РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018 м. Київ Справа № 910/1704/18

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА";

до: Київського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України;

про: визнання недійсним рішення.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Ракітін С.П.;

відповідача: Тацишина О.П.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Київського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України (далі - Комітет/відповідач) про визнання недійсним рішення Комітету "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 27.12.2017 № 61 у справі № 986/45-р-02-05-16 (далі - Рішення/оскаржуване рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії позивача, кваліфіковані відповідачем як порушення приписів п. 2 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210) у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури Житлового будинку, з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин, не можуть вважатися правопорушенням, враховуючи відсутність в діях позивача ознак порушення Закону № 2210, що призвело до прийняття Комітетом оскаржуваного рішення з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та недоведенні обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, що враховуючи приписи ч. 1 ст. 59 Закону № 2210 є підставами для визнання Рішення недійсним.

Ухвалою господарського суду від 19.02.2018 № 910/1704/18 вказану позовну заяву залишено без руху на підставі п. 8, 9 ч. 3 ст. 162 ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 7 (сім) днів з дня вручення даної ухвали.

До господарського суду в межах строку надійшла заява позивача з якої вбачається, що позивачем усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі господарського суду від 19.02.2018 № 910/1704/18.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.03.2018 розгляд справи № 910/1704/18 вирішено здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 02.04.2018.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з огляду на наступне:

- враховуючи те, що відповідач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури Житлового будинку, з метою розміщення телекомунікаційних послуг мешканцям житлового будинку, альтернативи у виборі контрагента оператори (провайдери) не мають;

- відповідач за однакову послугу користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури Житлового будинку щодо розміщення телекомунікаційних мереж і обладнання, встановлює для суб'єктів господарювання диференційований розмір плати за надані послуги, який неможливо пояснити об'єктивними причинами;

- Комітетом, в межах розгляду справи за Рішенням вірно визначено територіальні межі ринку та ринок товарів (послуг);

- конкретного способу та/або методу припинення порушення про захист економічної конкуренції законом не передбачено, з огляду на індивідуальні кваліфікуючі ознаки такого порушення;

- договорами з надавачами телекомунікаційних послуг передбачена можливість зміни ціни за згодою сторін.

В підготовчому судовому засіданні 02.04.2018 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.05.2018.

В судовому засіданні 02.05.2018 оголошено перерву до 04.06.2018.

В судовому засіданні 04.06.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням вирішено:

- визнати, що відповідач протягом періоду з 12.11.2014 по 01.12.2017 року займав монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури житлового будинку № 7А (ЗА), що розташований по вул. Богданівська в м. Києві у ЖК "МАЛАХІТ" та знаходиться на балансі Товариства (надалі - Житловий будинок), з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, як таке, що не мало на цьому ринку жодного конкурента (п. 1 Рішення);

- визнати дії відповідача, які полягають у встановленні різних розмірів платежів (за доступ до нежитлових приміщень та елементів інфраструктури Житлового будинку та щомісячної вартості послуг за користування ними) для суб'єктів господарювання, які надають та планували надавати телекомунікаційні послуги мешканцям ЖК "МАЛАХІТ", порушенням, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону № 2210, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з надання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури Житлового будинку, з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин (п. 2 Рішення);

- за вчинення порушення, зазначеного у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, на відповідача накласти штраф у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень (п. 3 Рішення);

- зобов'язати відповідача у місячний строк з дня одержання рішення припинити порушення, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом встановлення та пропонування однакових цін до рівнозначних угод та приведення укладених договорів № 25/11/14-ІнП від 25.11.2014, № 26/11/14-ІнП від 26.11.2014 та № КВ-01/12/14 від 01.12.2014 у відповідність до вимог законодавства (п. 4 Рішення).

Рішення обґрунтоване наступним:

- за результатами аналізу відповідей, наданих товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКІ ТЕЛЕКОМУНІКАЦІЙНІ МЕРЕЖІ" та суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність на ринку телекомунікацій в межах м. Києва, Комітетом встановлено, що розміри щомісячних платежів, які зазначені суб'єкти господарювання сплачують балансоутримувачам (управителям) житлових будинків, є значно меншими від тих, які за аналогічні послуги щомісяця у різних розмірах сплачують товариство з обмеженою відповідальністю "САННЕТ" та фізична особа-підприємець Долгий А.Ф., а також мали сплачувати Заявники на користь відповідача;

- дії відповідача, які полягають у встановленні різних розмірів платежів до рівнозначних угод (від 25.11.2014 № 25/11/14-ІнП, від 26.11.2014 № 26/11/14-ІнП та від 01.12.2014 № КВ-01/12/14) із суб'єктами господарювання - надавачами телекомунікаційних послуг та проектів договорів із потенційними надавачами телекомунікаційних послуг мешканцям та організаціям Житлового будинку, є порушенням, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону № 2210, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з падання доступу та користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури житлового будинку № 7А (ЗА), що розташований по вул. Богданівська в м. Києві у ЖК "МАЛАХІТ" та знаходиться на балансі відповідача, з метою розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання для надання телекомунікаційних послуг мешканцям зазначеного будинку, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин;

- дії відповідача були б неможливими за умови зазнання ним значної конкуренції на відповідному товарному ринку у зазначених територіальних межах, адже в такому випадку споживач послуг мав би можливість обирати між кількома надавачами відповідних послуг і, у разі ущемлення його інтересів, обрав би іншого надавача таких послуг;

- встановлені відповідачем різні ціни у договорах з операторами телекомунікаційних послуг також не відповідають граничному рівню цін, передбаченому вимогами чинного законодавства.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами ч. 1 ст. 60 Закону № 2210 встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Судом встановлено, що позов поданий в межах строку на оскарження Рішення.

