КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2018 р. Справа№ 911/3369/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі у відповідності до протоколу судового засідання від 30.05.2018

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження"

на рішення господарського суду Київської області від 20.02.2018

у справі № 911/3369/17 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія"

про стягнення 21 869,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі № 911/3369/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі № 911/3369/17 повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" про стягнення 21869,73 грн. задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на Відповідача та провести розгляд справи за участю ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження" Каплі С.В.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження" на рішення господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі № 911/3369/17; встановлено сторонам строк задля надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено розгляд апеляційної скарги на 16.05.2018.

16.04.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ "ЕКСПАНСІЯ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження" на рішення господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі № 911/3369/17залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

16.05.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що представник апелянта ліквідатор ТОВ "Компанія "ВТК Відродження" Капля С.В. не може взяти участь у судовому засіданні у даній справі, яка призначена на 16.05.2018 о 10.30, оскільки буде брати участь у судовому засіданні по справі № 911/4921/15 у господарському суді Київської області, яке призначене на аналогічну дату та майже в такий саме час.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 у даній справі відкладено розгляд вказаної апеляційної скарги на 30.05.2018.

У судовому засіданні 30.05.2018 представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності інших учасників провадження у справі, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 8 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Київської області від 03.02.2016 у справі № 911/4921/15 Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження" було визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Копія постанови наявна в матеріалах справи.

До господарського суду Київської області звернулось ТОВ "Компанія "ВТК Відродження" з позовною заявою № 01-21/119 від 18.10.2017 до ТОВ "Експансія" про стягнення 21869,73 грн., що є заборгованістю Відповідача перед Позивачем за низкою договорів поставки, а саме: № 82 від 22.03.2013, № 105 від 22.03.2013, № 112 від 22.03.2013, № 585 від 22.03.2013 та № 1507-рв від 22.03.2013.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції, залишив без задоволення позовну заяву.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є таким, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов'язків щодо оплати товару, отриманого за вищевказаними договорами поставки.

22.03.2013 між ТОВ "Компанія "ВТК Відродження" (постачальник, позивач у справі) та ТОВ "Експансія" (покупець, відповідач у справі) було укладено Договір поставки № 82 (надалі також: Договір 82), відповідно до умов якого (п. 1.1., 1.2.) постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити товар відповідно до умов договору. Товар поставляється в асортименті та за цінами, узгодженими сторонами договору в Специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною договору. Кількість товару та асортимент конкретної партії вказується в замовленні, узгодженому сторонами у встановленому цим договором порядку.

Пунктом 2.6. Договору визначено, що оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів від дати поставки за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п. 2.5. договору, зокрема обов'язковою умовою оплати поставленого товару є наявність у покупця оформлених у встановленому порядку податкової і видаткової накладної та інших документів, передбачених розділом 4 договору.

Крім цього, на аналогічних умовах між Позивачем і Відповідачем були укладені Договір поставки № 105 від 22.03.2013, Договір поставки № 112 від 22.03.2013, Договір поставки № 585 від 22.03.2013 та Договір поставки № 1507-РВ від 22.03.2013 (далі - Договір № 105, Договір № 112 та Договір № 585 відповідно).

За Договором № 82 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної від 29.03.2013 № РН-0000007 на суму 2520,00 грн. та видаткової накладної від 30.05.2013 № РН-0000066 на суму 532,80 грн.

За Договором № 105 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної від 29.03.2013 № РН-0000008 на суму 2520,00 грн. та видаткової накладної від 30.05.2013 № РН-0000067 на суму 710,39 грн.

За Договором № 112 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної від 29.03.2013 № РН-0000006 на суму 1512,00 грн., видаткової накладної від 29.03.2013 № РН-0000012 на суму 2520,00 грн., видаткової накладної від 30.05.2013 № РН-0000065 на суму 532,80 грн. та видаткової накладної від 30.05.2013 РН-0000068 на суму 710,39 грн.

За Договором № 585 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної від 29.03.2013 № РН-0000010 на суму 3192,00 грн. та видаткової накладної від 30.05.2013 № РН-0000070 на суму 887,99 грн.

За Договором № 1507-РВ Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної від 29.03.2013 № РН-0000009 на суму 2520,00 грн. та видаткової накладної від 30.05.2013 № РН-0000069 на суму 532,80 грн., від 29.03.2013 № РН-0000011 на суму 2520,00 грн. та від 30.05.2013 № РН-0000071 на суму 710,39 грн.

