ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2018р. Справа №914/975/17

м.Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Кітаєвої С.Б., при секретарі судового засідання Зарицькій О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Малого приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Гелікон», м.Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», м.Львів

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тараса Львовича, м.Львів

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», м.Київ

про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки.

Представники сторін, третіх осіб :

від позивача: Медвідь М.А. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Гринів Т.В.- представник ( (довіреність в матеріалах справи).

від третьої особи 1 : не з»явився;

від третьої особи 2: не з»явився.

Суть спору: Позов заявлено Малим приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «Гелікон», м.Львів до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», м.Львів, про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки, а саме пункт 5.2, підпункти 5.4.1 та 5.4.2 пункту 5.4 договорів іпотеки (договір про задоволення вимог іпотекодержателя) від 05.02.2007 року №983, від 19.07.2007 року №5670, від 20.03.2009 року №731 та від 27.05.2009 року №1156 .

Заявлені позовні вимоги мотивовані наступним. Між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» 05.02.2007 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №983 (із змінами та доповненнями від 19.07.2007р. №6887), яким забезпечується виконання зобов'язань за Кредитним договором №28 від 05.02.2007р., укладеним між ВАТ «Кредобанк» та МПП ВКФ «Гелікон»; 19.07.2007р. укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №6888 (із змінами та доповненнями від 29.08.2008р. №5670), яким забезпечується виконання зобов'язань за Кредитним договором №204, укладеним 18.07.2007р. між ВАТ «Кредобанк» та МПП ВКФ «Гелікон»; 20.03.2009 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №731, яким забезпечується виконання зобов'язань за Кредитним договором №28 від 05.02.2007 року, укладеним між ВАТ «Кредобанк» та МПП ВКФ «Гелікон»;27.05.2009 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №1156, яким забезпечується виконання зобов'язань за Кредитним договором №28 від 05.07.2007р., укладеним між ВАТ «Кредобанк» та МПП ВКФ «Гелікон», згідно яких в іпотеку було передано Банку нерухоме майно МПП ВКФ «Гелікон».

На переконання позивача, викладений в п. 5.4 договорів іпотеки від 20.03.2009 року №731, від 05.02.2007 року №983, від 27.05.2009 року №1156 та від 19.07.2007 року №6888 (надалі - договори іпотеки) договір про задоволення вимог іпотекодержателя не містить істотних умов господарського договору та обов'язкових вимог встановлених Законом «Про іпотеку» до такого виду договору, відтак в силу недотримання вимог ч. 1 ст. 189, ч. З ст. 180 ГК України, ч. 1 ст. 35 та ч. З ст. 37 Закону «Про іпотеку» підлягає визнанню недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», обов'язковою умовою договору про задоволення вимог іпотекодержателя є умова про те, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В оспорюваних договорах про задоволення вимог іпотекодержателя не дотримано вимог ч. 3 ст. 37 Закону «Про іпотеку» та не визначено порядку сплати іпотекодержателем на користь іпотекодавця різниці перевищення вартості предмета іпотеки на розміром забезпечених іпотекою вимог, стверджує позивач.

Встановлений п. 5.2 договорів іпотеки порядок надання іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушень не відповідає вимогам встановленим ч. 1 ст. 35 Закону «Про іпотеку» щодо змісту та порядку повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі за договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зазначені у п.5.2 договорів іпотеки умови, які визначають порядок задоволення вимог іпотекодержателя, у своєму взаємозв'язку допускають можливість зловживань іпотекодержателем своїми правами з метою заволодіння майном іпотекодавця переданим в іпотеку. Позивач вважає, що насамперед такі зловживання полягають у відсутності обов'язку надання підтверджуючих документів про виникнення та обсяг порушених зобов'язань, відсутність механізму захисту іпотекодавцем своїх прав у разі заперечення проти вимог іпотекодержателя про зміст і обсяг порушених зобов'язань. Стверджує, що оспорювані договори про задоволення вимог іпотекодержателя дозволяють останньому задоволити за рахунок предметів іпотеки самостійно визначений ним обсяг вимог щодо виконання основного зобов'язання, в тому числі і вимог щодо яких пропущено строк позовної давності для їх задоволення в судовому порядку.

Окрім цього, не погодження сторонами у договорах про задоволення вимог іпотекодержателя ціни за якою право власності на предмети іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також, не встановлення в договорі порядку сплати іпотекодержателем на користь іпотекодавця 90% різниці в разі перевищення вартості іпотечного майна, щодо якого прийнято рішення про набуття у власність, над розміром кредитних зобов'язань являється істотним порушенням порядку укладення господарського договору та вимог ч. 1 ст. 189 ГК України та ч. З ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.05.2017 року (суддя Петрашко М.М.) позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №914/975/17, залучено до участі у справі в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тараса Львовича (79000, м.Львів, вул.В.Великого,125, офіс 73), залучено до участі у справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (04112, м.Київ, вул.Жамбила Жабаєва,7, ідентифікаційний код 37356981), справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.06.2017 року.

З підстав, зазначених в ухвалі суду від 13.06.2017 року, розгляд справи відкладався на 27.06.2017 року. Ухвалою суду від 27.06.2017 року, із врахування ухвали від 03.07.2017 р. про виправлення описки в ухвалі від 27.06.2017 р., розгляд справи було відкладено на 11.07.2017 р.

Відповідачем, Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», подано відзив на позовну заяву (вх.№ №24337/17 від 11.07.2017 року) з підстав, наведених у якому відповідач вважає позовну заяву необгрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Так, відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що п.5.4 Договорів іпотеки від 05.02.2007 року, від 19.07.2007 р., від 20.03.2009р., від 27.05.2009 р. (надалі - Договори іпотеки), договір про задоволення вимог іпотекодержателя, не містить істотних умов господарського договору та обов»язкових вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку» до такого виду договору, а відтак, що має місце недотримання вимог ч.3 ст.180, ч.1 ст.189 ГК України, ч.1 ст.35, ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку»..

На переконання відповідача умови п.п.5.4.1,5.4.2 п.5.4 Договорів іпотеки повністю відповідають положенням ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», які є нормами спеціальної дії відносно норми ч.1 ст.189 ГК України, яка є нормою загальної дії, та яка , як вважає відповідач, не має застосовуватись у даному випадку. Крім того стверджує, що положення п.5.4 Договорів іпотеки є за своєю суттю застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі в розумінні ст.36 Закону України «Про іпотеку», а не окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тому в будь-якому разі поширення вимог ст.189 ГК України на лише окремі пункти правочину є недопустимим. В той же час Договори іпотеки, як господарські договори, в цілому відповідають вимогам ч.3 ст.180, ч.1 ст.189 ГК України, вважає відповідач.

Відповідач також вважає, що посилання позивача на відсутність в п.5.4.1 Договорів іпотеки визначення порядку сплати іпотекодержателем на користь іпотекодавця різниці перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя спростовується положеннями ст.6 ЦК України, в силу положень пункту 2 якої, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. За приписами ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов»язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, стверджує відповідач, порядок сплати іпотекодержателем на користь іпотекодавця різниці перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя визначений положеннями ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» і додаткового врегулювання сторонами не потребує.

Стосовно посилання позивача на невідповідність п.5.2 Договорів іпотеки положенням ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» в частині змісту та порядку повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідач вважає, що частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» повністю врегульовує зміст та порядок повідомлення боржника та іпотекодавця про усунення порушення та про намір звернення стягнення на предмет іпотеки. Частина 2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» більш точно висвітлює правову природу п.5.2 Договорів іпотеки, оскільки дані пункти мають відношення, в першу чергу , до правових підстав звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку та шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а вже в другу чергу- щодо позасудового врегулювання.

Третьою особою 2 без самостійних вимог на предмет спору, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», подано письмові за вих. №/2017/И від 11.07.2017 року пояснення по справі (вх.№24338/17 від 11.07.2017 р.) у яких з тих же підстав, що й відповідач у справі третя особа 2 вважає позовну заяву необгрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

11.07.2017 року за вх.№24339/17 в документообігу Господарського суду Львівської області зареєстровано подану відповідачем, Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», заяву про застосування позовної давності.

Ухвалою від 11.07.2017 р. суд, задоволивши клопотання позивача, продовжив строк розгляду спору та відклав розгляд справи на 01.08.2017 р.

Позивач, Мале приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма «Гелікон», 01.08.2017 року подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі (на підставі п.3 ч.2 ст.79 ГПК України). Клопотання зареєстровано в документобігу господарського суду за вх.№3291/17. Позивач у клопотанні просив суд зупинити провадження у справі №914/975/17 до завершення реорганізації позивача шляхом перетворення.

З підстав, зазначених в ухвалі від 01.08.2017 року, суд зупинив провадження у справі №914/975/17 за позовом Малого приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Гелікон» до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», за участю у справі в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тараса Львовича, за участю у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки, до завершення реорганізації Малого приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Гелікон».

