донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.05.2018 справа №913/155/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів при секретарі судового засідання: Стойка О.В., Зубченко І.В., Чернота Л.Ф. Склярук С.І.
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Чесебієв А.П.., за довіреністю; Сєньков Є.І., за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від 21.02.2018 (повний текст складено та підписано 28.02.2018)
у справі № 913/155/17 (головуючий Драгнєвіч О.В., судді Ворожцов А.Г., Рябцева О.В.)
за позовомФізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича, м. Сєвєродонецьк, Луганська область
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 1 040 360, 65 грн.
В С Т А Н О В И В:

До господарського суду звернувся Фізична особа-підприємець Палєєв Сергій Васильович, м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 1 040 360 грн. 65 коп., з яких:

- збитки в сумі 819 328 грн. 39 коп., враховуючи вартість втраченого газового обладнання, яке свого часу було передано Відповідачу за договором оренди обладнання №143/01-27-14 від 07.04.2014 та не було повернуто Позивачу, розраховані за ринковими цінами аналогічного обладнання;

- нарахована на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойка в розмірі подвійної плати за користування обладнанням за час прострочення в сумі 221 032 грн. 26 коп. (т.1, а.с.4-17).

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.02.2018 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача збитки в сумі 713 260 грн. 20 коп., неустойку в сумі 221 032 грн. 26 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 14 014 грн. 39 коп. та витрати за проведення експертизи в сумі 4 785 грн. 13 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що висновки, які викладені в рішенні суду першої інстанції - не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про:

- обізнаність сторін під час укладення договору оренди в квітні 2014 року щодо можливості настання ризиків здійснення підприємницької діяльності, оскільки спірний договір був укладений 07.04.2014, тоді як проведення антитерористичної операції на сході країни почалось з 14.04.2014;

- що деякі вимірювальні комплекси вивозились представниками Відповідача з непідконтрольної владі території, оскільки Відповідач працював з обладнанням, яке залишилось на підконтрольній території, а вивезення спірного обладнання з непідконтрольної території та проведення його повірки здійснювалось саме Позивачем.

Також Відповідач звертає увагу на те, що ОСОБА_8, письмові пояснення якого були долучені Позивачем та який начебто підтвердив умисну бездіяльність керівництва підприємства Відповідача, станом на дату розгляду справи та прийняття рішення по даній справі, не є посадовою особою підприємства Відповідача.

Відповідач також не погоджується з висновком судової товарознавчої експертизи, проведеної в межах даної справи, вважає її проведеною поверхнево, без огляду та встановлення реального стану обладнання, до заводу-виробника досліджуваного обладнання експерт не звертався, а тому є незрозумілим, чому вартість лічильників газу Курс-01 G400 Б2 Р з різними заводськими номерами, але однакових за своїми характеристиками мають значне розходження за ціною.

Крім того, Відповідач посилається на недоведеність Позивачем понесення ним збитків, оскільки відсутність орендованого майна за місцем його використання не є доведеною. Натомість Відповідач посилається на відсутність його вини, вчинення дій необхідних для збереження обладнання, повідомлення про обставини, що унеможливили його повернення, оскільки за ці обставини він не відповідає.

Відповідач стверджує, що неодноразово, в жовтні 2014 року та січні 2015 року, публікував в офіційних виданнях повідомлення для контрагентів щодо втрати можливості володіння та користування його майном, але не його знищення. Натомість сам Позивач, знаходячись по 2016 рік включно на тимчасово непідконтрольній території, не вчиняв належних дій з метою збереження належного йому майна, уникнення отримання збитків.

В процесі підготовки справи до розгляду від Позивача на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив, за змістом якого Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що метою її подання є затягування Відповідачем строку набрання рішенням законної сили та ухилення від виконання зобов'язань. Також вважає, що висновок судової товарознавчої експертизи повністю відповідає вимогам законодавства.

Від Відповідача надійшла письмова відповідь на відзив Позивача, в якій Відповідач виклав свої заперечення на відзив, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі. Також Відповідач заперечив проти посилання Позивача, що експерту було поставлено питання визначення ринкової вартості спірного обладнання, а не його стану, оскільки без дослідження реального стану цього обладнання, визначення його ринкової вартості Відповідач також вважає неможливим.

Від Позивача, 22.05.2018 надійшли письмові пояснення по справі, в яких Позивач зазначив, що всі обставини щодо місця розташування орендованого обладнання вже ретельно були досліджені судами трьох інстанцій під час розгляду справи № 913/1043/16, а також про безпідставність доводів Відповідача щодо його необізнаності у 2016 році про існування договору оренди обладнання № 142/01-27-14 від 07.04.2014, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема, листуванням у 2015 році Відповідача з СП "Радміртех".

