КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. Справа№ 910/23337/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Яремі Н.С.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 24.05.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс" на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 (повний текст складено 03.04.2018)

у справі №910/23337/17 (суддя - Котков О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс"

до Міністерства оборони України в особі Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України

про визнання рішення тендерного комітету в частині недійсним та визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України в особі Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України про:

- визнання недійсним рішення тендерного комітету Міністерства оборони України в частині визнання переможцем переговорної процедури для потреб оборони за лотом №1 ТОВ "Космо Плюс" з метою закупівлі спідньої білизни (1831) (труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2) за ідентифікатором закупівлі № UA-2017-06-02-001184-b, оформленого протоколом засідання тендерного комітету Міністерства оборони України №75/329/5 від 03.07.2017;

- визнання недійсним договору №286/3/17/196 від 10.07.2017 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладеного між Міністерством оборони України та ТОВ "Космо Плюс".

Позовні вимоги мотивовані тим, що тендерним комітетом відповідача проведено процедуру купівлю товару з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, тому на думку ТОВ "Космо Плюс" рішення про визнання переможцем за лотом № 1 позивача, оформлене Протоколом засідання тендерного комітету відповідача № 75/329/5 від 03.07.2017 року підлягає визнанню недійсним, а договір № 286/3/17/196 від 10.07.2017 року про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби, укладений за результатами переговорної процедури, за твердженням позивача, також укладений з порушеннями Закону України "Про публічні закупівлі", підлягає визнанню недійсним. Крім того, позивач вказував, що Міністерство оборони України мало прийняти рішення про невідповідність тендерної пропозиції позивача тендерній документації і відхилити тендерну пропозицію ТОВ "Космо Плюс".

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав на те, що до того, як рішенням тендерного комітету було визначено позивача переможцем переговорної процедури за лотом № 1 та до підписання з ним відповідного договору № 286/3/17/196 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби, Державним підприємством "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" було проведено випробування, про що складено протокол випробувань № 1122/00586-ЛП/17 від 19.06.2017 року та за результатами випробування наданого на дослідження позивачем матеріалу, відповідачем було складено висновок про результати перевірки зразка предмета речового майна № 84 від 19.06.2017 року, який вказує, що товар повністю відповідав вимогам замовника за якістю. Отже, підстав для відхилення пропозиції позивача у Міністерства оборони України не було.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/23337/17 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/23337/17 та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В, суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження та справу № 910/23337/17 призначено до розгляду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 24.05.2018 року представник Міністерства оборони України надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення скарги позивача. Представник відповідача вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, просив апеляційний господарський апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники ТОВ "Космо Плюс" у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились. Про час та місце розгляду справи скаржник був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представника відповідача, що з'явив у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч.1, п.1 ч.3 ст.202, ч.12 ст.270 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки, скаржник про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Участь представника ТОВ "Космо Плюс", що не з'явився, у судовому засіданні 24.05.2018 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом 02.06.2017 року Міністерством оборони України (далі - замовник) було оголошено про проведення переговорної процедури для потреб оборони з метою закупівлі спідньої білизни (1831) (Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2) (далі - товар) за ідентифікатором закупівлі № UA-2017-06-02-001184- b(b9cl2da8e75a44cf9029fe782476afb2).

Відповідно до рішення тендерного комітету відповідача, оформленого Протоколом засідання тендерного комітету № 75/329/5 від 03.07.2017 року (надалі - Протокол), Міністерством обороні України було визначено переможцем переговорної процедури за лотом № 1 ТОВ "Космо Плюс" (далі - постачальник).

10.07.2017 року на підставі вищезазначеного рішення про визнання позивача переможцем за лотом № 1, між сторонами укладено договір № 286/3/17/196 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (в тексті - договір).

Відповідно до умов вказаного правочину постачальник зобов'язується у 2017 році поставити замовнику товар, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у договорі.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що ДСТУ та ГОСТи застосовуються в частині, в якій не суперечать технічним умовам на виріб (товар), затвердженим Міністерством оборони України. Згідно відповідного пункту встановлювалась необхідність відповідності товару ТУ У 14.1-6:2015 зі сповіщеннями про зміни № 1.

В пункті 4 додатку В (вимоги до матеріалів, Таблиця В1) до Тендерної документації відповідача (ТУ У 14.1-6:2015) відмічено, що показник повітропроникності має становити неменше ніж 150 дм3/(м2с).

Так, на підставі протоколу випробувань № 1122/00586-ЛП/17 від 19.06.2017 року, затвердженому начальником лабораторії Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів", складеного за результатами випробування наданої на дослідження позивачем матеріалу, відповідачем було складено висновок про результати перевірки зразка предмета речового майна № 84 від 19.06.2017 року.

Згідно вказаного висновку вбачається, що зовнішній вигляд, конструкція, комплектність, лінійні виміри та маркування відповідають вимогам технічних умов та зразку-еталону. Матеріали з яких виготовлено зразок відповідають вимогам технічних умов.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлює Закон України "Про публічні закупівлі".

При цьому, особливості здійснення процедур закупівлі товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони в особливий період, у період проведення антитерористичної операції, у період введення надзвичайного стану визначає Закон України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони".

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони" у разі прийняття замовником рішення про застосування переговорної процедури закупівлі відбір учасників здійснюється через електронну систему закупівель у порядку, визначеному цим Законом. Для проведення відбору учасників замовник оприлюднює оголошення про проведення відбору через авторизовані електронні майданчики на веб-порталі Уповноваженого органу. Замовник у строк, що становить не більше трьох робочих днів з дня завершення аукціону, розглядає цінові пропозиції та інші документи учасників відбору та визначає учасником переговорів такого учасника відбору, який запропонував найнижчу ціну/приведену ціну з урахуванням підстав відхилення, визначених статтю 4 цього Закону.