Ухвала Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 року була оскаржена Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» до Львівського апеляційного господарського суду. Постановою від 18 вересня 2017 року Львівський апеляційний господарський суд залишив без змін ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 року у справі №914/975/17, а апеляційну скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - без задоволення. Постановою Вищого господарського суду України від 04 грудня 2017 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» задоволено. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 року у справі №914/975/17 скасовано, а справу передано на розгляд суду першої інстанції.

У зв»язку з поверненням на адресу Господарського суду Львівської області матеріалів справи №914/975/17 та враховуючи закінчення повноважень, як вперше призначеного на посаду судді Петрашка М.М., Розпорядженням керівника апарату суду від 27.12.2017 року, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 13.12.2017 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №914/975/17. За наслідками повторного автоматизованого розподілу справу № 914/975/17 розподілено для розгляду судді Кітаєвій С.Б., що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Львівської області від 27.12.2017 року.

З 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, викладена у розділі 1 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. №2147-У111 ( далі -ГПК України).

Відповідно до п.9 ч.1 розділу Х1 «Перехідні положення» ГПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.230 ГПК України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 29.12.2017 року прийняв справу до розгляду в новому складі суду; поновив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 29.01.2018 року.

Ухвалою від 29.01.2018 року суд повернув без розгляду Малому приватному підприємству виробничо-комерційна фірма «Гелікон» клопотання (вх.№2920/18 від 29.01.2018 р.) про відкладення розгляду справи, однак відклав підготовче засідання на 22.02.2018 р. з підстав, зазначених в ухвалі та керуючись положенням п.3 ч.2 ст.183 ГПК України.

19.02.2018 року (вх.№5919/18) до суду поступила Заява відповідача за вих.№008/12-02/Н від 14 лютого 2018 року про застосування позовної давності. Заява мотивована тим, що Договори іпотеки на момент їх укладання містили оспорювані пункти, отже позивачу було достовірно про них відомо. Строки позовної давності на оскарження Договорів іпотеки, вважає відповідач, сплили: за Договором іпотеки від 05.02.2007 року №983 - 06.02.2010 року; за Договором іпотеки від 19.07.2007 року №6888 - 20.07.2010 року; за Договором іпотеки від 20.03.2009 року №731 - 21.03.2012 року; за Договором іпотеки від 27.05.2009 року №1156 - 28.05.2012 року. За таких обставин, покликаючись на положення ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України, відповідач у заяві просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог МПП ВКФ «Гелікон» до ПАТ «Кредобанк» за участю у справі в якості третіх осіб 1,2 без самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя) та відмовити позивачу у задоволенні позову, у зв»язку зі спливом строків позовної давності.

19.02.2016 року, за вх.№5924/18, в документообігу господарського суду зареєстровано поступлення від відповідача відзиву вих.№012/16-02/Н від 16.02.2018 р. на позовну заяву, у якому додатково до обставин, наведених у відзиві (вх.№ .№24337/17 від 11.07.2017 року) відповідач вказав, що іпотечні застереження, зазначені в п.5.2 Договорів іпотеки, віповідають вимогам ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», оскільки були реалізовані іпотекодержателем в 2015 році. Відповідач пояснив, що 29.11.2011 року ПАТ «Кредобанк» відступив право вимоги всіх грошових зобов»язань до МПП «ВКФ «Гелікон» на користь ТзОВ Фінансова компанія «Приватні інвестиції». 26.12.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір про відступлення прав вимоги за Договорами іпотеки, за якими ТОВ «ФК Приватні інвестиції» набули права іпотекодержателя. 19.05.2014 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернулись до МПП «ВКФ «Гелікон» із повідомленням про усунення грошових зобов»язань за кредитними договорами, попередили про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку визначеному Договорами іпотеки, Законом України «Про іпотеку» тощо. У зв»язку із невиконанням МПП ВКФ «Гелікон» у встановлений строк заявлених вимог ТОВ ФК «Приватні інвестиції», останній на підстапві рішення Наглядової ради від 23.06.2014 року набув предмети іпотеки у власність. Відповідач зазначає, що станом на дату подання цього відзиву, іпотечні застереження, визначені у п.5.4 Договорів іпотеки , виконані в повному обсязі, майно, зазначене в Договорах іпотеки - перебуває у власності ТОВ ФК «Приватні інвестиції», що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна (інформаційні довідки на підтвердження долучені до відзиву).

Відповідач зазначає, що 31.08.2015 року МПП «ВКФ «Гелікон» звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до ФК «Приватні інвестиції» про стягнення перевищення 90 відсотків вартості предметів іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог. Обгрунтування позовних вимог МПП ФК «Гелікон» будується саме на пунктах 5.4 Договорів іпотеки (копія позовної заяви долучена до відзиву). В позові про стягнення 90 відсотків вартості предметів іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, МПП ВКФ «Гелікон» вказує на відповідність п.5.4 Договорів іпотеки нормам Закону України «Про іпотеку». Провадження у справі №914/3019/15 за зазначеним позовом зупинено за клопотанням МПП ВКФ «Гелікон» до вирішення та набрання законної сили судовими рішеннями у адміністративних справах №813/2791/15 та №813/6755/14, у яких МПП ВКФ «Гелікон» оскаржує дії державних реєстраторів про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». Провадження у адміністративних справах також зупинено до моменту розгляду господарським судом Львівської області даної справи.

Відповідач у зазначеному позові також просить застосувати строки позовної давності, відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

22.02.2018 року (за вх.№6504/18) в суді зареєстровано подану позивачем заяву про зміну (доповнення) підстав позову. У Заяві позивач покликається на те, що Договори іпотеки від 05.02.2007 року №983 та від 19.07.2007 року №6888 укладені під час дії Закону України «Про іпотеку» в редакції від 23.02.2006 року №3480-1У, відтак, застосуванню до правовідносин, що склалися між учасниками провадження, підлягають норми Закону України «Про іпотеку» у редакції від 23.02.2006 .

Закон України «Про іпотеку» в редакції від 23.02.2006 року №3480-1У не передбачає можливості набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно на підставі прийнятого ним одноосібного рішення про прийняття у власність предмету іпотеки, стверджує позивач. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» у редакції від 23.02.2006 року передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов»язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, але аж ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі та одноосібного рішення іпотекодержателя; таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя, стверджує позивач.

З урахуванням принципу незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, закріпленого ч.1 ст.58 Конституції України, зміни, внесені до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» Законом України від 25.12.2008 «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва, якими застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в договорах іпотеки, прирівняне за правовими наслідками до окремого договору між боржником і кредитором про задоволення вимог кредитора,- не можуть бути застосовані до відносин, що складалися між учасниками судового спору у даній справі, які виникли до зазначених змін.

За наведеного позивач стверджує, що третя особа-2 згідно договорів іпотеки 05.02.2007 року №983 та від 19.07.2007 року №6888 мала можливість отримати право власності на іпотечне майно в рахунок виконання основного зобов»язання МПП ВКФ «Гелікон» або на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у разі добровільної передачі майна МПП ВКФ «Гелікон», або на підставі рішення суду. Відтак, положення абз.2 підп.5.4.1 п.5.4 договорів іпотеки про набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі прийнятого ним одноособового рішення є недійсним в силу їх суперечності приписам ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону від 23.02.2006 року №3480-1У.

Позивач акцептує увагу, що вищенаведена правова позиція узгоджується з висновками Вищого господарського суду України, викладеними в постанові від 03.10.2010р. у справі №11/2268 (реєстраційний номер рішення в ЄДР судових рішень 9989675#), копія якого долучена позивачем до поданої заяви.

Позивач просить прийняти заяву МПП ВКФ «Гелікон» про зміну (доповнення) підстав позову та розгляд справи здійснювати з врахуванням доповнених підстав позову, що викладені в заяві.

З підстав, зазначених в ухвалі від 22.02.2018 року, суд задоволив клопотання позивача та продовжив підготовче провадження на тридцять днів з 01.03.2018 року, підготовче засідання відклав на 14.03.2018 року.

23.02.2018 р. від третьої особи 2 без самостійни вимог на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», до суду поступили письмові за вих.№040 від 19.02.2018 р. пояснення, які зареєстровані в суді за вх.№6586/16. Третя особа 2 у справі просить відмовити у позивачу у задоволенні позову.

07.03.2018 р. (вх.№8530/18) в суді зареєстровано Заперечення відповідача проти заяви про зміну (доповнення) підстав позову за вих.№028/2018/4 від 05.03.2018 р. Відповідач вважає, що Заява МПП ВКФ «Гелікон» не підлягає розгляду в межах справи №914/975/17, оскільки звернення позивача із заявою відбулось після того, як Вищим господарським судом України справу №914/975/17 було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, що прямо суперечить вимогам ч.4 ст.46 Господарського процесуального кодексу України (в редакції ГПК, чинній з 15.12.2017 р.).

