ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.05.2018р. Справа №905/3579/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг», м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ», м.Покровськ,

про стягнення 16544670,76 грн

Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом (з урахуванням заяви без номеру та дати про збільшення розміру позовних вимог) до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ», м.Покровськ про стягнення заборгованості у розмірі 4656181,89 грн за поставлене, але не оплачене вугілля, 8499480,39 грн плати за користування грошовими коштами, 3389008,48 грн інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №59св від 26.02.2014р. в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування процентів за користування грошовими коштами та інфляційних втрат.

Відповідач у жодне судове засідання не зявився, у відзиві №01-07 від 31.01.2017р. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням на те, що на території місцезнаходження підприємства відповідача, а саме у м.Донецьку, починаючи з квітня 2014 року проводиться антитерористична операція, що призвело до майже фактичного зупинення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ».

Крім того, відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин спеціальну позовну давність в один рік з огляду на те, що заявлені до стягнення відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами належать до штрафних санкцій.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 цього кодексу зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 216 зазначеного кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов?язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain)

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999р.)

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»)

В той же час, роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (параграф 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі «Красношапка проти України»).

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 26.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САВІ» (покупець) було підписано договір поставки №59св.

За приписами п.п.1.1, 1.2 укладеного сторонами правочину на умовах, викладених у розділах цього договору, постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію (вугілля), по марочному складу, цінам та у кількості, вказаним у відповідних специфікаціях до цього договору. Обсяги та строки (періоди) поставок вугілля узгоджуються сторонами шляхом підписання відповідних специфікацій.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору №59св від 26.02.2014р. вугілля, зазначене у специфікаціях до договору, поставляється на умовах «FCA-станція відправлення», згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року, з урахуванням вимог, положень та застережень, які містяться в цьому договорі (базисні умови поставки). Датою поставки (передачі) вугілля (відповідної партії) від постачальника до покупця вважається дата календарного штемпеля залізничної станції відправлення, на залізничній накладній, яка свідчить про приймання вантажу до перевезення.

За змістом п.п.3.1, 3.2 вказаного договору поставки ціна вугілля визначена на базисних умовах поставки, передбачених цим договором, та вказується сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору. Фактична договірна ціна вугілля, який постачається за цим договором, буде розрахована по факту приймання вугілля, з урахуванням положень цього договору.

За змістом п.10.4 укладеного постачальником та покупцем договору останній набирає чинності з моменту (дати) його підписання обома сторонами (дата початку терміну дії договору). Сторони встановлюють, що дата закінчення строку дії договору визначається наступним чином: при належному виконанні обома сторонами своїх зобовязань, обумовлених цим договором, датою закінчення строку дії договору є 31.12.2014р., а у випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за цим договором, датою закінчення строку дії договору є дата повного та належного виконання сторонами (у відповідності до умов договору) всіх прийнятих на себе за договором зобовязань.

Як свідчать матеріали справи, постачальником та покупцем за договором поставки №59св від 26.02.2014р. було підписано специфікації №1 від 26.02.2014р. (з урахуванням змісту додаткової угоди б/н від 24.03.2014р.), №2 від 24.03.2014р., №3 від 09.04.2014р., №4 від 10.04.2014р., №5 від 23.04.2014р., №6 від 24.04.2014р., №7 від 24.04.2014р., №8 від 26.05.2014р., №9 від 26.05.2014р., №10 від 25.06.2014р., №11 від 25.06.2014р., якими сторони узгодили постачання вугілля камяного (товар) у період з квітня по липень 2014 року.

Разом з тим, вищевказані специфікації містять відомості щодо умов поставки та оплати товару, кількості, ціни та асортименту вугільної продукції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п.2.4, 2.5 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

За твердженням позивача, на підставі укладеного сторонами правочину у квітні липні 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» було поставлено відповідачу вугільну продукцію на загальну суму 87364930,02 грн.

На підтвердження передачі вугільної продукції відповідачу за договором №59св від 26.02.2014р., позивачем надано акти приймання-передачі вугільної продукції, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також рахунки на оплату товару на загальну суму 87364930,02 грн (т.3 а.с.72 250, т.4 а.с.1 - 88).

