ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018м. ДніпроСправа № 904/1085/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ", м.Харків

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м.Павлоград

про стягнення штрафних санкцій в сумі 164 183,39 грн.

Суддя Красота О.І.

За участю секретаря судового засідання Нерух Н.О.

Представники:

від позивача: не з»явився

від відповідача: ОСОБА_1 дов. № ББУ/ПУЗ29/ВП/17 від 11.12.2017р. представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" і просить суд стягнути 37 640,80 грн. - 3% річних, 126 542,59 грн. - інфляційних витрат та судовий збір.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу для розгляду по суті на 10.05.2018р.

02.05.2018р. Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначив, що Позивачем невірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018р. відкладено розгляд справи на 24.05.2018р.

22.05.2018р. представник Відповідача подав доповнення до відзиву та зазначив, що Позивач повторно просить стягнути з Відповідача суму інфляційних втрат та трьох процентів річних, які нараховує на загальну суму, тобто не тільки на суму основного зобов'язання, а також на суму інфляційних витрат, 3% річних та судового збору, що не передбачено діючим законодавством, адже подвійне нарахування штрафних санкцій Позивачем суперечить приписам ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а сума судових витрат, яка включена у вказану вище суму не є сумою основного зобов'язання на яку відповідно до закону можливо бути проведено відповідні нарахування.

24.05.2018р. представник Позивача подав відповідь на відзив та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на правомірність нарахування 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

Також Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з Відповідача три відсотки річних в розмірі 43 745,81 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 143 093,54 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2018р. відкладено розгляд справи на 07.06.2018р.

31.05.2018р. Відповідач подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якого Відповідач вказує на те, що ним вже викладена його позиція щодо позовних вимог у відзиві, просить суд відмовити Позивачу в його позовних вимогах.

Позивач в судове засідання не з»явився, електронною поштою 07.06.18р. направив на адресу суду клопотання відповідно до якого просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату з підстав не можливості явки представника через хворобу та перебування його в закладі охорони здоров»я. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні 07.06.2018р. проти позовних вимог заперечує та просить в задоволенні позову відмовити.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника Позивача про перенесення розгляду справи на іншу дату з посиланням на п.2 ч.2 ст. 202 ГПК України з підстав того, що вказана норма вказує на відкладення судом розгляду справи у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнані поважними, так як поважність причин неявки повинна бути підтверджена відповідними доказами яких Позивачем суду не надано.

Крім того, ніщо не заважало Позивачу скористатися передбаченим ст. 42 Господарського процесуального кодексу України правом та направити для участі у судовому засіданні іншого представника, оскільки законодавцем кількість представників, що можуть представляти інтереси сторін, не обмежено.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання представника Позивача, який про час та дату розгляду справи повідомлений під особистий підпис (а.с. 86) 24.05.2018р.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі (крім іншого): неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалася на носій CD-R №1010827АС18453.

У порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. по справі №904/1656/16 (суддя Євстигнеєва Н.М.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 2 705 803,63 грн. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" задовольнено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "ПК Індустрія" заборгованість в розмірі 2 301 493,36грн., 3% річних у сумі 72 409,43грн., втрати від інфляції у сумі 176 982,96грн., неустойку за пунктом 6.8 договору у сумі 110 406,59грн., витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 39 919,39грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" задоволено частково, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. у справі № 904/1656/16 змінено, викладено його в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "ПК Індустрія" заборгованість в розмірі 2 301 493,36грн., три відсотки річних у сумі 71 580,58 грн., втрати від інфляції у сумі 176 982,96грн., пеню у сумі 109 568,59 грн., витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 39 919,39 грн.».

01.03.2017р. видано наказ на примусове виконання Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. та Постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р.

Загальна сума основного боргу, неустойки, 3% річних, інфляційних та судових витрат по справі №904/1656/16 склала суму у розмірі 2 699 544,88 грн.

21.04.2017р. Павлоградським міськрайонним відділом ДВС головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №53810741 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" суму у розмірі 2 699 544,88 грн.

Як вбачається з Виписки з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (а.с.16) щодо надходження грошових коштів в рахунок зменшення заборгованості Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", починаючи з 07.07.2017р. на рахунок Позивача надходили грошові кошти у загальному розмірі 1 333 704,26 грн.

Отже, Відповідачем частково виконано Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. та Постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. на суму 1 333 704,26 грн., несплаченою сума залишилась 1 365 840,62 грн.

Позивач вважає, що у звязку з порушенням Відповідачем грошового зобовязання щодо виконання Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. та Постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. у справі № 904/1656/16, він має право на отримання від Відповідача, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, 3% річних та інфляційних втрат. Позивач нарахував 3% річних у сумі 43 745,81 грн. та інфляційні втрати у сумі 143 093,54 грн. на суму фактичного залишку заборгованості (1 365 840,62 грн.).

Згідно розрахунку (а.с. 62), Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 143 093,54 грн. за період з 08.07.2017р. по 30.04.2018р. та 3% річних у розмірі 43 745,81 грн. за період з 08.07.2017р. по 30.04.2018р., тобто Позивач фактично просить суд стягути з Відповідача вказані вище суми з суми, яка у сукупності складається з основного боргу, неустойки, інфляційних втрат, 3% річних та судового збору відповідно до Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. та Постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. по справі № 904/1656/16.

З наведеними доводами господарський суд погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу.

У ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено,що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з вимог ст. 625 ЦК України випливає обовязок боржника, відшкодувати кредитору, спричинені інфляцією збитки з нарахованими процентами річних за прострочку виконання грошового зобовязання, однак при цьому Позивач не взяв до уваги той факт, що вищевказані положення ст. 625 Цивільного кодексу України застосовуються виключно щодо вимог кредитора до боржника щодо сплати суми основного боргу.

Як вбачається зі змісту Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 та Постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. по справі № 904/1656/16, предметом спору у цій справі були вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми основного боргу, неустойки, інфляційних втрат та 3% річних у звязку із допущеною прострочкою виконання основного зобовязання, що на момент вирішення справи 904/1656/16 було цілком правомірно.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач повторно вимагає стягнути з Відповідача суму інфляційних втрат та 3% річних, які нараховує на суму фактичного залишку (1 365 840,62 грн.), тобто не тільки на суму основного зобовязання, а також на суму неустойки, інфляційних витрат, 3% річних та судового збору, тобто здійснює повторне нарахування інфляційних втрат та 3% річних, що не передбачено діючим законодавством, адже подвійне нарахування штрафних санкцій Позивачем суперечить приписам та змісту ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а сума судових витрат, яка включена у вказану вище суму (1 365 840,62 грн.) не є сумою основного зобовязання на яку відповідно до закону можливо бути проведено відповідні нарахування.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні господарського суду Дніпропетровської області по справі №17/5005/48/2012 від 01.03.2012 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2012 року та в рішенні господарського суду Дніпропетровської області по справі №25/5005/1625/2012, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.05.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2012 року.

Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 11, 525-526, 530, 599, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

07.06.2018р.

Повне рішення складено 07.06.2018