Поряд з цим, у Запереченнях висловлена позиція відповідача стосовно обставин, наведених позивачем у Заяві . Так, твердження позивача про те, що на момент укладення Договорів іпотеки від 05.02.2007 року №983 та від 19.07.2007 року №6888 діяла редакція Закону України «Про іпотеку» від 23.02.2016 року (далі - Закон №3480-1У) та що вказана редакція Закону не передбачала можливості набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно на підставі прийнятого ним одноосібного рішення про прийняття у власність предмету іпотеки, у зв»язку з чим оспорювані пункти Договорів іпотеки суперечать вимогам Закону, що є підставою для визнання їх недійсними, відповідач вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки Закон №3480-1У в редакції від 12.05.2006 року, яка діяла на момент укладання зазначених Договорів іпотеки, містить чітку норму, яка надає право іпотекодержателю набути право власності на іпотечне майно на підставі прийнятого ним одноосібного рішення про прийняття у власність предмету іпотеки. Відповідач вважає, що на момент укладання Договорів іпотеки від 05.02.2007 року №983 та від 19.07.2007 року №6888 вони відповідали діючим нормам законодавства, зокрема тим, що врегульовують питання позасудового врегулювання правовідносин між іпотекодавцем та іпотекодержателем.

Відповідач акцентує увагу на тому, що ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набуло право власності на іпотечне майно на підставі Договорів іпотеки. На момент укладання Договорів іпотеки питання набуття права власності на іпотечне майно на підставі прийнятого одноосібного рішення про прийняття у власність предмету іпотеки було врегульовано сторонами в п.п.5.4.1 Договорів іпотеки.

12.03.2018 року (вх.№8604/18) до суду поступило Пояснення за вих.№101 від 06.03.2018 р.щодо заяви про застосування позовної давності від ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». У заяві третя особа 2 у справі інформує суд про те, що підтримує заяву ПАТ «Кредобанк» про застосування позовної давності, вважає, що Позивач пропустив встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності (три роки). Відтак, у прохальній частині заяви третя особа-2, з посиланням на ст.ст.42,50 ГПК України, просить задовольнити заяву ПАТ «Кредобанк» про застосування позовної давності. Застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовної заяви МПП «ВКФ «Гелікон» до Публічного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л., ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки. Відмовити МПП ВКФ «Гелікон» у заявленому позові про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки, узв»язку зі спливом строку позовної давності.

12.03.2018 року (вх.№8637/18) до суду поступила Заява (вих.№091 від 05.03.2018 р.) третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», про застосування позовної давності. У Заяві третя особа 2 просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності дозаявлених позивачем вимог.

12.03.2018 року (вх.№8687/18) до суду поступили Заперечення (вих.№103 від 07.03.2018 р.) третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», проти заяви про зміну (доповнення) підстав позову. Як і відповідач, третя особа 2 вважає, що Заява МПП ВКФ «Гелікон» не підлягає розгляду в межах справи №914/975/17, оскільки звернення позивача із заявою відбулось після того, як Вищим господарським судом України справу №914/975/17 було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, що прямо суперечить вимогам ч.4 ст.46 Господарського процесуального кодексу України (в редакції ГПК, чинній з 15.12.2017 р.). Відтак, у прохальній частині заяви просить не приймати до уваги заяву МПП ВКФ «Гелікон» про зміну (доповнення) підстав позову за вих.№22/02-1 від 22.02.2017 року.

12.03.2018 року (вх.№8806/18) до суду від третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції, поступили Пояснення (вих.№104 від 07.03.2018 р.) щодо відзиву на позовну заяву, у яких третя особа 2 повідомляє про те, що повністю підтримує відзив ПАТ «Кредобанк» на позовну заяву МПП «ВКФ «Гелікон».

13.03.2018 року (вх.№8684/18) до суду від позивача поступив «Відзив на заперечення ПАТ «Кредобанк» проти заяви про зміну (доповнення) підстав позову» вих.№12/03-2 від 12.03.2018 року, у якому позивач відзначає, зокрема, про безпідставність тверджень відповідача, що редакція Закону «Про іпотеку» від 23.02.2006 року не існує, оскільки до Закону України «Про іпотеку» було внесено зміни згідно із Законом №3480-1У (3480-15) від 23.02.2006р., зміни внесені цим Законом набрали чинності 12.05.2006 р.

Стосовно посилань відповідача на положення ч.4 ст.46 ГПК України, згідно якої у разі напрравлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову допускається, крім випадків, визначених цією статтею, позивач звертає увагу на те, що справа №914/975/17 розглядається Господарським судом Львівської області первісно, остаточного судового рішення за наслідками розгляду цієї справи по суті позовних вимог господарським судом Львівської області не постановлено.

В межах даної справи Господарським судом Львівської області було постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі від 01.08.2017 р., залишену без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р. Однак, постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2017 року вказані судові рішення про зупинення провадження у справі скасовано, справу №914/975/17 передано на розгляд до суду першої інстанції.

В разі скасування процесуального судового рішення, зокрема, ухвали про зупинення провадження у справі (виходячи з положень ч.ч.1,4 ст.111-13 ГПК України, в редакції, що діяла на момент постановлення вищезазначених ухвали та постанов з питань зупинення провадження у справі), справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції. Разом з тим, в розумінні ч.3 ст.46 ГПК України, передання справи на новий розгляд відбувається у випадку скасування судом касаційної інстанції судових рішень судів першої та/або апеляційної інстанцій, прийнятих за наслідками розгляду судом першої/апеляційної інстанції по суті, з метою усунення порушень норм процесуального і матеріального права згідно вказівок касаційного суду, що призведе до постановлення неправомірного судового рішення, вважає позивач.

Позивач просить прийняти його заяву про зміну (доповнення) підстав позову та розгляд справи здійснювати з врахуванням доповнених підстав позову, що викладені в заяві.

13.03.2018 року (вх.№8807/18) до суду від позивача поступили Заперечення на заяву відповідача про застосування позовної давності вих.№12/03-1 від 12.03.2018 року, у яких позивач зазначає про те, що рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предметів іпотеки за договорами іпотеки від 05.02.2007 року №983 та від 19.07.2007 р. №6888 було прийняте останнім 01.07.2014 року. При цьому, про прийняття іпотекодержателем рішення від 01.07.2014 року позивачу стало відомо після витребування ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 року у справі №813/6755/14 матеріалів реєстраційних справ.

Рішення про прийняття у власність предметів іпотеки за договорами іпотеки від 20.03.2009 р. №731, від 27.05.2008 р. №1156 було прийнято іпотекодержателем також 01.07.2014 року. Про вказане рішення позивачу стало відомо з матеріалів адміністративної справи №813/2791/15 після витребування ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2015 р. матеріалів реєстраційних справ.

На підставі зазначених рішень від 01.07.2014р. та договорів іпотеки, третьою особою 2 (іпотекодержателем) було набуто право власності на іпотечне майно. Таким чином, про порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів позивач дізнався із матеріалів адміністративних справ:

№813 /6755/14 після витребування ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 р. реєстраційних справ, на вимогу якої реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції було надано, зокрема, рішення іпотекодержателя про набуття у власність предметів іпотеки згідно договорів іпотеки від 05.02.2007 року №983 та від 19.07.2007 року №6888;

№813/2791/15 після витребування ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2015 р. матеріалів реєстраційних справ, на вимогу якої реєстраційними службами Львівського міського, Кам»янка-Бузького районного та Радехівського районного управлінь юстиції Львівської області було надано, зокрема, рішення іпотекодержателя від 01.07.2014 р. про прийняття у власність предмета іпотеки за договорами іпотеки від 20.03.2009р. №731, від 27.05.2009 р. №1156.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем оспорюються окремі положення договорів іпотеки, що не тягнуть до недійсності договорів іпотеки в цілому, та є підставою для набуття права власності на іпотечне майно винятково в сукупності із рішеннями іпотекодержателя про прийняття у власність предметів іпотеки, які були прийняті останнім 01.07.2014 р., позивач вважає, що подавши до суду позовну заяву 19.05.2017 р. він не пропустив загального трирічного строку позовної давності.

Відтак, у поданих до суду 13.03.2018 року (вх.№8807/18) Запереченнях на заяву відповідача про застосування позовної давності вих.№12/03-1 від 12.03.2018 року, позивач просить відмовити у задоволенні заяви ПАТ «Кредобанк» про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовної заяви МПП ВКФ «Гелікон» до ПАТ «Кредобанк», треті особи 1,2 у справі без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Стоцко Т.Л., ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки.