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання постачальником прийнятих за договором зобовязань з передання товару.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що узгоджені у специфікаціях поставки товару не відбулись, передана згідно з представленими актами приймання-передачі продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення постачальником умов договору щодо порядку та строків поставки, кількості, асортименту, якості товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на загальну суму 87364930,02 грн в межах договору №59св від 24.03.2014р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором №59св від 24.03.2014р. обовязок щодо оплати вугільної продукції у повному обсязі та у визначений угодою строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу (з урахуванням заяви без номеру та дати про збільшення розміру позовних вимог) в сумі 4656181,89 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами п.4.1 укладеного сторонами правочину оплата вугілля здійснюється покупцем у національній валюті України шляхом банківського переказу грошових коштів у розмірі вартості вугілля, фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем, на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки вугілля. Інші форми розрахунків можуть визначатись сторонами у додаткових угодах або специфікаціях до цього договору.

За змістом наявних у матеріалах справи специфікаціях до спірного договору поставки, постачальником та покупцем були погоджені наступні терміни поставки вугільної продукції, а саме:

- оплата вугілля здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів у національній валюті України у розмірі вартості вугілля, який фактично поставлено постачальником та прийнято покупцем, на поточний рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки вугілля (специфікації №3 від 09.04.2014р., №6 від 24.04.2014р., №7 від 24.04.2014р., №8 від 26.05.2014р., №9 від 26.05.2014р.),

- оплата вугілля здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів у національній валюті України у розмірі вартості вугілля, який фактично поставлено постачальником та прийнято покупцем, на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки вугілля (специфікації №10 від 25.06.2014р., №11 від 25.06.2014р.).

В той же час, терміни оплати вугільної продукції, поставленої згідно із специфікаціями №1 від 26.02.2014р., №2 від 24.03.2014р., №4 від 10.04.2014р., №5 від 23.04.2014р., визначались безпосередньо умовами укладеного сторонами правочину.

Відтак, враховуючи приписи п.4.1 договору №59св від 24.03.2014р. та умови специфікацій до спірного договору поставки, з огляду на те, що постачання товару здійснювалось протягом квітня - липня 2014 року, строк виконання зобовязання з оплати продукції за договором №59св від 24.03.2014р. настав.

Як свідчать матеріали справи, позивачем були виставлені наступні рахунки на оплату вугілля за договором №59св від 24.03.2014р., а саме:

- №0104-4 від 01.04.2014р. на суму 809801,32 грн,

- №0204-7 від 02.04.2014р. на суму 1591803,80 грн,

- №0304-14 від 03.04.2014р. на суму 1128771,33 грн (з урахуванням коригувального рахунка №0804-5 від 08.04.2014р.);

- №0404-9 від 04.04.2014р. на суму 788392,84 грн (з урахуванням коригувального рахунка №0804-6 від 08.04.2014р.),

- №0504-4 від 05.04.2014р. на суму 1115093,16 грн,

- №0604-1 від 06.04.2014р. на суму 133952,59 грн,

- №0704-14 від 07.04.2014р. на суму 1473296,70 грн,

- №0804-9 від 08.04.2014р. на суму 523111,97 грн,

- №0904-10 від 09.04.2014р. на суму 1378269,02 грн,

- №1004-6 від 10.04.2014р. на суму 586360,42 грн,

- №1104-12 від 11.04.2014р. на суму 1003667,33 грн,

- №1304-1 від 13.04.2014р. на суму 989342,86 грн,

- №1504-25 від 15.04.2014р. на суму 853307,39 грн,

- №1704-13 від 17.04.2014р. на суму 654006,06 грн,

- №1804-36 від 18.04.2014р. на суму 220667,74 грн,

- №1804-37 від 18.04.2014р. на суму 569817,13 грн,

- №1904-1 від 19.04.2014р. на суму 956968,73 грн,

- №2204-17 від 22.04.2014р. на суму 158925,57 грн (з урахуванням коригувального рахунка №2504-9 від 25.04.2014р.),

- №2504-13 від 25.04.2014р. на суму 1891054,43 грн,

- №0105-3 від 01.05.2014р. на суму 653199,32 грн,

- №0105-4 від 01.05.2014р. на суму 665238,64 грн,

- №0105-5 від 01.05.2014р. на суму 953451,58 грн (з урахуванням коригувального рахунка №0305-4 від 03.05.2014р.),