В судовому засіданні 14.05.2018 оголошувалась перерва до 23.05.2018.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Представник Відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Донецького апеляційного господарського суду у справі № 913/1043/16 від 31.01.2017, а також рішенням господарського суду Луганської області від 16.11.2016, в частині, що залишена зазначеною постановою без змін, стягнуто з Відповідача на користь Позивача основну заборгованість за договором оренди обладнання №142/01-27-14 від 07.04.2014 в розмірі 89 935 грн. 48 коп., пеню в розмірі 3 940 грн. 57 коп., інфляційні втрати в розмірі 14 481 грн. 60 коп. та 3% річних в розмірі 2 799 грн. 33 коп.

Вищезазначеними судовими рішеннями в межах справи № 913/1043/16, встановлені наступні обставини, що в силу ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення у розгляді даної справи, а саме:

- укладення 07.04.2014 між сторонами договору оренди обладнання №143/01-27-14 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Позивач зобов'язався передати Відповідачу, а Відповідач - прийняти в тимчасове користування обладнання (майно, що орендується) згідно додатку 1 до цього Договору та сплачувати Позивачу орендну плату (а.с.77-78, т.1);

- факт підписання 07.04.2014 сторонами акту прийому-передачі майна, згідно якого Позивач передав, а Відповідач - прийняв у тимчасове користування наступне обладнання (12 одиниць вузлів обліку):

1) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00515; пристрій переносу інформації УПІ-1-16 USB (УПИ-1-16М, кабель - перехідник, адаптер); рукав РНВД 331.12.00 D2/D2; адаптер з фланец DN 502", що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Монтажна, 25 (ПП "Чинар"), загальною вартістю 46 898 грн. 09 коп.;

2) комплекс вимірювальний роторний KBP-1.01 G160-80-1,6-1,0 зав. №00516; пристрій переносу інформації УПИ-1 USB (УПИ-1М, кабель-перехідник), що розташований за адресою м.Луганськ, вул.Таллінська, 62б (вул. Обводная) (ТОВ "Спецгазсервис"), загальною вартістю 35 236 грн. 09 коп.;

3) лічильник газу ультразвуковий "Курс-01" G400 Б2 Р зав. №9373; монтажний комплекс для ДУ 100 Б 0,7, що розташовані за адресою п.Тепличний, пер.Степной, 9 (ТОВ "Бахмутський шлях"), загальною вартістю 39 351 грн. 00 коп.;

4) лічильник газу ультразвуковий "Курс-01" G400 Б2 зав. №9374; монтажний комплект; коректор об'єму газу "Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Монтажна, 25-А (ТОВ "Восток-Украінвест"), загальною вартістю 40 614 грн. 60 коп.;

5) комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G250 зав. №00599; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м. Луганськ, вул.Лутугинська, 32 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

6) лічильник газу ультразвуковий "Курс-01" G400 Б2 зав. №9591; монтажний комплекс; коректор об'єму газу "Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Комінтерна, 96-Д (ТОВ "Метан-2010"), загальною вартістю 40 614 грн. 60 коп.;

7) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00457; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м.Александровськ, вул.Нова, 152, загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

8) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00633; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Санюка (Бахмутський проїзд), 27 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

9) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00670; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.50 лет Оборони Луганська, 19 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

10) комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01-G250-80-1,6-0,7 зав.№00689; монтажний комплект до комплексу вимірювального роторного КВР-1.01 G250-80-1,6-0,7 зав. №00689., що розташовані за адресою м.Щастя, вул.Гагаріна, 3Д (ТОВ "Луганськекогаз"), загальною вартістю 33 712 грн. 36 коп.;

11) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G160-80-1,0-0,5 зав.№00550; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою сел.Половинкино, Старобільського р-ну, вул. Пригородная (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 33 526 грн. 00 коп.;

12) лічильник Shlumberger Delta G250 зав. №; коректор об'єму газу "Тандем-ТР" зав. №4702, що розташовані за адресою сел.Металіст, вул.Магистральна, 9 (ТОВ "Екопромресурс"), загальною вартістю 32 000 грн. 00 коп.

- припинення дії Договору з 16.08.2016 через відмову Позивача;

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Таким чином, враховуючи, що судовими рішеннями у справі № 913/1043/16 встановлені обставини, зокрема, неналежного виконання Відповідачем зобов'язань за Договором в частині своєчасного та повного розрахунку за орендні платежі, припинення дії Договору з 16.08.2016, колегія суддів вважає, що доведеність цих обставин не досліджується судом в межах даної справи, в силу вищенаведеної норми закону.