В підготовче засідання 14.03.2018 року учасники справи явки повноважних представників не забезпечили, у зв»язку з чим та з метою повного та всестороннього з»ясування обставин справи суд вважав за необхідне відкласти підготовче засідання та відкласти вирішення заяви позивача про зміну (доповнення) підстав позову до наступного підготовчого засідання. Ухвалою від 14.03.2018 року підготовче засідання відкладено на 29.03.2018 року.

В підготовчому засіданні 29.03.2018 року суд, заслухавши представника позивача, представників відповідача та третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, протокольною ухвалою прийняв до розгляду заяву позивача про зміну (доповнення) підстав позову (вх.6504/18 від 22.02.2018 р.), що відображено у протоколі судового засідання.

Приймаючи заяву до розгляду суд виходив із наступного.

Відповідно до ч.3 ст.46 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п»ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Справа №914/975/17 розглядається за правилами загального позовного провадження.

Заява позивача про зміну (доповнення) підстав позову (вх.6504/18 від 22.02.2018 р.) подана з дотриманням вимог ч.3 ст.46 ГПК України. Заява надіслана позивачем іншим учасникам справи, що підтверджує дотримання позивачем вимог ч.5 ст.46 ГПК України.

На переконання суду відповідач, третя особа 2 у справі помилково посилаються на положення ч.4 ст.46 ГПК України заперечуючи проти прийняття заяви позивача до розгляду, оскільки матеріали справи не підтверджують, що справа №914/975/17 направлялась на новий розгляд до суду першої інстанції. Остаточне судове рішення з розгляду по суті вимог позивача про визнання недійсними окремих пунктів договорів іпотеки у справі не постановлялось.

Постановою Вищого господарського суду України від 04 грудня 2017 року було скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 року у справі №914/975/17 стосовно зупинення провадження у справі, а справу передано на розгляд суду першої інстанції.

Зупинення провадження у справі (ст.79 ГПК України в редакції ГПК до 15.12.2017 р.) не є формою завершення справи, що повністю відкидає можливість судочинства, як наприклад, рішення суду з розгляду спору по суті, чи ухвала суду про припинення проваджеення у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу .

Стосовно предмету та підстав позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких грунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Заява позивача не направлена на одночасну зміну і предмета, і підстав позову.

При цьому, не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, зміна посилання на норми права, посилання в рішенні на інші, ніж зазначено позивачем, норми права (п.3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідно до ст.185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє, зокрема, ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відтак, заслухавши представників учасників справи, зважаючи на те, що судом вчинено всі необхідні процесуальні дії, передбачені ч.2 ст.182 ГПК України для виконання завдань підготовчого провадження у даній справі, суд ухвалою від 29.03.2018 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.04.2018 року.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.194 ГПК України). Відповідно до ст.195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовженого строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.Відповідно до ч.3 ст.201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

В продовженому після оголошеної перерви судовому засіданні 18.05.2018 року, судом оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого у даній справі рішення.

В процесі розгляду справи суд встановив.

Між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (ПАТ «Кредобанк», позивачем у даній справі) та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» 05.02.2007 року укладено Кредитний договір №28.

Відповідно до умов Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року Банк зобов»язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними та комісії.

Відповідно до п.1.1 Договору, Банк видає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його у розмірі 5 000 000,00 доларів США (п»ять мільйонів доларів США 00 центів) для поповнення обігових коштів, з процентною ставкою -12% річних. Дата остаточного повернення Кредиту -«04» лютого 2010 року.

Згідно з п.3.1 Кредитного договору виконання зобов»язань Позичальником за цим Договором забезпечується способами, що обумовлені в ньому та/або договорах, укладених з метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов»язаннь перед Банком за цим Договором (надалі - Договори Забезпечення).

Види забезпечення, які Позичальник зобов»язується надати Банку, перелічені у п.3.2 Кредитного Договору.

Так, зокрема, згідно з п.п.2 п.3.2 Договору виконання зобов»язань за Кредитним договором забезпечується нерухомістю -об»єктом незавершеного будівництва (адміністративно-побутовий корпус- перша черга), готовність об»єкту 92% (до складу якого входить: адміністративний побутовий корпус (готовність 92%) -літера Б-5; підвал; мансарда), що належить МПП ВКФ «Гелікон» та знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 230; заставна вартість 12 707 200,00 грн. (дванадцять мільйонів сімсот сім тисяч двісті гривень 00 копійок).

18.07.2007 р. між Сторонами було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, яким, зокрема, підпункт 2 пункту 3.2 Кредитного договору викладено в наступній редакції : « 2.Нерухомість - нежитлова будівля (офісно-готельні приміщення з мансардою і підвалом) - літера Б-5, загальною площею 2 159,1 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» і знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська,230; заставною вартістю 12 707 200,00 грн. (дванадцять мільйонів сімсот сім тисяч двісті гривень 00 копійок)».

08.08.2007 р. між Сторонами було укладено Договір №2 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, яким п.п.9 п.3.2 Кредитного договору викладено в новій редакції; пункт 3.2 - доповнено підпунктом 12; останній абзац пункту 3.2 Кредитного договору та пункт 3.4 викладено в новій редакції.

05.09.2007 р. між Сторонами було укладено Договір №3 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, яким п.п.9 та п.п.12 п.3.2, останній абзац пункту 3.2 Кредитного договору викладено в новій редакції..

29.02.2008 року між Сторонами було укладено Договір №4, а 15.04.2008 р. - Договір №5 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28.

Договором №6 від 19.03.2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 пункт 3.2 Кредитного договору викладено в новій редакції. Зокрема: « 3.2. Позичальник зобов»язується надати Банку наступні види Забезпечення:1. Нерухомість - комплекс станції технічного обслуговування з вробничими та адміністративними приміщеннями (до складу якого входить:будівля - літера А-3, площею 4 534,1 кв.м.; будівля - літера А 1-3, площею 894,3 кв.м.), загальною площею 5 428,4 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» та знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська,203, заставною вартістю 27 854 000,00 грн. (двадцять сім мільйонів п»ятдесят чотири тисячі гривень 00 копійок»; 2. Нерухомість - нежитлові будівлі (офісно-готельні приміщення з мансардою і підвалом) - літера Б-5, загаальною площею 2 159,1 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» та знаходиться за адресою:м.Львів, вул.Кульпарківська,230, заставною вартістю 12 707 200,00 грн. (дванадцять мільйонів сімсот сім тисяч двісті гривень 00 копійок).

Розділ 13 Кредитного договору №28 доповнено пунктом 13.7, згідно Договору №7 від 19.03.2009 року стосовно продажу за зверненням Позичальника та за згодою Банку за умови попереднього узгодження вартості продажу та визначення частки від даної вартості яка буде направлена на погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором нерухомості, яка зазначена у підпункті 15 пункту 3.2 Кредитного договору (нерухомість - будівля готельно-відпочинкового комплексу - літера А-9, житловою площею 1 418,4 кв.м., загальною площею 7 247,4 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» та знаходиться за адресою: Львівська обл., Кам»янка-Бузький район, смт.Запитів, вул.Весела, буд.25а; заставною вартістю 30 360 000,00 грн. (тридцять мільйонів триста шістдесят тисяч гривень 00 копійок)).

Відповідно до умов нової від 30.04.2009 р. редакції Кредитного договору №28 від 05.02.2007 р., а саме п.2.1, Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його у розмірі 5 370 000,00 доларів США (п»ять мільйонів триста сімдесят тисяч доларів США 00 центів) для компенсації витрат, пов»язаних з інвестиційною діяльністю підприємства, з процентною ставкою -14% річних. Дата остаточного повернення Кредиту -« 04» лютого 2017 року.

Згідно п.3.1 Кредитного договору (нова редакція) виконання зобов'язань Позичальником за цим Договором забезпечується способами, що обумовлені в ньому та/або договорах, укладених з метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Банком за цим Договором (надалі - Договори Забезпечення).

Згідно із підпунктами 2,3 пункту 3.2 Позичальник зобов'язується надати Банку наступні види Забезпечення :

Підпункт 2 пункту 3.2: Нерухомість - комплекс станції технічного обслуговування з виробничими та адміністративними приміщеннями ( до складу якого входить: будівля-літера А-3, площею 4 534,1 кв.м.; будівля - літера А 1-3, площею 894,3 кв.м.), загальною площею 5 428,4 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» і знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська,230; заставною вартістю 27 854 000,00 грн. (двадцять сім мільйолнів вісімсот п»ятдесят чотири тисячі гивень 00 копійок);

Підпункт 3 пункту 3.2: Нерухомість - нежитлові будівлі (офісно-готельні приміщення з мансардою і підвалом) - літера Б-5, загальною площею 2 159,1 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» і знаходиться за адресою:м.Львів, вул.Кульпарківська,230; заставною вартістю 12 707 200,00 грн. (дванадцять мільйонів сімсот сім тисяч двісті гривень 00 копійок).