- №0205-2 від 02.05.2014р. на суму 651232,18 грн,

- №0405-7 від 04.05.2014р. на суму 896767,03 грн,

- 0505-5 від 05.05.2014р. на суму 179276,04 грн,

- №0505-7 від 05.05.2014р. на суму 484641,90 грн,

- №0605-14 від 06.05.2014р. на суму 772151,30 грн,

- №0605-17 від 06.05.2014р. на суму 938085,34 грн,

- №0705-14 від 07.05.2014р. на суму 428079,86 грн,

- №0805-10 від 08.05.2014р. на суму 1201015,45 грн,

- №0805-7 від 08.05.2014р. на суму 365285,84 грн,

- №0805-8 від 08.05.2014р. на суму 372011,75 грн,

- №0905-3 від 09.05.2014р. на суму 211659,82 грн,

- №1105-1 від 11.05.2014р. на суму 303855,84 грн,

- №1105-2 від 11.05.2014р. на суму 271724,89 грн,

- №1205-31 від 12.05.2014р. на суму 388199,05 грн,

- №1305-22 від 13.05.2014р. на суму 290376,91 грн,

- №1305-23 від 13.05.2014р. на суму 892514,48 грн,

- №1405-14 від 14.05.2014р. на суму 265421,16 грн,

- №1405-17 від 14.05.2014р. на суму 471882,35 грн,

- №1505-16 від 15.05.2014р. на суму 159415,08 грн,

- №1705-2 від 17.05.2014р. на суму 674198,94 грн,

- №1705-4 від 17.05.2014р. на суму 320813,99 грн (з урахуванням коригувального рахунка №2105-14 від 21.05.2014р.),

- №1805-4 від 18.05.2014р. на суму 600258,85 грн,

- №1805-6 від 18.05.2014р. на суму 641028,90 грн,

- №1905-28 від 19.05.2014р. на суму 290609,38 грн,

- №1905-33 від 19.05.2014р. на суму 331873,88 грн,

- №1905-34 від 19.05.2014р. на суму 162287,93 грн,

- №2005-19 від 20.05.2014р. на суму 653166,25 грн,

- №2105-9 від 21.05.2014р. на суму 558472,01 грн,

- №2205-18 від 22.05.2014р. нас суму 678461,83 грн (з урахуванням коригувального рахунка №2605-20 від 26.05.2014р.),