В той же час, як зазначає Позивач, Відповідачем не було здійснено оплату товару, отриманого за вказаними вище накладними, у зв'язку з чим Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача заборгованість за поставлений товар на загальну суму 21 869,73 грн.

У відзиві на позов Відповідач зазначає про пропуск строку позовної давності та просить суд застосувати строк позовної давності до вимог Позивача та відмовити у задоволенні позову з цих підстав. При цьому, відповідач не заперечував проти факту отримання поставленого йому позивачем товару.

Так, позивачем у позові зазначено, що строк виконання відповідачем зобов'язань настав 22.03.2014. Проте, з умов Договорів поставки вбачається, строк оплати отриманих товарів визначено протягом 60 календарних днів від дати поставки. Позивачем не надано доказів існування інших обставин щодо перенесення строків оплати за договорами.

Отже, враховуючи, що видаткові накладні, якими обґрунтовані позовні вимоги, датовані 29.03.2013 та 30.05.2013, кінцевий строк оплати отриманого за видатковими накладними товару є 28.05.2013 та 29.07.2013 відповідно.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем отриманого товару; у відзиві на позов відповідач також не надав спростування тверджень позивача щодо неоплати отриманого товару.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, встановивши наявність факту порушення відповідачем прав позивача за вказаними Договорами поставки щодо отримання плати за поставлений товар.

Як вже зазначено вище, кінцевий строк оплати отриманого за видатковими накладними товару є 28.05.2013 та 29.07.2013 відповідно, отже починаючи з 29.05.2013 та з 30.07.2013 відповідно, обов'язок щодо оплати товару є простроченим.

У зв'язку з викладеним, перебіг строку позовної давності за Договорами поставки почався 29.05.2013 і 30.07.2013 за відповідними накладними, та є таким, що сплив 30.05.2016 і 01.08.2016 відповідно.

У суді першої інстанції відсутнє клопотання позивача про поновлення строку позовної давності. У суді апеляційної інстанції представник апелянта у судовому засіданні 30.05.2018 вказане підтвердив, проте представник позивача просив суд першої інстанції визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що він, як ліквідатор, дізнався про спірні договори та про порушене право позивача лише з дня призначення його ліквідатором у справі про банкрутство ТОВ "Компанія "ВТК Відродження".

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Заперечуючи проти заяви про застосування строку позовної давності позивач у суді першої інстанції зазначив про те, що строк позовної давності переривався. В свою чергу, позивач посилався на вимогу ТОВ "Компанія "ВТК Відродження" від 17.04.2015 № 4/17/04-15 про погашення заборгованості, а також вимоги від 15.07.2016 № 15/07-4 і від 05.08.2016 № 04/08-6, з якими позивач звертався до відповідача щодо сплати заборгованості за Договорами поставки, з доказами направлення цих вимог відповідачеві. Проте доказів визнання боргу відповідачем матеріали справи не містять.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, Позивачем не надано суду доказів пред'явлення позову до Відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаними Договорами поставки в межах встановленого строку позовної давності. Направлення вимог щодо погашення заборгованості, на які посилається Позивач, не є доказами переривання перебігу позовної давності в розумінні статті 264 ЦК України.

Позов у даній справі до Відповідача подано Позивачем 14.11.2017, отже Позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлених вимог, та відповідачем заявлено в суді про застосування позовної давності.

Твердження представника апелянта стосовно того, що про спірні договори йому стало відомо лише в лютому 2016 року, після того як його було призначено ліквідатором у справі про банкрутство ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» та він об'єктивно не міг знати про наявність боргових зобов'язань ТОВ «Експансія» перед ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» відхиляються судом, оскільки вказані підстави не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку позовної давності в даному випадку.

Так, до спірних правовідносин підлягає застосуванню висновок Верховного Суду України у справі № 922/5094/14 від 13.01.2016, де Верховний Суд України вказав, що спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із позовною заявою) не встановлено.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи, наведені апелянтом в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження", зміни чи скасування рішення суду першої інстанції від 20.02.2018 у даній справі. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 255, 269, 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВТК Відродження" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі № 911/3369/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/3369/17 направити до господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 04.06.2018.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

А.А. Верховець