Положеннями статті 35 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено порядок проведення переговорної процедури закупівлі. Так, переговорна процедура закупівлі - це процедура, що використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю з учасником після проведення переговорів з одним або кількома учасниками. За результатами проведених переговорів з учасником (учасниками) замовник приймає рішення про намір укласти договір.

Пунктами 1, 3, 4 статті 11 Закону України "Про публічні закупівлі" для організації та проведення процедур закупівель замовник утворює тендерний комітет (комітети) або визначає уповноважену особу (осіб). Тендерний комітет або уповноважена особа (особи): планує закупівлі, складає та затверджує річний план закупівель; здійснює вибір процедури закупівлі; проводить процедури закупівель; забезпечує об'єктивний та чесний вибір переможця. Рішення тендерного комітету або уповноваженої особи оформлюється протоколом. У рішенні відображаються результати поіменного голосування членів комітету, присутніх на засіданні тендерного комітету, з кожного питання. Протокол підписується всіма членами комітету, присутніми на його засіданні, або всіма уповноваженими особами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, за результатами проведеної переговорної процедури закупівлі спідньої білизни для потреб оборони тендерним комітетом Міністерства оборони України вирішено визнати позивача переможцем переговорної процедури.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним рішення тендерного комітету Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання тендерного комітету Міністерства оборони України № 75/329/5 від 03.07.2017, позивач зазначає про те, що рішення суперечить законодавству у сфері публічних закупівель та є неправильним, оскільки тендерна пропозиція позивача відповідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про публічні закупівлі" мала бути відхилена з підстав того, що не відповідає визначеним в тендерній документації кваліфікаційним критеріям замовника - Міністерства оборони України, а укладений за результатами переговорної процедури договір, за твердженням позивача, також укладений з порушеннями Закону України "Про публічні закупівлі" і підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до частин 1, 3 статті 16 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник вимагає від учасників подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям. Визначені замовником згідно з цією статтею кваліфікаційні критерії та перелік документів, що підтверджують інформацію учасників про відповідність їх таким критеріям, зазначаються в тендерній документації та вимагаються під час проведення переговорів з учасником (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Згідно з ч. 1 статті 30 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник відхиляє тендерну пропозицію в т.ч. в разі якщо учасник не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону, якщо тендерна пропозиція не відповідає умовам тендерної документації.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що в пункті 4 додатку В (вимоги до матеріалів, Таблиця В1) до Тендерної документації відповідача (ТУ У 14.1-6:2015) зазначено, що показник повітропроникності має становити неменше ніж 150 дм3/(м2с).

На підставі протоколу випробувань № 1122/00586-ЛП/17 від 19.06.2017 року, затвердженому начальником лабораторії Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів", складеного за результатами випробування наданої на дослідження позивачем матеріалу, відповідачем було складено висновок про результати перевірки зразка предмета речового майна № 84 від 19.06.2017 року.

Відповідно до висновку про результати перевірки зразка предмета речового права від 19.06.2017 №84, затвердженого Головним управлінням розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗСУ Міністерства оборони України 19.06.2017 № 408/1/2462: зовнішній вигляд, конструкція, комплектність, лінійні виміри, маркування та матеріали, з яких виготовлений зразок відповідають вимогам технічних умов.

Таким чином, прийнявши до уваги наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що під час проведення тендерним комітетом відповідача процедури закупівлі були дотримані вимоги Закону України "Про публічні закупівлі", а тендерна пропозиція позивача відповідала кваліфікаційним критеріям, визначеним замовником в тендерній документації.

Крім того, позивач, якого визнано переможцем процедури закупівлі, звертаючись з позовом у даній справі про визнання недійсним рішення тендерного комітету не обґрунтовує, які саме його права та охоронювані законом інтереси є порушеними внаслідок прийняття тендерним комітетом відповідача зазначеного спірного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 204 та частини 2 статті 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, матеріали справи не містять доказів недотримання під час укладення оспорюваного правочину вимог ст. 203 ЦК України, в т.ч. щодо відповідності змісту правочину вимогам законодавства щодо аналогічності умов договору про закупівлю зі змістом тендерної пропозиції, а також доказів невідповідності рішення тендерного комітету, яке оформлене протоколом засідання тендерного комітету Міністерства оборони України № 75/329/5 від 03.07.2017 та договору № 286/3/17/196 вимогам законодавства.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним та задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки матеріали справи не містять доказів недотримання під час укладення оспорюваного правочину вимог статті 203 Цивільного кодексу України, умови спірного договору відповідають змісту тендерної пропозиції позивача, а товар, заявлений позивачем в тендерній пропозиції, відповідає кваліфікаційним критеріям замовника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено наявність підстав для визнання оспорюваних рішення тендерного комітету та договору недійсним із наведених позивачем обґрунтувань позову. Такі докази не були надані й апеляційному господарському суду.

Оскільки, скаржником не було надано суду, докази, які б надавали суду правові підстави для визнання рішення тендерного комітету та договору недійсними, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом правомірно було відмовлено у задоволенні даного позову.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс" на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 по справі № 910/23337/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 по справі № 910/23337/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на товариство з обмеженою відповідальністю "Космо Плюс".

4. Матеріали справи № 910/23337/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко

Дата складання повного тексту постанови 30.05.2018 року