- №2205-6 від 22.05.2014р. на суму 361005,62 грн,

- №2305-27 від 23.05.2014р. на суму 666845,47 грн,

- №2405-5 від 24.05.2014р. на суму 654272,66 грн,

- №2505-9 від 25.05.2014р. на суму 276200,83 грн,

- №2605-28 від 26.05.2014р. на суму 274227,89 грн,

- №2805-34 від 28.05.2014р. на суму 906596,40 грн,

- №0106-1 від 01.06.2014р. на суму 875639,10 грн,

- №0106-2 від 01.06.2014р. на суму 114953,46 грн,

- №0406-8 від 04.06.2014р. на суму 611711,52 грн,

- №0506-6 від 05.06.2014р. на суму 339782,69 грн,

- №0506-7 від 05.06.2014р. на суму 913130,30 грн,

- №0506-8 від 05.06.2014р. на суму 536145,17 грн,

- №0606-22 від 06.06.2014р. на суму 343122,32 грн,

- №0606-23 від 06.06.2014р. на суму 545963,47 грн,

- №0706-6 від 07.06.2014р. на суму 641678,99 грн,

- №0806-2 від 08.06.2014р. на суму 666327,91 грн,

- №0806-3 від 08.06.2014р. на суму 596091,14 грн,

- №1006-21 від 10.06.2014р. на суму 746468,20 грн,

- №1006-22 від 10.06.2014р. на суму 481418,62 грн,

- №1006-7 від 10.06.2014р. на суму 693695,57 грн,

- №1106-7 від 11.06.2014р. на суму 624124,44 грн,

- №1106-8 від 11.06.2014р. на суму 398850,42 грн,

- №1206-32 від 12.06.2014р. на суму 917972,30 грн,

- №1306-8 від 13.06.2014р. на суму 675790,98 грн,

- №1406-4 від 14.06.2014р. на суму 624684,59 грн,

- №1406-5 від 14.06.2014р. на суму 619077,59 грн,

- №1606-8 від 16.06.2014р. на суму 307627,15 грн,

- №1606-9 від 16.06.2014р. на суму 586226,51 грн,

- №1706-8 від 17.06.2014р. на суму 636917,98 грн,

- №1806-13 від 18.06.2014р. на суму 525670,02 грн,

- №1806-14 від 18.06.014р. на суму 302469,80 грн,

- №1806-15 від 18.06.2014р. на суму 607610,71 грн,

- №1806-16 від 18.06.2014р. на суму 586021,25 грн,

- №1906-15 від 19.06.2014р. на суму 612604,86 грн,

- №2006-25 від 20.06.2014р. на суму 696200,50 грн,

- №2006-26 від 20.06.2014р. на суму 184835,88 грн,

- №2006-27 від 20.06.2014р. на суму 236653,33 грн,

- №2106-3 від 21.06.2014р. на суму 642479,94 грн,

- №2106-4 від 21.06.2014р. на суму 311136,79 грн,

- №2206-5 від 22.06.2014р. на суму 602143,10 грн,

- №2206-6 від 22.06.2014р. на суму 629396,98 грн,

- №2406-15 від 24.06.2014р. на суму 319314,07 грн,

- №2506-21 від 25.06.2014р. на суму 908675,47 грн,

- №2606-17 від 26.06.2014р. на суму 683489,08 грн,

- №2606-3 від 26.06.2014р. на суму 1368644,87 грн,

- №2606-4 від 26.06.2014р. на суму 431556,56 грн,

- №2706-12 від 27.06.2014р. на суму 431086,39 грн,

- №2806-4 від 28.06.2014р. на суму 1439390,02 грн,

- №2806-9 від 28.06.2014р. на суму 687034,76 грн,

- №2906-8 від 29.06.2014р. на суму 985345,96 грн,

- №0407-19 від 04.07.2014р. на суму 607258,39 грн,

- №0507-10 від 05.07.2014р. на суму 603759,82 грн,

- №0507-12 від 05.07.2014р. на суму 842079,55 грн,

- №0507-13 від 05.07.2014р. на суму 632116,18 грн,

- №0707-15 від 07.07.2014р. на суму 633622,30 грн,

- №0807-3 від 08.07.2014р. на суму 904312,45 грн,

- №0807-8 від 08.07.2014р. на суму 664888,18 грн,

- №1007-18 від 10.07.2014р. на суму 905528,78 грн,

- №1207-1 від 12.07.2014р. на суму 910533,56 грн,

- №1207-2 від 12.07.2014р. на суму 1210345,42 грн,

- №1207-6 від 12.07.2014р. на суму 706096,15 грн,

- №1307-2 від 13.07.2014р. на суму 655677,05 грн,

- №1407-11 від 14.07.2014р. на суму 1125668,41 грн,

- №1407-12 від 14.07.2014р. на суму 878766,66 грн,

- №1407-16 від 14.07.2014р. на суму 660278,10 грн,

- №1607-6 від 16.07.2014р. на суму 941494,67 грн,

- №1607-9 від 16.07.2014р. на суму 915380,68 грн,

- №1707-18 від17.07.2014р. на суму 636916,70 грн,

- №1807-19 від 18.07.2014р. на суму 1074176,48 грн,

- №1807-21 від 18.07.2014р. на суму 635909,21 грн,

- №1907-6 від 19.07.2014р. на суму 680285,68 грн (з урахуванням коригувального рахунка №2407-24 від 24.07.2014р.),

- №1907-8 від 19.07.2014р. на суму 2443220,03 грн,

- №2007-10 від 20.07.2014р. на суму 963869,11 грн,

- №2107-13 від 21.07.2014р. на суму 662075,68 грн,

- №2307-10 від 23.07.2014р. на суму 1201587,91 грн,

- №2307-9 від 23.07.2014р. на суму 671957,15 грн (з урахуванням коригувального рахунка №2907-8 від 29.07.2014р.),

- №2507-17 від 25.07.2014р. на суму 642173,22 грн,

- №2807-30 від 28.07.2014р. на суму 573374,71 грн.

Як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, часткове перерахування вартості товару за спірними поставками було здійснено відповідачем на загальну суму 82708748,13 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями та довідкою про фактичне виконання договору №59св від 24.03.2014р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САВІ», яка підписана директором та головним бухгалтером позивача.

Відтак, з урахуванням того, що в період з квітня по липень 2014 року позивач на виконання договору №59св від 24.03.2014р. здійснив поставку продукції на загальну суму 87364930,02 грн, а відповідач перерахував на користь продавця в рахунок оплати товару грошові кошти у розмірі 82708748,13 грн, заборгованість відповідача за вказаним правочином (в межах предмету позову) на теперішній час становить 4656181,89 грн.

Крім того, як вбачається з наявного у матеріалах справи акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.10.2017р. між постачальником та покупцем за договором №59св від 24.03.2014р., який підписано з боку боржника генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ» ОСОБА_1 та скріплено печаткам підприємств, за покупцем обліковувалась заборгованість у розмірі 4656181,89 грн.