Приписами статті 13 Закону № 2210 встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Положеннями п. 2 ст. 13 Закону № 2210 визначено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин.

В межах розгляду справи № 986/45-р-02-05-16 Комітетом було виявлено, що для кожного суб'єкта господарювання відповідач встановив різні розміри одноразової суми за доступ до житлового будинку та щомісячної плати (винагороди) відповідачу, за надані останнім послуги операторам. Так одноразова сума за "доступ до житлового будинку" для товариства з обмеженою відповідальністю "САННЕТ" складала 10.000,00 грн., для фізичної особи-підприємця Долгий А.П. - 5.000,00 грн., для заявників (товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" та товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКІ ТЕЛЕКОМУНІКАЦІЙНІ МЕРЕЖІ") - 20.000,00 грн., а для товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ" була відсутня. Аналогічно різні відсоткові ставки встановлювались і щодо місячної плати (винагороди) відповідачу за надані послуги. Так для товариства з обмеженою відповідальністю "САННЕТ" встановлено 15 % від сумарної вартості послуг Інтернет та телебачення, що надаються оператором мешканцям Житлового будинку, але не менше 1.500,00 грн. з будинку; для фізичної особи-підприємця Долгий А.П. - 1.000,00 грн., для заявників - 10 % від сумарної вартості послуг Інтернет та телебачення, що надаються оператором Житлового будинку, але не менше 2.000,00 грн., а для товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ" - 10 % від отриманих оператором платежів від абонентів за спожиті окремо або разом послуги Інтернет та телебачення, що надаються оператором Житлового будинку.

З огляду на відсутність правових підстав для звільнення товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ" від сплати одноразового внеску, а також відсутності об'єктивних підстав для застосування різних розмірів одноразової суми за доступ до житлового будинку та щомісячної плати (винагороди) відповідача за надані останнім послуги, Комітетом правомірно встановлено факт надання переваг такому суб'єкту господарювання (товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ КОМУНІКАЦІЇ"), тобто звільнення останнього від сплати одноразового внеску за можливість надання послуг свідчить про встановлення різних умов (цін) до рівнозначних угод без обґрунтованих причин, які ставлять такого суб'єкта господарювання у превелійоване становище стосовно конкурентів.

Приписи Закону № 2210 про зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб'єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Крім того, для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом, як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Як встановлено в Рішенні, договори з надавачами телекомунікаційних послуг є аналогічними за формою та змістом, предметом яких є - надання згоди на забезпечення можливості споживання мешканцями та організаціями Об'єкту послуг Інтернет, телебачення, телефонії. Територіальних обмежень, обмежень користування різними каналами, проходами, трубами, обмежень щодо розміщення та прокладання кабельних мереж, обмежень кількості обслуговуючих споживачів щодо обсягу надання телекомунікаційних послуг у вказаних договорах не передбачено.

Таким чином відповідач, за однакову послугу користування нежитловими приміщеннями та елементами інфраструктури Житлового будинку щодо розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання, встановлює для суб'єктів господарювання диференційований розмір плати за надані послуги без об'єктивних підстав.

Комітетом у Рішенні територіальними (географічними) межами ринку визначено житловий будинок, що розташований по вул. Богданівська № 7А (3А) в м. Києві у Житловому комплексі "МАЛАХІТ" та знаходиться на балансі відповідача.

Так Комітетом направлені вимоги про надання інформації, за результатом аналізу яких встановлено, що розміри щомісячних платежів, які сплачують суб'єкти господарювання балансоутримувачам (управителям) житлових будинків є значно меншими від тих, які сплачують за аналогічні послуги щомісяця товариство з обмеженою відповідальністю "САННЕТ" та фізична особа-підприємець Долгий А.П.

Відтак, Комітетом в межах розгляду справи за Рішенням було вірно визначено територіальні межі ринку та ринок товарі (послуг).

Законом № 2210 передбачено повноваження органів антимонопольного комітету щодо прийняття рішень про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, конкретного способу та/або методу такого припинення законом не передбачено.

Положеннями частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Таким чином, договорами з надавачами телекомунікаційних послуг передбачена можливість зміни ціни за згодою сторін в порядку ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України, що спростовує доводи відповідача про неможливість виконання п. 4 Рішення Комітету.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дії відповідача, які полягають у встановленні різних розмірів платежів (за доступ до нежитлових приміщень та елементів інфраструктури Житлового будинку та щомісячної вартості послуг за користування ними) для суб'єктів господарювання, які надають та планували надавати телекомунікаційні послуги мешканцям ЖК "МАЛАХІТ", є порушенням, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону № 2210.

Таким чином, Рішення Комітету прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права, з повним з'ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08 червня 2018 року

Cуддя С.В. Балац