Разом з тим, судова колегія вважає, що обставини, які досліджувалися судами в межах доведеної справи, стосувалися виконання Відповідачем грошового зобов'язання за Договором та в період до моменту припинення Договору, проте обставини в частині виконання обов'язків сторін в період після припинення дії Договору, судами не досліджувалися та судовими рішеннями не встановлювалися.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилався на те, що після припинення дії Договору, незважаючи на неодноразові звернення Позивача щодо повернення йому орендованого обладнання, з переданих Відповідачу дванадцяти вузлів обліку газу останнім було повернуто лише два комплекти обладнання; неповернення іншого орендованого обладнання, що належить Позивачу, призвело до отримання останнім збитків у розмірі вартості втраченого обладнання, яку останній обраховує за ринковими цінами, встановленими підприємствами-виробниками.

Позивач вказував на те, що допущена Відповідачем бездіяльність, невчинення належних дій щодо збереження переданого йому в оренду майна призвело до його втрати та як наслідок спричинення збитків Позивачу.

Оскільки орендоване обладнання є рухомим майном, Позивач вважає, що воно могло бути Відповідачем демонтовано та вивезено на підконтрольну українській владі територію. Доказів на підтвердження факту невикористання орендованого майна, неможливості його використання, втрати доступу до майна Відповідачем не надано та до Позивача з повідомленням про неможливість користування спірним обладнанням або про зміну режиму користування ним Відповідач також не звертався, належним чином про обставини, що ускладнюють виконання зобов'язань, він не повідомляв.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову тим, що Позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано відповідних платіжних документів на підтвердження понесення ним збитків, не надано правовстановлюючих документів на вказане обладнання. Долучені рахунки носять лише інформативний характер для визначення орієнтовної вартості нових лічильників, та не можуть бути доказом розміру понесених збитків. З долучених видаткових накладних не вбачається які саме вимірювальні комплекти були придбані Позивачем та чи вони були передані в оренду Відповідачу (відсутні необхідні реквізити для ідентифікації пристроїв). Свою вину у неможливості повернення спірного обладнання Відповідач заперечує, правомірність покладення на нього обов'язку демонтувати спірне майно та вивезти його на підконтрольну територію - Відповідач не визнає.

Також, з посиланням на ст. 323 ЦК України та ст. 284 ГК України Відповідач зазначав про те, що наслідки випадкового знищення орендованого майна відносяться до ризиків власника такого майна, якщо в договорі оренди сторони не передбачили покладення цього ризику на орендаря. Наразі умовами укладеного між сторонами Договору матеріальна відповідальність Відповідача, як орендаря, за втрату, знищення, псування обладнання, також не передбачена.

Крім того, Відповідач посилався на відсутність його вини, вчинення ним дій, що необхідні для збереження обладнання, повідомлення Позивача про обставини, що унеможливили повернення обладнання.

Відповідач також не погоджується з висновком судової товарознавчої експертизи, проведеної в межах даної справи, вважає її проведеною поверхнево, без огляду та встановлення реального стану обладнання, до заводу-виробника досліджуваного обладнання експерт не звертався, а тому є незрозумілим, чому вартість лічильників газу Курс-01 G400 Б2 Р з різними заводськими номерами, але однакових за своїми характеристиками мають значне розходження за ціною.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про обізнаність сторін, під час укладення договору оренди в квітні 2014 року щодо настання ризиків здійснення підприємницької діяльності, оскільки спірний договір був укладений 07.04.2014, тоді як проведення антитерористичної операції на сході країни почалось з 14.04.2014; що деякі вимірювальні комплекси вивозились представниками Відповідача з непідконтрольній владі території, оскільки Відповідач працював з обладнанням, яке залишилось на підконтрольній території, а вивезення спірного обладнання з непідконтрольної території та проведення його повірки здійснювалось саме Позивачем.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з мотивів встановлення всіх елементів юридичного складу, необхідних для відшкодування Позивачу збитків,завданих порушенням договірного зобов'язання зі збереження та повернення орендованого майна.

Суд вважав доведеним та обґрунтованим наявність обов'язку Відповідача вивезти спірне майно на підконтрольну державі територію, що випливає зі встановленої попереднім рішенням суду можливості його використання під час дії Договору, при цьому доводи Відповідача щодо відсутності доказів втрати майна судом жодним чином не досліджувалися. Сума збитків, яку суд вважав доведеною, ним встановлена з урахуванням висновків проведеної судової експертизи.