Пункт 3.2 Кредитного договору доповнено підпунктами 17,18,19, а останній абзац пункту 3.2 викладено в новій редакції Договором №1 від 27.05.2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 р. в новій редакції від 30.04.2009 року.

Між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» 18.07.2007 року укладено Кредитний договір №204 .

Відповідно до п.2.1 Договору Банк видає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його у розмірі 2 000 000,00 доларів США (два мільйонів доларів США 00 центів) для компенсації витрат пов'язаних з інвестиційною діяльністю підприємства, з процентною ставкою -12% річних. Дата остаточного повернення Кредиту -« 17» липня 2014 року.

Згідно з п.3.1 Кредитного договору виконання зобов'язань Позичальником за цим Договором забезпечується способами, що обумовлені в ньому та/або договорах, укладених з метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Банком за цим Договором (надалі - Договори Забезпечення).

Види забезпечення, які Позичальник зобов'язується надати Банку, перелічені у п.3.2 Кредитного Договору.

Так, зокрема, згідно з п.п.1,2 п.3.2 Договору виконання зобов»язань за Кредитним договором забезпечується повторною іпотекою нерухомості - нежитлової будівлі (офісно-готельні приміщення з мансардою і підвалом) - літера Б-5, загальною площею 2 159,1 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» та знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 230; заставною вартістю 18 840 000,00 грн. (вісімнадцять мільйонів вісімсот сорок тисяч гривень 00 копійок; нерухомістю - об»єкт незавершеного будівництва (виробничий корпус з СТО - літера Б-3, друга черга), готовність об'єкту 94%, що належить МПП ВКФ «Гелікон» та знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська,230; заставною вартістю 11 267 000,00 грн (одинадцять мільйонів двісті шістдесят сім тисяч гривень 00 копійок).

13.12.2007 р., 07.02.2008р., 29.02.2008 р.,29.08.2008 р.,19.03.2009р. Договорами №1,№2,№3,№4,№5 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №204 від 18 липня 2007 року, до Кредитного договору №204 були внесені відповідні зміни та доповнення.

Відповідно до умов нової редакції від 30.04.2009 р. Кредитного договору №204 від 18.07.2007 р., а саме п.2.1, Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його у розмірі 3 195 000,00 доларів США (три мільйони сто дев»яносто п»ять тисяч доларів США 00 центів) для компенсації витрат, пов»язаних з інвестиційною діяльністю підприємства, з процентною ставкою -14% річних. Дата остаточного повернення Кредиту -« 31» березня 2017 року.

Згідно п.3.1 Кредитного договору (нова редакція) виконання зобов'язань Позичальником за цим Договором забезпечується способами, що обумовлені в ньому та/або договорах, укладених з метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Банком за цим Договором ( надалі - Договори Забезпечення).

Згідно із підпунктами 1,2 пункту 3.2 Позичальник зобов'язується надати Банку наступні види Забезпечення :

Підпункт 1 пункту 3.2: Повторна іпотека нерухомості - нежитлової будівлі (офісно-готельні приміщення з мансардою і підвалом) - літера Б-5, загальною площею 2 159,1 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» і знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кільпарківська,230, заставною вартісю 19 692 000,00 грн (дев'ятнадцять мільйонів шістсот дев'яносто дві тисячі гивень 00 копійок);

Підпункт 2 пункту 3.2: Нерухомість - нежитлова будівля - літера Б-3 - виробничий корпус зі станцією технічного обслуговування, загальною площею 2 357,6 кв.м., що належить МПП ВКФ «Гелікон» і знаходиться за адресою:м.Львів, вул.Кульпарківська,230; заставною вартістю 10 868 900,00 грн. (десять мільйонів сімсот вісімсот шістдесят вісім тисяч дев»ятсот гривень 00 копійок).

На забезпечення виконання Кредитного договору №28 від 05.02.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» 05.02.2007 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №983 (із змінами та доповненнями від 19.07.2007р. №6887).

Згідно із даним договором в іпотеку було передано, зокрема, наступне нерухоме майно:

-будівлі, позначені на плані літерами «А-3», площею 4543,1 кв.м (чотири тисячі п»ятсот тридцять чотири цілих та одна десята) кв.м., «А'-3» площею 894,3 кв.м.(вісімсот дев»яносто чотири цілих та три десятих) кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 230 (двісті тридцять) у м.Львові;

- нежитлова будівля, позначена на плані літерою «Б-5», офісно-готельні приміщення з мансардою і підвалом, загальною площею 2159,1 (дві тисячі сто п»ятдесят дев»ять цілих та одна десята) кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 230 (двісті тридцять) у м.Львові ( далі разом - Предмет іпотеки).

Будівлі належать іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі, виданого Залізничною районною адміністрацією Львівської міської раи 31.01.2001 року, зареєстрованого Львівським державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 02.02.2001 року за реєстровим №1667 та на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради 22.06.2007 року, зареєстрованого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 13.07.2007 року за реєстраційним №19552293.

Згідно із п.3.1.4 Договору іпотеки іпотекодержатель, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим та/або за Кредитним договором, має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією Предмета іпотеки.

Згідно із п.п.3.1.7 п.3.1 Договору іпотеки, у випадках, якщо суми від продажу Предмета іпотеки, та суми від реалізації іншого майна, яке буде заставленим в забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, він має право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна іпотекодавця.

Згідно з п.5.1 Договору іпотеки право звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває, зокрема, у разі:

-якщо у момент настання строку виконання зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки суми відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій);

- незалежно від настання строку виконання зобов»язань за Кредитним договором:

-якщо інша ніж іпотекодержатель особа набула право стягнення на Предмет іпотеки;

-при початку процедури ліквідації іпотекодавця, а також у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом.

Відповідно до п.5.2, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов»язання за Кредитним договором в повному обсязі, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 (тридцяти) днів, - звернути стягнення на Предмет іпотеки, зокрема, у разі якщо у момент настання терміну виконання зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані , а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій), збитків.

Іпотекодержатель (п.5.3 Договору іпотеки) у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на Предмет іпотеки:

-на підставі рішення третейського суду або виконавчого напису нотаріуса;

-у позасудовому порядку продає від свого імені Предмет іпотеки чи приймає Предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У п.5.4 Договору іпотеки сторонами погоджено, що за рішенням Іпотекоджержателя задоволення його вимог може здійснюватись наступним чином (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя):

підпункт 5.4.1 пункту 5.4. У випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець передає у власність Іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки Предмета іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна Предмета іпотеки, який передається Іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, Іпотекодержатель вправі задоволити свої вимоги за рахунок іншого майна Іпотекодавця.

Рішення про прийняття у власність Предмета іпотеки приймається Іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність Предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем ;

підпункт 5.4.2 пункту 5.4. У випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, визначеної п.6.1 цього договору з урахуванням зносу або шляхом експертної оцінки. Витрати на проведення експертної оцінки покладаються на Іпотекодавця. Розподіл виручки від продажу Предмета іпотеки між Іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається Іпотекодавцю.

Заборгованість Іпотекодавця по Кредитному договору вважається погашеною в день отримання від Покупця коштів за предмет іпотеки у повному обсязі. У випадку, якщо Іпотекодержатель не має можливості укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки за ціною, зазначеною в цьому пункті, Іпотекодержатель має право укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки з визначенням ціни Предмета іпотеки на підставі оцінки Предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид Предмета іпотеки.

Відповідно до п.6.1 Договору іпотеки, цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем зобов»язань за Кредитним договором та додаткових договорів до нього.

Право іпотеки, та відповідно і цей Договір, припиняє чинність у разі: припинення основного зобов»язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) Предмета іпотеки, якщо Іпотекодавець не замінив або не відновив Предмета іпотеки; реалізації Предмета іпотеки; набуття Іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на Предмет іпотеки; в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п.6.2 Договору іпотеки).

Відповідно до п.6.3 відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до умов в п.8.6 Договору іпотеки, ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення Іпотекодавцем боргу за Кредитним договором на іншу особу.

Відступлення прав за цим Договором здійснюється Іпотекодержателем без отримання згоди Іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за Кредитним договором. Відступлення прав Іпотекодержателя за цим Договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку (якщо така реєстрація була проведена). Іпотекодержатель зобов»язаний аписьмово у п»ятиденний строк повідомити Іпотекодавця про відступлення прав за цим Договором і права вимоги за Кредитним договором.

На забезпечення виконання Кредитного договору №204 від 18.07.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» 19.07.2007 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №6888 (із змінами та доповненнями від 29.08.2008р. №5670).

