповідача: не з?явився

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем – Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” подано позов до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про стягнення 8020,15 грн, а саме: 6700,40 грн пені за період з 15.02.2014 по 16.01.2015 та 1319,75 грн 3% річних за період з 15.02.2014 по 16.01.2015.

Заявлений позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014.

Ухвалою суду від 11.05.2018, відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 31.05.2018 о 10:00.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але повноважного представника у судове засідання 31.05.2018 не направив.

Відповідно до роздруківки з офіційного сайту українського Державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", поштове відправлення ухвали суду від 11.05.2018 було отримано представником позивача за довіреністю 14.05.2018.

Відповідач також був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 11.05.2018 №879, але повноважного представника у судове засідання 31.05.2018 не направив.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але позивач та відповідач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористалися, повноважних представників у судове засідання 31.05.2018 не направили.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі “Смірнова проти України”).

Зважаючи на те, що згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов’язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об’єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки ухвалою суду від 11.05.2018 постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін, а тому неявка позивача та відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання та від яких не надходило ніяких заяв та клопотань, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 31.05.2018 розпочато розгляд справи по суті.

До початку судового засідання від відповідача надійшов відзив на позов вих.№1071 від 24.05.2018, у якому відповідач підтвердив, що в період виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014 №2064/14-ТЕ(Т)-39 відповідачем було дійсно допущено порушення умов п. 6.1. договору в частині строків оплати за поставлений газ, а тому відповідач повністю визнає позовні вимоги в частині стягнення 6700,40 грн пені та 1319,75 грн 3% річних.

Заяв та клопотань від сторін на час слухання справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст. 202 та ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11.02.2014 між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (продавець) та Остерською квартирно-експлуатаційною частиною району (покупець) було укладено договір №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1.,1.2. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерн компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей газ природний, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 2.1. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014 визначено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 2673,38 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м): січень – 550,88; лютий – 504,91; березень – 432,67; квітень – 136,98; жовтень – 177,27; листопад – 375,55; грудень – 495,12. За І кв. – 1488,46; за ІІ кв. – 136,98; за ІІІ кв. – 0; за ІV квартал – 1047,94.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, укладений між сторонами договір №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014 по своїй правовій природі є договором поставки.

Відповідно до розділу 11 договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.

Згідно з п. 5.1.,5.2. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу – 1091,00 грн, крім того ПДВ – 20% – 218,20 грн, всього з ПДВ – 1309,20 грн.

Відповідно до п. 5.5. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 2916657,58 грн, крім того ПДВ – 583331,52 грн, разом з ПДВ – 3499989,10 грн.

Пунктами 3.3, п.3.4. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014 визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліу газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов’язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов’язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Кількість газу, яка продається покупцеві, згідно з п.4.1. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Додатковою угодою №2 від 29.04.2014 до договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, викладено п. 1.2. у наступній редакції: газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Додатковою угодою №3 від 31.12.2014 до договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, викладено п. 2.1. у наступній редакції: продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 1588,957 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м): січень – 410,00; лютий – 306,467; березень – 234,150; квітень – 65,838; жовтень – 65,0; листопад – 198,502; грудень – 309,0. За І кв. – 950,617; за ІІ кв. – 65,838; за ІІІ кв. – 0; за ІV квартал – 572,502. Викладено п. 5.5. у наступній редакції: загальна вартість цього договору становить 1733552,09 грн, крім того ПДВ – 346710,42 грн, разом з ПДВ – 2080262,51 грн. Загальна вартість цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, позивач поставив відповідачу за період 01.01.2014 по 31.12.2014 природний газ на загальну суму 2080262,51 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.2014 на суму 536772,00 грн; від 28.02.2014 на суму 401226,60 грн; від 31.03.2014 на суму 306549,18 грн; від 30.04.2014 на суму 86195,11 грн; від 31.10.2014 на суму 85098,00 грн; від 30.11.2014 на суму 259878,82 грн; від 31.12.2014 на суму 404542,80 грн, які підписані сторонами та скріплені печатками сторін, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.23-29).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.1.,6.5. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, по вищезазначених актах приймання-передачі природного газу відповідач зобов’язаний був розрахуватись у наступні строки: від 31.01.2014 на суму 536772,00 грн – по 14.02.2014 включно; від 28.02.2014 на суму 401226,60 грн – по 14.03.2014 включно; від 31.03.2014 на суму 306549,18 грн – по 14.04.2014 включно; від 30.04.2014 на суму 86195,11 грн – по 14.05.2014 включно; від 31.10.2014 на суму 85098,00 грн – по 14.11.2014 включно; від 30.11.2014 на суму 259878,82 грн – по 15.12.2014 включно (14.12.2014 вихідний); від 31.12.2014 на суму 404542,80 грн – по 14.01.2015 включно.