В частині задоволення вимог про стягнення неустойки за безпідставне користування спірним майном після закінчення строку дії Договору, суд першої інстанції виходив з порушення Відповідачем обов'язку повернути орендоване майно Позивачу, стягнувши неустойку на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 27.08.2016 по 01.02.2017 відносно десяти об'єктів, що знаходилися на непідконтрольній території, та за період по 16.12.2016 - стосовно одинадцятого вузла обліку, що знаходився на підконтрольній державі території (до моменту повернення Позивачеві на підставі акту від 16.12.2016).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставин недійсності укладеного між сторонами договору оренди протягом розгляду справи не встановлено.

Указом №405/2014 від 14.04.2014 Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", за змістом ч.1 ст.1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.07.2014 р. № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" території Донецької та Луганської областей є територією, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження з квітня 2014 року по теперішній час. Зазначені обставини є загальновідомими.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків, розмір яких Позивач визначає як вартість втраченого орендованого майна з вини Відповідача, судова колегія зазначає наступне.

У якості порушення Відповідачем господарського зобов'язання, Позивач визначає втрату Відповідачем орендованого майна, яке останній був зобов'язаний зберігати та яке, всупереч вимогам ст. 285 ГК України, втратив зі своєї вини внаслідок невжиття заходів до його збереження.

У якості доказів такої втрати Позивач посилається на відсутність доступу до спірного майна, що знаходиться на неконтрольованій територій України в Луганській області, а також відсутності вжитих Відповідачем заходів по демонтуванню та вивезенню його на підконтрольну територію для поверненню Позивачу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до положень ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Згідно до вимог п.1.2 Договору, перелік обладнання, що орендується, визначається у Додатку №1 до Договору (а.с.77-79, т. 1), за змістом якого, а також акту приймання-передачі майна (а.с. 80-81, т. 1), вбачається, що зазначене обладнання на момент його отримання Відповідачем за спірним Договором вже було встановлено у певно визначених місцях обладнання за певно визначеними в Додатку та акті адресами, десять з яких охоплюється територією, яка на момент припинення дії Договору визначена як непідконтрольна державі територія, тобто така, де не забезпечується дія законодавства України.

Дійсно, як зазначає суд першої інстанції та Позивач, спірне майно - вузли обліку газу, є рухомим майном у розумінні ст. 181 Цивільного кодексу України, а укладений між сторонами Договір не містив будь-яких застережень щодо місця використання зазначеного майна, проте право Відповідача щодо можливого використання ним зазначеного майна в іншому місці - не є його обов'язком по демонтуванню цього майна та вивезенню його за межі непідконтрольної державі території.

Згідно до вимог п.п. 8.1, 8.2 Договору, після закінчення терміну оренди Відповідач зобов'язаний протягом 10 днів повернути майно, що орендується Позивачу за актом приймання-передачі, повернення майна здійснюється відповідними спеціально уповноваженими на те фахівцями сторін.

Іншого порядку повернення, зокрема, вчинення Відповідачем тих дій, що вимагаються Позивачем, вимогами закону або Договору не передбачено.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірне майно втрачене, або відсутнє, зокрема, в місцях розташування, що зазначені в Додатку до Договору, отже висновок суду першої інстанції про втрату спірного майна - не базується на матеріалах справи.

Той факт, що Відповідач втратив контроль за зазначеним майном внаслідок проведення АТО на відповідній частині Луганської області - не є тотожним твердженням щодо втрати майна.

Доводи щодо необхідності направлення спеціалістів Відповідача для оформлення передачі майна в зону АТО на момент припинення дії Договору - 16.08.2016 - не засновані на законі та вимагання вчинення таких дій, а саме - направлення працівників в зону, де не забезпечується безпека цих осіб - базується на нехтуванні вимог ст. 3 Конституції України, згідно до якої людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Висновок суду, що загальновідомі обставини проведення антитерористичної операції на Сході країни не можуть автоматично ототожнюватися із повною неможливістю користування майном або неможливістю його переміщення на територію безпечних умов експлуатації та здійснення його подальшого користування - не стосується меж розгляду даної справи, оскільки йдеться не про виконання обов'язів за Договором, а про відповідальність за невиконання обов'язків у вигляді повернення орендованого майна орендодавцю у зв'язку з припиненням дії Договору.

При цьому вимоги щодо виконання самого обов'язку по поверненню спірного майна - не охоплюються межами розгляду цієї справи, судове рішення з цього приводу відсутнє, з такими вимогами Позивач до суду не звертався.