Згідно із даним договором в іпотеку було передано, зокрема, наступне нерухоме майно:

- нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Б-3» - виробничий корпус зі станцією технічного обслуговування, загальною площею 2357,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 230.

- нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Б-5» - офісно-готельні приміщення з мансардою та підвалом, загальною площею 2159,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 230.

Будівлі належать іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради 13.06.2008 року, зареєстрованого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 09.07.2008 року за реєстраційним №23915604 та на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради 22.06.2007 року, зареєстрованого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 13.07.2007 року за реєстраційним №19552293.

Умови в п.3.1.4, п.п.3.1.7 п.3.1, п.5.1- п.5.3, п.п.5.4.1 та 5.4.2 п.5.4,п.6.1-п.6.3, п.8.6 Договору іпотеки від 19.07.2007 рокуза змістом відповідають умовам, наведеним в Договорі іпотеки від 05.02.2007р.

20.03.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» укладено Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №731, відповідно до п.1.1 якого, цей договір забезпечує виконання зобов»язань Іпотекодавця та вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором №28 від 05.02.2007 року, Договором №1 від 18.07.2007 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, Договором №2 від 08.08.2007 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, Договором №3 від 05.09.2007 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, Договором №4 від 29.02.2008 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, Договором №5 від 15.04.2008 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, Договором №6 від 19.03.2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року, які укладено між Іпотекодавцем та Іпотенкодержателем, а також усіх додаткових договорів до них, які можуть бути укладені в майбутньому («далі «Кредитний договір»), стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі («основне Зобов»язання»). Кредит надається Іпотекодавцю Кредитором-Іпотекодержателем на умовах, передбачених Кредитним договором.

Згідно із п.1.3 Договору Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме :

-будівля (готельно-відпочинковий комплекс), що знаходиться за адресою: Львівська область Кам»янка-Бузький район, смт.Запитів, вул.Весняна,25»а» ( двадцять п»ять «а»). Будівля (готельно-відпочинковий комплекс) знаходиться на земельній ділянці, площею 0,3800 (нуль цілих та тридцять вісім десятих) га, що розташована за адресою: Львівська область, Кам»янка-Бузький район, смт.Запитів, вул.Весела, 25 «а» (двадцять п»ять «а») та знаходиться в користуванні Іпотекодавця на підставі Договору оренди землі, укладеного, строком на 15 (п»ятнадцять) років, між ним та Запитівською селищною радою Кам»янка-Бузького району Львівської області 20.12.2007 року, зареєстрованого у Кам»янка-Бузькому відділенні ЛРФ ДП «1ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2007 року за №04:07;453:004286 ( далі -Предмет іпотеки).

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Запитівської селищної ради Кам»янка-Бузького району Львівської області 15.01.2009 року, зареєстрпованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20.01.2009 року за реєстраційним номером 22836508.

Згідно із п.3.1.4 Договору іпотеки іпотекодержатель, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов»язань за цим та/або за Кредитним договором, має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов»язаних з реалізацією Предмета іпотеки.

Згідно із п.п.3.1.7 п.3.1 Договору іпотеки, у випадках, якщо суми від продажу Предмета іпотеки, та суми від реалізації іншого майна, яке буде заставленим в забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, він має право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна іпотекодавця.

Згідно з п.5.1 Договору іпотеки право звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває, зокрема, у разі:

-якщо у момент настання строку виконання зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки суми відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій);

- незалежно від настання строку виконання зобов»язань за Кредитним договором:

-якщо інша ніж іпотекодержатель особа набула право стягнення на Предмет іпотеки;

-при початку процедури ліквідації іпотекодавця, а також у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом.

Згідно із п.5.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов»язання за Кредитним договолром у повному обсязі, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 днів,- звернути стяггнення на Предмет іпотеки:

-у разі надання Іпотекодавцем недостовірної інформації Іпотекодержателю згідно пункту 2.1 цього Договору, в тому числі при непоперередженні Іпотекодержателя про всі відомі Іпотекодавцю права та вимоги інших осіб на Предмет іпотеки (в т.ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку);

-у разі порушення Іпотекодавцем обов»язків, встановлених цим Договором, в тому числі при не застрахуванні Предмета іпотеки;

-у разі погіршення матеріально-фінансового становища Іпотекодавця;

- якщо у момент настання терміну виконання зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій) збитків;

Іпотекодержатель (п.5.3 Договору іпотеки) у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на Предмет іпотеки:

-на підставі рішення третейського суду або виконавчого напису нотаріуса;

-у позасудовому порядку продає від свого імені Предмет іпотеки чи приймає Предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У п.5.4 Договору іпотеки сторонами погоджено, що за рішенням Іпотекоджержателя задоволення його вимог може здійснюватись наступним чином (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя):

підпункт 5.4.1 пункту 5.4. У випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець передає у власність Іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки Предмета іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна Предмета іпотеки, який передається Іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, Іпотекодержатель вправі задоволити свої вимоги за рахунок іншого майна Іпотекодавця.

Рішення про прийняття у власність Предмета іпотеки приймається Іпотекодеоржателем одноосібно. Підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність Предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем;

підпункт 5.4.2 пункту 5.4. У випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, визначеної п.1.5 цього договору з урахуванням зносу або шляхом експертної оцінки. Витрати на проведення експертної оцінки покладаються на Іпотекодавця. Розподіл виручки від продажу Предмета іпотеки між Іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається Іпотекодавцю.

Заборгованість Іпотекодавця по Кредитному договору вважається погашеною в день отримання від Покупця коштів за предмет іпотеки у повному обсязі. У випадку, якщо Іпотекодержатель не має можливості укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки за ціною, зазначеною в цьому пункті, Іпотекодержатель має право укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки з визначенням ціни Предмета іпотеки на підставі оцінки Предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид Предмета іпотеки.

Відповідно до п.6.1 Договору іпотеки, цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем зобов»язань за Кредитним договором та додаткових договорів до нього.

Право іпотеки, та відповідно і цей Договір, припиняє чинність у разі: припинення основного зобов»язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) Предмета іпотеки, якщо Іпотекодавець не замінив або не відновив Предмета іпотеки; реалізації Предмета іпотеки; набуття Іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на Предмет іпотеки; в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п.6.2 Договору іпотеки).

Відповідно до п.6.3 відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до умов в п.8.6 Договору іпотеки, ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення Іпотекодавцем боргу за Кредитним договором на іншу особу.

Відступлення прав за цим Договором здійснюється Іпотекодержателем без отримання згоди Іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за Кредитним договором. Відступлення прав Іпотекодержателя за цим Договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення пядлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку (якщо така реєстрація була проведена). Іпотекодержатель зобов»язаний аписьмово у п»ятиденний строк повідомити Іпотекодавця про відступлення прав за цим Договором і права вимоги за Кредитним договором.

27.05.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон» укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л., зареєстрований в реєстрі за №1156, відповідно до п.1.1 якого, цей договір забезпечує виконання зобов»язань Іпотекодавця та вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором №28 від 05.02.2007 року, укладеним в новій редакції 30.04.2009 року, Договором №1 від 27.05.2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №28 від 05.02.2007 року,укладеного в новій редакції 0.04.2009 року, які укладено між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до них, які можуть бути уклдадені в майбутньому (далі «Кредитний договір»), стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойки і штрафів у повному обсязі ( «основне зобов»язання»). Кредит надається Іпотекодавцю Кредитором-Іпотекодеоржателем на умовах, передбачених Кредитним договором, а саме :сума кредиту -5370000,00 (п»ять мільйонів триста сімдесят тисяч) доларів США; строк повернення кредиту - четвертого лютого дві тисячі сімнадцятого року: розмір відсоткової ставки визначається Кредитним договором в розмірі - 14 (чотирнадцяти) % річних.

Згідно із п.1.3 Договору Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме :

-нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: Львівська область, Радехівський район, с.Синьків, вул.Набережна,2 (два), яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Синьківської сільської ради Радехівського району Львівської області 03.10.2006 року, зареєстрованого Державним комунальним підприємством Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації 14.11.2006 року за реєстраційним №16253144, що підтверджується також Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, який видано Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.05.2009 року за номером 22671011.

Нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці площею 30,9744 га, яка знаходиться за адресою:Львівська область, Радехівський район, с.Синьків, вул.Набережна,2 (два) та знаходиться в користуванні Іпотекодавця на підставі Договору оренди землі, укладеного між ним та Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області 23.11.2007 року, зареєстрованого у Радехівському відділі Львівської регіональної філії Центру ДНЗ 28.11.2007 року за №67, про що в книзі записів реєстрації Договорів оренди землі вчинено запис, строком на 20 (двадцять) років.