Відповідачем було здійснено повну оплату по договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014 на суму 2080262,51 грн, що підтверджується випискою з рахунку та банківською довідкою з 01.01.2014 по 30.11.2015, копії яких додано позивачем до матеріалів справи (а.с. 30,31).

У сторін відсутні розбіжності щодо дат і сум здійснених відповідачем платежів по оплаті природного газу за договором №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014.

З аналізу здійснених відповідачем оплат за спожитий природний газ за договором №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014 вбачається, що відповідачем було допущено порушення строків оплати за поставлений природний газ, передбачених п. 6.1. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, а саме: за газ спожитий у січні 2014 прострочка оплати виникла з 15.02.2014 по 05.03.2014; за газ спожитий у лютому 2014 прострочка оплати виникла з 15.03.2014 по 30.03.2014; за газ спожитий у березні 2014 прострочка оплати виникла з 15.04.2014 по 29.04.2014; за газ спожитий у квітні 2014 прострочка оплати виникла з 15.05.2014 по 28.05.2014; за газ спожитий у жовтні 2014 прострочка оплати відсутня; за газ спожитий у листопаді 2014 прострочка оплати відсутня; за газ спожитий у грудні 2014 прострочка оплати виникла з 15.01.2015 по 16.01.2015.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Позивач просить стягнути з відповідача 6700,40 грн пені за прострочку оплати вартості поставленого природного газу за період з 15.02.2014 по 16.01.2015.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.2. договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу 6700,40 грн пені за прострочку оплати вартості поставленого природного газу за період з 15.02.2014 по 16.01.2015.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 1319,75 грн 3% річних за період з 15.02.2014 по 16.01.2015.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов’язань щодо оплати поставленого природного газу, а тому суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних є правомірними та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, а саме: 1319,75 грн за період з 15.02.2014 по 16.01.2015.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати за поставлений природний газ по договору №2064/14-ТЕ(Т)-39 купівлі-продажу природного газу від 11.02.2014, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений природний газ є порушенням умов договору та норм чинного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, пунктом 9.3. договору сторони визначили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов’язання не виконав, за поставлений природний газ своєчасно не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення 6700,40 грн пені за період з 15.02.2014 по 16.01.2015 та 1319,75 грн 3% річних за період з 15.02.2014 по 16.01.2015.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв’язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір”, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України; ст. 4 Закону України „Про судовий збір”, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 () до Остерської квартирно-експлуатаційної частини, вул. Ювілейна, 3, смт. Десна, Козелецький район, Чернігівська область, 17024 () про стягнення 8020,15 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Остерської квартирно-експлуатаційної частини, вул. Ювілейна, 3, смт. Десна, Козелецький район, Чернігівська область, 17024 (, відомості про банківські реквізити відсутні) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (, відомості про банківські реквізити відсутні) 6700,40 грн пені; 1319,75 грн 3% та 1762,00 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 01.06.2018.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

– адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

– засоби зв’язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Суддя                                          Л. М. Лавриненко