ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/995/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк"

на рішення Господарського суду Одеської області

(головуючий - Щавинська Ю.М.)

від 03.07.2017

та постанову Одеського апеляційного господарського суду

(головуючий - Богацька Н.С., судді: Дібова Г.І., Разюк Г.П.)

від 11.10.2017

у справі № 916/995/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 87 690,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний банк" (далі - ПАТ "ВіЕйБі Банк") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) про стягнення 87 690,13 грн заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 17.01.2014.

Позов мотивований тим, що відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення від 17.01.2014, укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ФОП ОСОБА_4, у відповідача як орендодавця виник обов'язок з відшкодування позивачу як орендарю витрат, пов'язаних з поліпшенням орендованого майна.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 у справі №916/995/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 у справі №916/995/17 залишено без змін.

Господарськими судами встановлено такі обставини:

- між ФОП ОСОБА_4 (орендодавець) та ПАТ "ВіЕйБі Банк" (орендар) 17.01.2014 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно з п. 1.1 якого орендодавець зобов'язався передати орендарю, а орендар прийняти у тимчасове платне користування приміщення площею 154,3 кв.м на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, що складає 32/100 частин нежитлового приміщення у підвалі та на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; приміщення складається з підвалу 75,7 кв.м, 1-й поверх: 78,6 кв.м (п. 1.1 договору);

- відповідно до п. 1.4 договору приміщення передається з метою використання його для розміщення відділення орендаря, що є банківською установою;

- розділом 8 договору сторонами узгоджено долю поліпшень приміщення:

- під поліпшенням приміщення в рамках даного договору, сторони розуміють проведення будь-яких робіт, пов'язаних з модернізацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо, з використанням будь-яких матеріалів, що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які очікується одержати в майбутньому при використанні приміщення (п. 8.1 договору);

- сторони в даному договорі визначили, що орендарю дозволяється за рахунок власних коштів проводити поліпшення приміщення в частині встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі без пошкодження мереж орендодавця та інших поточних ремонтів (п. 8.2 договору);

- будь-які поліпшення приміщення, крім зазначених в п. 8.2 цього договору, можливі тільки за письмовою згодою орендодавця (п. 8.3 договору);

- поліпшення орендованого приміщення, що здійснені орендарем за рахунок власних коштів та за письмовою згодою орендодавця підлягають поверненню орендарю (в разі можливості їх відокремлення без завдання шкоди приміщенню). У випадку, якщо відокремити поліпшення без завдання шкоди приміщенню не можливо, такі поліпшення орендодавцем не відшкодовуються (п. 8.4 договору);

- відповідно до п. 5.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності);

- згідно з п. 5.2 договору строк оренди встановлюється з 17.01.2014 (але не раніше дати підписання акта у відповідності з п. 3.1 цього договору) по 31.12.2016 включно. Строк дії цього договору - з дати підписання цього договору до 31.12.2016, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором;

- за твердженням позивача, протягом дії договору ним здійснено ряд поліпшень орендованого приміщення на загальну суму 87 690,13 грн, яка підлягає відшкодуванню;

- в якості підтвердження здійснення орендарем поліпшень орендованого майна, позивачем надано суду акт приймання виконаних підрядних робіт від 01.02.2014, рахунок на оплату № 1947 від 31.01.2014; рахунок на плату № 1948 від 31.01.2014; договір № 5156 від 01.02.2014 з додатками; акт приймання виконаних підрядних робіт від 01.02.2014; рахунок на оплату № 1936 від 30.01.2014; рахунок на оплату № 1937 від 30.01.2014; договір № 5154 від 01.02.2014 з додатками; акт на виконані ремонтно-будівельні роботи за лютий 2014; акт приймання-передачі основних засобів від 26.02.2014; рахунок-фактуру № СФ-0000001 від 03.02.2014; видаткову накладну № ОЮ-0000008 від 07.03.2014; товарно-транспортну накладну від 07.03.2014; рахунок-фактуру № ОЮ-0000017 від 04.02.2014; рахунок-фактуру № ОЮ-0000025 від 07.03.2014; договір № 02-04-01 від 04.02.2014 з додатком; видаткову накладну № ОЮ-0000009 від 07.03.2014; товарно-транспортну накладну від 07.03.2014; договір № 02-04-02 від 04.02.2014 з додатком;

- посилаючись на п. 8.1 договору, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 22/3-27584 від 29.08.2015 про відшкодування вартості поліпшень, зроблених під час користування майном, який залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач не надав доказів, що роботи, проведені в орендованому приміщенні, можуть кваліфікуватись як невідокремлювані поліпшення орендованого майна, окрім того, необхідність проведення таких робіт пов'язана із забезпеченням нормальних умов експлуатації об'єкта оренди, що згідно з п.7.1.3 договору оренди є обов'язком орендаря.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 та рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2017, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний банк" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти рішення, яким позовну заяву задовольнити повністю.

Узагальнені доводи касаційної скарги:

- судами не враховано того, що що п. 8.2 договору оренди нежитлового приміщення від 17.01.2014 передбачає право орендаря здійснювати поліпшення без письмової згоди орендодавця в частині встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі без пошкодження мереж орендодавця, що також підтверджується п. 8.3 вказаного договору, виходячи з якого попередньої письмової згоди орендодавця не вимагається, оскільки не вимагається відокремлення таких поліпшень;

- відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 776 ЦК України наймач має право вимагати відшкодування вартості ремонту або розірвання договору та відшкодування збитків, а отже, вказана стаття передбачає, що орендар може проводити ремонт приміщення без наданої згоди орендодавця та в подальшому має право вимагати відшкодування коштів, що були витрачені на здійснення певних робіт, наслідком чого стало поліпшення приміщення;

- позивачем (орендарем) було проведено ряд робіт, зазначених в наказі Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд" від 10.08.2004 № 150, в результаті яких відбулась модернізація, удосконалення та збільшення вартості орендованого приміщення.

Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у справі № 916/995/17. Прийнято до розгляду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у справі № 916/995/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Надано Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 строк для подання відзиву на касаційну скаргу, який не перевищує 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалась.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 778 Цивільного кодексу України: якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення; якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю; якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розділом 8 договору сторони визначили, що під поліпшенням приміщення в рамках даного договору, сторони розуміють проведення будь-яких робіт, пов'язаних з модернізацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо з використанням будь-яких матеріалів, що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які очікується одержати в майбутньому при використанні приміщення; орендарю дозволяється за рахунок власних коштів проводити поліпшення приміщення в частині встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі без пошкодження мереж орендодавця та інших, будь-які інші поліпшення приміщення, здійснюються виключно за письмовою згодою Орендодавця.

У визначенні питання юридичної долі поліпшень сторони погодили, що поліпшення орендованого приміщення, що здійснені орендарем за рахунок власних коштів та за письмовою згодою орендодавця підлягають поверненню орендарю (в разі можливості їх відокремлення без завдання шкоди приміщенню). У випадку, якщо відокремити поліпшення без завдання шкоди приміщенню не можливо, такі поліпшення орендодавцем не відшкодовуються (п. 8.4. договору).

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, в силу встановленої ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведене та п.п.8.1-8.4 договору, судами попередніх інстанцій обґрунтовано зроблено висновок, що попри встановлену договором згоду орендодавця на здійснення орендарем поліпшень об'єкту оренди у вигляді встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі, такі поліпшення підлягають поверненню орендарю (в разі можливості їх відокремлення без завдання шкоди приміщенню), тобто, повертаються в натурі, вартість поліпшень орендодавцем не відшкодовується.

Крім того, як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, у якості доказів здійснення орендарем поліпшень орендованого майна, позивач надав суду документи на підтвердження монтажу та налагодження відеосигналізації, охоронно-пожежної сигналізації у приміщенні, яке є об'єктом оренди, а також документи, з яких вбачається виконання інших ремонтно-будівельних та оздоблювальних робіт. Тобто позивачем надано документи на підтвердження як поліпшень, зазначених у п. 8.2 договору, так й інших поліпшень.

Однак, як встановив господарський суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам п. 8.3 договору, ч. 3 ст. 773, ч. 1 ст. 778 ЦК України, наявності згоди орендодавця (відповідача) на проведення інших робіт ремонтно-будівельних та оздоблювальних робіт, не зазначених у п. 8.2 договору та які позивач обґрунтовує як здійснені поліпшення орендованого об'єкта, жодним з наявних у матеріалах справи доказів не підтверджено.

З урахуванням викладеного, зважаючи на узгоджені сторонами умови договору щодо визначення юридичної долі поліпшень, а також неподання позивачем належних та допустимих доказів понесення ним фактичних затрат на здійснення поліпшень, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 87 690,13 грн. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 17.01.2014.

Відповідно до положень статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що п. 8.2 договору оренди нежитлового приміщення від 17.01.2014 передбачає право орендаря здійснювати поліпшення без письмової згоди орендодавця в частині встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі без пошкодження мереж орендодавця, колегією суддів відхиляються, оскільки судами попередніх інстанцій було детально проаналізовано зміст договірної домовленості сторін у питанні юридичної долі поліпшень об'єкта оренди у сукупності з нормами права, що регулюють питання поліпшення наймачем речі, переданої у найм. Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, обґрунтовуючи здійснення поліпшення орендованого об'єкта, позивач послався також на роботи, проведення яких регулюється п. 8.3 договору, положення якого вимагають письмового узгодження з орендодавцем при проведенні поліпшень орендованого приміщення.

Доводи скаржника, з посиланням на п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 776 ЦК України, про те, що вказана стаття передбачає можливість проводити орендарем ремонт приміщення без наданої згоди орендодавця та в подальшому вимагати відшкодування коштів, що були витрачені на здійснення певних робіт, наслідком чого стало поліпшення приміщення, колегією суддів не береться до уваги, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, умовами договору передбачено можливість здійснення орендарем відповідних робіт (поліпшення приміщення) лише за письмовою згодою орендодавця, крім робіт, зазначених у п. 8.2 договору.

При цьому, господарський суд апеляційної інстанції вказав, що статті 776 та 778 ЦК України регулюють різні за своєю правовою природою відносини та потребують певного розмежування при застосуванні в контексті конкретних обставин справи.

Так, положення ч. 3 ст. 776 ЦК України визначають право наймача вимагати відшкодування вартості ремонту у випадку, якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору.

Проте, як встановлено апеляційним господарським судом, наявність визначених ст. 776 ЦК України правових підстав відшкодування наймодавцем вартості проведеного капітального ремонту позивачем не доведено.

Стосовно доводів скаржника про виконання ним робіт відповідно до наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд" від 10.08.2004 № 150, слід звернути увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 300 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші доводи касаційної скарги колегією суддів відхиляються, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та, за своєю суттю, зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Окрім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008) принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (принцип юридичної визначеності), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у справі № 916/995/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Г. Вронська