-Земельна ділянка (кадастровий №:01:001:0125), площею 0,1444 (нуль цілих та одна тисяча чотириста сорок чотири десятитисячних) гектара, яка належить Іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №504719, виданого Управлінням земельних ресурсів у Кам»янка-Бузькому районі Львівської області 16.04.2008 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації договорів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди, та розташована по вул.Веселій,27 (двадцять сім) в смт.Запитів, Кам»янка-Бузького району Львівської області, цільове призначення якої: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарськх будівель.

Згідно із п.3.1.4 Договору іпотеки іпотекодержатель, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов»язань за цим та/або за Кредитним договором, має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов»язаних з реалізацією Предмета іпотеки.

Згідно із п.п.3.1.7 п.3.1 Договору іпотеки, у випадках, якщо суми від продажу Предмета іпотеки, та суми від реалізації іншого майна, яке буде заставленим в забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, він має право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна іпотекодавця.

Згідно з п.5.1 Договору іпотеки право звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває, зокрема, у разі:якщо у момент настання строку виконання зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки суми відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій); незалежно від настання строку виконання зобов»язань за Кредитним договором:якщо інша ніж іпотекодержатель особа набула право стягнення на Предмет іпотеки;при початку процедури ліквідації іпотекодавця, а також у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом.

Згідно із п.5.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов»язання за Кредитним договолром у повному обсязі, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 днів,- звернути стяггнення на Предмет іпотеки:у разі надання Іпотекодавцем недостовірної інформації Іпотенкодержателю згідно пункту 2.1 цього Договору, в тому числі при непоперередженні Іпотекодержателя про всі відомі Іпотекодавцю права та вимоги інших осіб на Предмет іпотеки ( в т.ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку);у разі порушення Іпотекодавцем обов»язків, встановлених цим Договором, в тому числі при не застрахуванні Предмета іпотеки;у разі погіршення матеріально-фінансового становища Іпотекодавця;якщо у момент настання терміну виконання зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а самен: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій) збитків.

Іпотекодержатель (п.5.3 Договору іпотеки) у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на Предмет іпотеки:

-на підставі рішення третейського суду або виконавчого напису нотаріуса;

-у позасудовому порядку продає від свого імені Предмет іпотеки чи приймає Предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У п.5.4 Договору іпотеки сторонами погоджено, що за рішенням Іпотекоджержателя задоволення його вимог може здійснюватись наступним чином (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя):

підпункт 5.4.1 пункту 5.4. У випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець передає у власність Іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки Предмета іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна Предмета іпотеки, який передається Іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, Іпотекодержатель вправі задоволити свої вимоги за рахунок іншого майна Іпотекодавця.

Рішення про прийняття у власність Предмета іпотеки приймається Іпотекодеоржателем одноосібно. Підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність Предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем.

Підпункт 5.4.2 пункту 5.4. У випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, визначеної п.1.5 цього договору з урахуванням зносу або шляхом експертної оцінки. Витрати на проведення експертної оцінки покладаються на Іпотекодавця. Розподіл виручки від продажу Предмета іпотеки між Іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається Іпотекодавцю.

Заборгованість Іпотекодавця по Кредитному договору вважається погашеною в день отримання від Покупця коштів за предмет іпотеки у повному обсязі. У випадку, якщо Іпотекодержатель не має можливості укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки за ціною, зазначеною в цьому пункті, Іпотекодержатель має право укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки з визначенням ціни Предмета іпотеки на підставі оцінки Предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид Предмета іпотеки.

Відповідно до п.6.1 Договору іпотеки, цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем зобов»язань за Кредитним договором та додаткових договорів до нього.

Право іпотеки, та відповідно і цей Договір, припиняє чинність у разі: припинення основного зобов»язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) Предмета іпотеки, якщо Іпотекодавець не замінив або не відновив Предмета іпотеки; реалізації Предмета іпотеки; набуття Іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на Предмет іпотеки; в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п.6.2 Договору іпотеки).

Відповідно до п.6.3 відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до умов в п.8.6 Договору іпотеки, ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення Іпотекодавцем боргу за Кредитним договором на іншу особу.

Відступлення прав за цим Договором здійснюється Іпотекодержателем без отримання згоди Іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за Кредитним договором.

Відступлення прав Іпотекодержателя за цим Договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення пядлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку (якщо така реєстрація була проведена). Іпотекодержатель зобов»язаний аписьмово у п»ятиденний строк повідомити Іпотекодавця про відступлення прав за цим Договором і права вимоги за Кредитним договором.

29.11.2011 року ПАТ «Кредобанк» відступив право вимоги всіх грошових зобов»язань до МПП ВКФ «Гелікон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

26.12.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір про відступлення прав вимоги за Договорами іпотеки, за якими ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набули права впотекодержателя.

19.05.2014 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернулось до МПП ВКФ «Гелікон» із повідомленням про усунення грошових зобов»язань за кредитними договорами, попередили про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку визначеному Договорами іпотеки, Законом України «Про іпотеку» тощо.

У зв»язку із невиконанням МПП ВКФ «Гелікон» у встановлений строк заявлених вимог ТОВ «ФК «Приватні інвестиціїй, останній на підставі рішення Наглядової ради від 23.06.2014 року набув предмети іпотеки у власність.

Майно, зазначене в Договорах іпотеки, перебуває у власності ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, що підтверджує позивач, відповідач та третя особа 2 у справі (інформаційні довідки, сформовані станом на 16.02.2018 р. долучені відповідачем до відзиву (вх.№5924/18 від 19.02.2018 р.)).

З підстав, наведених у позовній заяві та заяві про зміну (доповнення) підстав позову позивач у судовому засіданні 18.05.2018 року підтримує заявлені позовні вимоги та просить:

1.визнати недійсними пункт 5.2, підпункти 5.4.1 та 5.4.2 пункту 5.4 (договір про задоволення вимог іпотекодержателя) Договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та Малим приватним підприємством «Гелікон» від 20.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Тарасом Львовичем та зареєстрованого в реєстрі за №731;

2.визнати недійсними пункт 5.2, підпункти 5.4.1 та 5.4.2 пункту 5.4 (договір про задоволення вимог іпотенкодержателя) Договору іпотеки , укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством «Гелікон» від 05.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Тарасом Львовичем та зареєстрованого в реєстрі за №983;

3. визнати недійсними пункт 5.2, підпункти 5.4.1 та 5.4.2 пункту 5.4 (договір про задоволення вимог іпотенкодержателя) Договору іпотеки, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством «Гелікон» від 27.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Тарасом Львовичем та зареєстрованого в реєстрі за №1156;

4. визнати недійсними пункт 5.2, підпункти 5.4.1 та 5.4.2 пункту 5.4 (договір про задоволення вимог іпотенкодержателя) Договору іпотеки, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Малим приватним підприємством «Гелікон» від 19.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Тарасом Львовичем та зареєстрованого в реєстрі за №6888.

З підстав, наведених у відзивах, поясненнях по справі, поданих заявах відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Крім того просить застосувати строки позовної давності.

Позиція третьої особи 2 висвітлена у наявних у справі поясненнях, у яких просить в позові відмовити. Крім того, третя особа 2 підтримала заяву відповідача про застосування строків позовної давності та звернулась самостійно із заявою про застосування строків позовної давності.

Третя особа 1 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. пояснень стосовно заявлених позовних вимог не подав, у засідання не з»явився, хоча належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце проведення засідань у даній справі.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Пунктом 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), стаття 572 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» (№898-1У ) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, зокрема, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права та обов»язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов»язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ч.І ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 217 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На момент укладення Договорів іпотеки від 05.02.2007 року №983 та від 19.07.2007 р. №6888 діяв Закон України «Про іпотеку», зі змінами, внесеними Законом України «Про цінні папери і фондовий ринок» №3480-1У від 23.02.2006, який набрав чинності 12 травня 2006 року.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", яка кореспондується із ч.1 ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки іпотечні договори укладено у 2007 році під час дії Закону України "Про іпотеку" в редакції від 23.02.2006 року, застосуванню при розгляді спору підлягають норми Закону України "Про іпотеку" у редакції від 23.02.2006.

Так, згідно ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Третьою особою набуто право власності на іпотечне майно, а саме, нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Б-3» - виробничий корпус зі станцією технічного обслуговування, загальною площею 2357,6 кв.м., що знаходиться за адресою : м.Львів, вул.Кульпарківська,230; нежитлову будівлю , позначену на плані літерою «Б-5» - виробничий корпус з мансардою і підвалом, загальною площею 2159,1 кв.м., що знаходиться за адресою : м.Львів, вул.Кульпарківська,230; будівлі, позначені на плані літерами «А-3», площею 4543,1 кв.м., «А-3» площею 894,3 кв.м., що знаходиться за адресою : м.Львів, вул.Кульпарківська,230;нежитлову будівлю , позначену на плані літерою «Б-5», офісно-готельні приміщення з мансардою і підвалом, ., що знаходиться за адресою : м.Львів, вул.Кульпарківська,230, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі абзацу 2 п.5.4.1 договорів іпотеки та ст.37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття у власність предмету іпотеки в позасудовому порядку.

