ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/12079/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Ткач І.В.

обов'язки секретаря судового засідання за дорученням головуючого у судовій колегії здійснює помічник судді Боднар В.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Концерну "Південруда"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Петрова В.І.)

від 13.06.2017

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Пархоменко Н.В., судді: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.)

від 26.09.2017

у справі № 904/12079/16

за позовом Концерну "Південруда"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок",

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-5: Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

за участі представників учасників справи:

від позивача - Кузьміна О.П.;

відповідача-1 - не з'явився;

відповідача-2 - не з'явився;

відповідача-3 - не з'явився;

відповідача-4 - не з'явився;

відповідача-5 - не з'явився;

від третьої особи - Кайданник О. Ю.

ВСТАНОВИВ:

Концерн "Південруда" (далі - Концерн) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" (далі - ТОВ "Вестамрок"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок" (далі - ТОВ "Тамрок"), ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" (далі - ТОВ "Транскомплект-В") із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 278 від 17.02.2014, укладеного між ТОВ "Вестамрок" та ТОВ "Транскомплект-В".

Позов мотивовано порушенням корпоративних прав позивача як учасника ТОВ "Вестамрок". Підставою для визнання недійсним спірного договору Концерн зазначив те, що спірний договір був підписаний зі сторони ТОВ "Вестамрок" директором ОСОБА_8 з перевищенням наданих йому повноважень, та те, що ціна нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору, значно менша за звичайну ціну на зазначене майно, та визначена з порушенням вимог Податкового кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 у справі №904/12079/16 припинено провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5. У задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестамрок", Товариства з обмеженою відповідальністю "Тамрок", Товариства з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 у справі №904/12079/16 залишено без змін, а апеляційну скаргу Концерну без задоволення.

Господарськими судами встановлено такі обставини:

- Концерн станом на 17.02.2014 був та є учасником ТОВ "Вестамрок", частка якого у статутному капіталі Товариства становила 0,1%, що підтверджується розділами 1, 3 статуту ТОВ "Вестамрок", який затверджений протоколом №1/2013 загальних зборів учасників Товариства від 16.01.2013, зареєстрованим 05.02.2013, номер запису 8044498, а також Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.02.2014;

- між ТОВ "Вестамрок" (продавець) та ТОВ "Транскомплект-В" (покупець) 17.02.2014 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити визначене у пункті 1.2. цього договору нерухоме майно, а саме: дробильно-сортувальний комплекс з переробки відвалу пустих порід ЗЗРК (далі - нерухоме майно), що знаходиться за адресою: Запорізька область, Василівський район, с/рада Малобілозерська, Веселівське шосе, 7 км, буд. 2. Договір посвідчений 17.02.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. та зареєстровано в реєстрі за №278;

- відповідно до пункту 2.1 договору, ціна продажу нерухомого майна за домовленістю сторін визначена у розмірі 121 616,57 грн без ПДВ, сума з ПДВ склала 145 939,08 грн;

- договір купівлі-продажу підписаний з боку ТОВ "Вестамрок" директором ОСОБА_8, який діяв на підставі статуту, з боку ТОВ "Транскомплект-В" директором ОСОБА_10;, який діяв на підставі статуту;

- пунктом 11.5 статуту ТОВ "Вестамрок" визначена виключна компетенція загальних зборів учасників товариства, до якої належить, зокрема, надання попередньої згоди на укладення договорів (угод) на суму понад 100 000,00 грн;

- пунктом 12.2 статуту ТОВ "Вестамрок" передбачено, що директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів Учасників. Так, директор, зокрема, має право без довіреності та письмової згоди загальних зборів учасників товариства укладати угоди та правочини, що не перевищують 100 000,00 грн;

- з наданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок" № 7 від 11.02.2014, загальними зборами учасників товариства вбачається, що було прийнято рішення про надання директору ТОВ "Вестамрок" ОСОБА_8 повноваження на укладення договорів, цивільно-правових угод та інших угод з продажу дробильно-сортувального комплексу по переробці відвалу пустих порід ЗЗРК третім особам, що перевищують суму 100 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані наступним:

- визнання Господарським судом Дніпропетровської області недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок", оформлених протоколом №7 від 11.02.2014 (рішення від 18.04.2017 у справі №904/1696/17), на підставі якого директором ТОВ "Вестамрок" укладений оспорюваний договір купівлі-продажу, не може бути підставою для визнання недійсним даного договору, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання рішення загальних зборів;

- відповідно до протоколу №01/0517 загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок" від 19.05.2017 на загальних зборах учасників ТОВ "Вестамрок", які відбулись 19.05.2017, прийнято рішення про схвалення правочину - договору купівлі-продажу дробильно-сортувального комплексу по переробці відвалу пустих порід ЗЗРК, укладеного 17.02.2014 між ТОВ "Транскомплект-В" та ТОВ "Вестамрок" за ціною 145 939,08 грн.;

- посилання Концерну на порушення ТОВ "Вестамрок" порядку скликання та проведення загальних зборів учасників товариства 19.05.2017 як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.02.2014 судами не прийнято до уваги;

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 у справі № 904/6965/17, яке станом на час прийняття постанови судом апеляційної інстанції не набрало законної сили, визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Вестамрок" про схвалення спірного правочину, що оформлені протоколом №01/0517 від 19.05.2017;

- матеріалами підтверджується та сторонами не заперечується фактичне виконання договору купівлі-продажу №278 від 17.02.2014 в повному обсязі, що свідчить про наступне схвалення договору;

- посилання позивача, як на підставу позовних вимог, на порушення ТОВ "Вестамрок" вимог Податкового кодексу України в частині визначення звичайної ціни нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору, наявність чи відсутність таких порушень ТОВ "Вестамрок" не стосується реалізації позивачем своїх корпоративних прав, як учасника ТОВ "Вестамрок";

- враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є учасниками ТОВ "Вестамрок", зазначені особи не можуть бути учасниками даного корпоративного спору, відповідно, позов подано до відповідачів, які не мають статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасниками корпоративних відносин, що є підставою для припинення провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Судові рішення обґрунтовані нормами ст. ст. 2, 80, 91, 92, 97, 99, 140-145, 147, 203, 207, 215, 237, 241, 626 ЦК України, ст. ст. 89, 167, 207 ГК України, ст. ст. 50, 58, 59, 62, 63 Закону України "Про господарські товариства", положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008, постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 у справі № 904/12079/16, Концерн подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов Концерну задовольнити.

Узагальнені доводи касаційної скарги:

- висновки судів про наявність повноважень у директора ТОВ "Вестамрок" при підписанні спірного договору зроблені без урахування доводів позивача щодо фальсифікації протоколу № 7 від 11.02.2014, яким оформлено рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок";

- висновок судів попередніх інстанцій про схвалення правочину зроблений судами без урахування рішень господарських судів, якими скасовано рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок", що оформлені протоколами № 7 від 11.02.2014 та № 01/0517 від 19.05.2017;

- судами безпідставно відхилено посилання позивача на те, що продаж майна за заниженою ціною безпосередньо впливає на корпоративні права позивача, зокрема щодо нарахування та розміру останньому дивідендів;

- укладенням спірного договору були порушені корпоративні права позивача, що не є тією юридичною особою, яка має доводити недобросовісність та нерозумність в поведінці третьої особи у розумінні ч. 3 ст. 92 ЦК України;

- у позивача виникли обґрунтовані сумніви щодо добросовісності набуття Підприємством з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат" майна, що є предметом спірного договору.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Вронської Г.О. від 12.02.2018 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 20.03.2018.

Розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 19.03.2018, у зв'язку з відрядженням судді Вронської Г.О., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 904/12079/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 19.03.2018 для розгляду справи №904/12079/16 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у складі: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Ткача І.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Ткача І.В. від 20.03.2018 у розгляді касаційної скарги Концерну "Південруда" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 у справі № 904/12079/16 оголошено перерву до 17.04.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Ткача І.В. від 17.04.2018 у розгляді касаційної скарги Концерну "Південруда" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 у справі № 904/12079/16 оголошено перерву до 15.05.2018.

Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Вестамрок" подали відзиви на касаційну скаргу Концерну "Південруда", в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як такі, що прийняті згідно із нормами матеріального та процесуального права.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а судові рішення попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних підстав.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст. ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України дає підстави для висновку, що договір, укладений від імені юридичної особи її виконавчим органом (директором) з третьою особою, може бути визнаний недійсним із підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, якщо відповідні обмеження існували на момент укладення оспорюваного договору. У разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, яким визначено повноваження виконавчого органу, це рішення є недійсним з моменту його прийняття. Для вирішення у подальшому спору про визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства в той період, коли рішення загальних зборів учасників товариства було дійсне, зазначена обставина має правове значення. Вона підтверджує, що станом на час укладення оспорюваного договору повноваження щодо представництва юридичної особи були відсутні чи обмежені (така правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 12.07.2017 у справі № 3-537гс17, від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16).

Враховуючи наведене, суди, встановивши, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок", оформлених протоколом №7 від 11.02.2014 (про вчинення правочину з продажу дробильно-сортувального комплексу по переробці відвалу пустих порід ЗЗРК та уповноваження директора товариства на його укладення), дійшли передчасного висновку, що такі обставини не є підставою для визнання недійсним договору, мотивуючи це тим, що такі рішення були прийняті та набрали законної сили після його укладення.

Крім того, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, у тому числі укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом з тим ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (ст.ст. 203, 241 ЦК України).

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Отже, сам факт визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства не може слугувати єдиною підставою для висновку про недійсність договору. Проте такий договір може бути визнано недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно.

Закон не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 12.07.2017 у справі № 3-537гс17, від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16).

У справі, яка переглядається, Концерн просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 278 від 17.02.2014, зокрема з тих підстав, що директор, який уклав договір від імені ТОВ "Вестамрок", перевищив свої повноваження, діяв недобросовісно та з метою виведення активів в інтересах третіх осіб.

При цьому, Концерн так само посилається на недобросовісність покупця майна за спірним договором, який в подальшому відчужив зазначене майно за значно вищою ціною, ніж визначена у спірному договорі.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, зокрема з пояснень Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат" (т. 1 а. с. 174-178), останнім придбано майно, що є предметом спірного договору, за ціною 308000,00 грн.

Однак, суди не надали оцінки обставинам, установлення та оцінка яких є необхідними для правильного застосування статті 92 ЦК України, не проаналізували поведінку покупця (ТОВ "Транскомплект-В") за оспорюваним правочином, а саме: як у подальшому він розпорядився предметом оспорюваного договору, чи є обґрунтовані підстави для висновку, що участь ТОВ "Транскомплект-В" як покупця в укладенні договору була формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ТОВ "Вестамрок" нерухомого майна.

Крім того, із аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Водночас, суди попередніх інстанцій зазначаючи про те, що спірний правочин було схвалено фактичним виконанням договору купівлі-продажу №278 від 17.02.2014, в порушення вимог ст. 241 ЦК України не вказали, які дії особи (ТОВ "Вестамрок"), в інтересах якої було укладено спірний договір свідчать про подальше його схвалення, при тому, що рішеннями господарських судів скасовано рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестамрок" (про надання повноважень директору на укладення спірного договору та про схвалення спірного договору), що оформлені протоколами № 7 від 11.02.2014 та № 01/0517 від 19.05.2017.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій зазначили про те, що наявність чи відсутність порушень під час визначення вартості майна у спірному договорі не стосується реалізації позивачем своїх корпоративних прав, як учасника ТОВ "Вестамрок".

Однак, даний висновок судами зроблено без урахування того, що учасник товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушення його корпоративних прав (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 3-207гс14 та від 01.07.2015 у справі № 3-327гс15).

В свою чергу, позивач звертаючись із даним позовом зазначив, що заниження ціни майна у спірному договорі порушує його корпоративні права, які передбачені ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", зокрема право на отримання частки прибутку.

Отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу (в редакції, що діяла до 15.12.2017) стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із частиною 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 у справі №904/12079/16 підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Концерну "Південруда" задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 у справі № 904/12079/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

І.Ткач