Вбачається, що наявність спору між сторонами пов'язана саме з проведенням АТО на території розташування спірного майна за Договором в період з моменту його припинення 16.08.2016 по момент звернення до суду 03.02.2017, що обумовлено неможливістю направлення уповноважених представників сторін до місцерозташування спірного майна, для з'ясування обставин дійсного стану обладнання.

Отже, по-перше - недоведення факту втрати спірного майна, а по-друге - відсутність вини Відповідача у забезпеченні доступу Позивача до його демонтування та отримання, а також своїх працівників для забезпечення виконання умов п. 8.2 Договору - зумовлює відсутність законних підстав до стягнення з Відповідача на користь Позивача у якості збитків вартості орендованого майна, яке останній вважає втраченим.

Щодо стягнення неустойки в розумінні ч. 2 ст. 785 ЦК України, згідно до якої, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, то вони також не підлягають задоволенню, проте лише стосовно майна, що знаходиться на неконтрольованій території та за вищенаведеним підставами, оскільки доводи щодо продовження користування Відповідачем спірним майном в період з моменту припинення Договору до моменту звернення Позивача до суду спростовуються матеріалами справи та не підтверджені належними доказами.

Обставини користування спірним майном, що встановлені судовими рішеннями у справі № 913/1043/16 в період дії Договору, не можуть бути преюдиційними для даної справи, оскільки стосуються іншого періоду.

Доказами невикористання Відповідачем спірного майна з моменту припинення дії Договору є численні повідомлення останнього про втрату можливості володіння та користування його майном, змінення його місцезнаходження, та неможливості забезпечення державою дотримання правового режиму на відповідній території, що не залежить від волевиявлення Відповідача.

Перелік офіційних повідомлень Відповідача наведений в рішенні суду першої інстанції: 22.10.2014 - щодо переліку втрачених штампів та печаток; від 25.10.2014 - щодо неможливості розпоряджатися своїм нерухомим майном в окремих структурних підрозділах, звернення до контрагентів про припинення надання послуг товариству та його структурним підрозділам, що здійснюють це на території непідконтрольній Україні; від 28.01.2015 - щодо неможливості розпоряджатися своїм нерухомим майном та відсутності доступу до будь-якої документації, тощо.

Протиправності поведінки Відповідача в цій частині не встановлено, отже рішення в частині стягнення неустойки в розмірі 206 451,61 грн. через недоведеність обставин також підлягає скасуванню, а позовні вимоги - залишенню без задоволення.

Разом з тим, судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині стягнення неустойки з Відповідача на користь Позивача в сумі 14 580,65 грн. через неправомірне користування комплексом вимірювальним роторним КВР-1.01 G160-80-1,0-0,5 зав. №00550 з пристроєм переносу інформації, що розташовані за адресою: сел.Половинкино, Старобільського р-ну, вул.Пригородная, тобто на території, яка є підконтрольною державі. Зазначене майно було повернуто Позивачу на підставі акту-прийому-передачі від 16.12.2016, тобто з перевищенням строку, встановленого умовами Договору, проте будь-яких доказів правомірності своєї поведінки в цій частині Відповідачем не надано, таких доводів в апеляційній скарзі ним не наведено. В цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 21.02.2018 у справі № 913/155/17 слід скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 713 260,20 грн., неустойки в розмірі 206 451,61 грн., через недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, а також розподілу судових витрат.

В скасованій частині слід прияти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 713 260,20 грн., неустойки в розмірі 206 451,61 грн. - відмовити, судові витрати при розгляді справи в суді першої інстанції слід покласти на сторони, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 21.02.2018 у справі № 913/155/17 - залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог, стягнувши з Позивача на користь Відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 20 695,13 грн.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк, Луганська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 21.02.2018 у справі № 913/155/17 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 713 260,20 грн., неустойки в розмірі 206 451,61 грн., а також розподілу судових витрат.

В скасованій частині прияти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 713 260,20 грн., неустойки в розмірі 206 451,61 грн. - відмовити.

Пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Луганської області від 21.02.2018 у справі № 913/155/17 викласти наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (вул. Гагаріна, буд. 87, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 05451150) на користь Фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) неустойку в сумі 14 580,65 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 217,63 грн., а також витрати за проведення експертизи в сумі 973,36 грн."

В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 21.02.2018 у справі № 913/155/17 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (вул. Гагаріна, буд. 87, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 05451150) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 20 695,13 грн.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 29.05.2018.

Головуючий (суддя-доповідач) О.В. Стойка

Судді І.В. Зубченко

Л.Ф. Чернота