Згідно п.5.3 договорів іпотеки, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса; у позасудовому порядку продає від свого імену предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у власність згідно з договором про задоволененя вимог іпотекодержателя

Згідно п. 5.4 Іпотечного договору, за рішенням іпотекодержателя, задоволення його вимог може здійснюватись наступним чином (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя): у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець передає у власність Іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається Іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки.

Згідно ст. 36 Закону України "Про іпотеку" у редакції від 23.02.2006 сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодавцю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону "Про іпотеку", право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Стаття 37 Закону України "Про іпотеку" в редакції від 23.02.2006 в свою чергу передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Примусове стягнення предмету іпотеки можливе лише на підставі рішення суду, натомість, добровільні дії як боржника, так і кредитора, наслідком яких буде зміна власника обтяженого іпотекою майна, можливі на підставі договору про позасудове врегулювання спору, який буде належним чином виконаний обома сторонами.

Відповідно до Закону України "Про іпотеку" у редакції від 23.02.2006 передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов"язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, виходячи з положень чинного станом на момент укладення спірних договорів Закону України «Про іпотеку» передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателяі в рахунок виконання основного зобовязання у позасудовому порядку можлива лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем , проте не на підставі застереження в іпотечному договорі та одноосібного рішення іпотекодержателя. Таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

З урахуванням принципу незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, закріпленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, зміни, внесені до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Законом України від 25.12.2008 "Про запобігання випливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", якими застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в Іпотечному договорі, прирівняне за правовими наслідками до окремого договору між боржником і кредитором про задоволення вимог кредитора, - не можуть бути застосовані до відносин, що складалися між учасниками судового спору у даній справі, які виникли до зазначених змін.

Крім того, викладений в п. 5.4 договорів іпотеки від 20.03.2009 року №731, від 05.02.2007 року №983, від 27.05.2009 року №1156 та від 19.07.2007 року №6888 (надалі - договори іпотеки) договір про задоволення вимог іпотекодержателя не містить обов'язкових вимог встановлених Законом «Про іпотеку» до такого виду договору,зокрема, в силу положень ч. 1 ст. 35 та ч. З ст. 37 Закону «Про іпотеку» відтак підлягає визнанню недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», обов'язковою умовою договору про задоволення вимог іпотекодержателя є умова про те, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В оспорюваних договорах про задоволення вимог іпотекодержателя не дотримано вимог ч. 3 ст. 37 Закону «Про іпотеку» та не визначено порядку сплати іпотекодержателем на користь іпотекодавця різниці перевищення вартості предмета іпотеки на розміром забезпечених іпотекою вимог.

Встановлений п. 5.2 договорів іпотеки порядок надання іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушень не відповідає вимогам встановленим ч. 1 ст. 35 Закону «Про іпотеку» щодо змісту та порядку повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі за договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оспорювані договори про задоволення вимог іпотекодержателя дозволяють останньому задоволити за рахунок предметів іпотеки самостійно визначений ним обсяг вимог щодо виконання основного зобов'язання, в тому числі і вимог щодо яких пропущено строк позовної давності для їх задоволення в судовому порядку.

Окрім цього, не погодження сторонами у договорах про задоволення вимог іпотекодержателя ціни за якою право власності на предмети іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також, не встановлення в договорі порядку сплати іпотекодержателем на користь іпотекодавця 90% різниці в разі перевищення вартості іпотечного майна, щодо якого прийнято рішення про набуття у власність, над розміром кредитних зобов'язань являється істотним порушенням порядку укладення господарського договору та вимог ч. 1 ст. 189 ГК України та ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Приписи ст. ст. 36, 37 Закону України Про іпотеку не передбачають судового захисту щодо визнання права власності на предмет іпотеки, а регламентують порядок переходу і оформлення цього права у позасудовому порядку.

Вказані норми узгоджуються із положеннями Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до ст. 24 якого звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

За положеннями ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються крім іншого спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Системний аналіз вищезазначених статей свідчить, що письмова вимога про усунення порушень має відповідати положенням статті 35 Закону "Про іпотеку, тобто містити попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а також спосіб, у який таке звернення має відбуватися.

Вказані положення закону направлені на захист прав Іпотекодавця, який, шляхом погашення основного зобов'язання, або шляхом письмового повідомлення іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки (ст. 38 Закону), має право припинити процедуру звернення стягнення на майно.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша ст. 328 ЦК України).

Ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі N 6-1851цс15, N 6-318цс15 від 24.06.2015 р., N 6-244цс14 від 18.02.2105 р., яка за змістом ст. 111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права).

Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, при застосуванні цієї норми слід з'ясовувати, з яких саме передбачених законом підстав чи в якій передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об'єкт, а також чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Винятки з цього правила передбачені ст. 11 ЦК України, так цивільні права та обв'язки можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає два випадки, коли особа звертається до суду із позовом про визнання права власності шляхом його набуття: територіальною громадою права власності на безхазяйну річ (ст. 335 ЦК України) та набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була ій відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно (ст. 376 ЦК України).

У ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу", ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Проаналізувавши положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому визначальним є факт згоди чи відсутності згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності іпотекоджержателю на предмет іпотеки, звернення банку до державного реєстратора для державної реєстрації права власності.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 р. у справі N 6-1851цс15, від 14.09.2016 у справі N 6-1219цс16 та від 26.10.2016 у справі N 6-1625цс16, від 21.09.2016 у справі N 6-1685цс16, у яких скасовано рішення судів щодо звернення стягнення на майно шляхом визнання прав власності на предмет іпотеки.

Суд констатує неможливість визнання права власності за іпотекодержателем, якщо до цього ним не було набуто право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а також на неможливість набуття такого права у судовому порядку, оскільки підстави набуття права власності чітко визначені законом, у даному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Частиною 3 ст. 6 ЦК України унормовано, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Виходячи із вищенаведеного, конкретних умов в оспорюваних пунктах (підпунктах) договорів іпотеки та виходячи із положень Закону України «Про іпотеку", в редакції чинній станом на дату укладення договорів іпотеки, суд приходить до висновку про правомірність доводів позивача та наявністі підстав для визнання недійсними пунктів (підпунктів) договорів, перелічених у прохальній частині позовної заяви.

Однак, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України , позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Обчислення позовної давності відповідно до ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивачем пропущено встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності (три роки).

Позивачу було достовірно відомо про начебто порушені права або особу яка могла їх порушити з моменту укладення Договорів іпотеки, які датовані 05.02.2012 року, 19.07.2007 року; 20.03.2009 року; 27.05.2009 року.

Відповідач стверджує, що Договори іпотеки на момент їх укладання містили оспорювані пункти, отже позивачу було достовірно про них відомо.

Строки позовної давності на оскарження Договорів іпотеки сплили :

- за Договором іпотеки від 05.02.2007 року №983 - 06.02.2010 року ;

- за Договором іпотеки від 19.07.2007 року №6888 - 20.07.2010 року;

- за Договором іпотеки від 20.03.2009 року №731 - 21.03.2012 року;

- за Договором іпотеки від 27.05..2009 року №1156 - 28.05.2012 року.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача на помилкове обчислення позовної давності відповідачем (тобто, з моменту укладення договорів іпотеки) судом не прийняте до уваги. Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253-255 ЦК України. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. (така правова позиція висвітлена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 №5013/492/12 та від 02.09.2014 №915/1437/13), а не день набуття права власності на майно на підставі договору іпотеки.

З позовною заявою позивач звернувся до господарського суду 19.05.2017 року. Строки позовної давності на оскарження Договорів іпотеки сплили: за Договором іпотеки від 05.02.2007 року №983 - 06.02.2010 року; за Договором іпотеки від 19.07.2007 року №6888 - 20.07.2010 року;за Договором іпотеки від 20.03.2009 року №731 - 21.03.2012 року;за Договором іпотеки від 27.05..2009 року №1156 - 28.05.2012 року.

Отже, строки позовної давності пропущено. З клопотаннями про відновлення строку, обґрунтуванням причин пропуску та обґрунтуванням їх поважності, позивач до суду не звертався. Тому, суд відмовляє з цієї підстави у позові.

Щодо заяви третьої особи без самостійних вимог на предмет спору пнро застосування позовної давності, то така задоволенню не підлягає, оскільки правом на звернення із заявою про застосування позовеної давності наділена лише сторона у справі, а не третя особа без самостійних вимог на предмет спору.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79 ,91, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення, у зв'язку з перебуванням судді у відпустці, підписано 04.06.2018р.

Суддя Кітаєва С.Б.