В той же час, належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» відповідачем не представлено.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що позивач зобов?язання за договором №59св від 24.03.2014р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості поставленого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов?язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги (з урахуванням заяви без номеру та дати про збільшення розміру позовних вимог) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ» про стягнення суми заборгованості за поставлене, але не оплачене вугілля у розмірі 4656181,89 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини. Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Більш того, сторони в цивільно-правовому договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства лише якщо в них прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або з суті відносин між сторонами (п.3 ч.1 ст.3, ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (ст.257 названого Кодексу).

Як вбачається зі змісту специфікацій №3 від 09.04.2014р., №6 від 24.04.2014р., №7 від 24.04.2014р., №8 від 26.05.2014р., №9 від 26.05.2014р., №10 від 25.06.2014р., №11 від 25.06.2014р. до договору №59св від 24.03.2014р. сторонами погоджена сплата покупцем постачальнику плати за користування грошовими коштами постачальника у розмірі 30% річних від несплаченої та/або несвоєчасно сплаченої покупцем суми грошових коштів, яка має бути сплачена по цим специфікаціям, за кожний день несвоєчасного перерахування грошових коштів.

Відтак, з огляду на приписи чинного законодавства України та погоджені сторонами умови спірного правочину поставки вугільної продукції, позивачем заявлено до стягнення (з урахування заяви без номеру та дати про збільшення розміру позовних вимог) проценти річних за період з 16.05.2014р. по 01.03.2018р. у розмірі 8498083,90 грн, які нараховані як за ставкою 3%, так і за ставкою 30%. При цьому, як встановлено судом, відповідні відсотки нараховані саме з огляду на приписи ст.625 Цивільного кодексу України та на її підставі.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку процентів річних, з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування відсотків річних, суд дійшов висновку, що сума процентів річних за простроченими зобовязання відповідача по оплаті товару за договором №59св від 24.03.2014р., який було поставлено у квітні липні 2014 року (в межах визначених позивачем періодів), дорівнює 8136620,06 грн.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу за період з 01.06.2014р. по 01.03.2018р. у розмірі 3389008,48 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

В той же час, враховуючи те, що строк виконання зобовязання з оплати поставленого у квітні 2014 року товару (у період з 15.04.2014р. по 25.04.2014р.) настав у травні, червні 2014 року, інфляційні нарахуванню не підлягали нарахуванню з огляду на те, що остаточний розрахунок за спірними поставками відповідач здійснив 17.06.2014р. (неповний місяць).

Крім того, з огляду на те, що строк виконання зобовязання з оплати поставленої у травні 2014 року вугільної продукції (у період з 01.05.2014р. по 15.05.2014р.) настав у червні 2014 року, враховуючи, що остаточний розрахунок за спірними поставками відповідач здійснив 27.06.2014р., інфляційні збитки нарахуванню не підлягали (неповний місяць). За поставкою травня 2014 року (у період з 17.05.2014р. по 28.05.2014р.) строк виконання зобовязання з оплати товару настав у липні 2014 року; беручи до уваги, що остаточне погашення заборгованості за наведеними поставками відповідач здійснив 18.07.2014р., інфляційні нарахуванню не підлягали.

Платіж за зобовязаннями червня 2014 року (у період з 01.06.2014р. по 17.06.2014р.) мав бути здійснений не пізніше липня 2014 року, внаслідок чого період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ними починається з серпня 2014 року. При цьому, з огляду на те, що відповідачем остаточне погашення заборгованості за вказаними поставками здійснено у липні 2014 року (31.07.2014р.), інфляційні нарахуванню не підлягали. Платіж за зобовязаннями червня 2014 року (у період з 17.06.2014р. по 29.06.2014р.) мав бути здійснений не пізніше серпня 2014 року, внаслідок чого період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ними починається з вересня 2014 року. Відтак, враховуючи, що остаточне погашення заборгованості за вказаними поставками відповідач здійснив у вересні 2014 року (18.09.2014р.), інфляційні нарахуванню не підлягали.

Платіж за зобовязаннями липня 2014 року (у період з 04.07.2014р. по 07.07.2014р., 08.07.2014р. на суму 904312,45 грн) мав бути здійснений не пізніше 07.08.2014р. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ними починається з вересня 2014 року відповідно. При цьому, з огляду на те, що відповідачем остаточне погашення заборгованості за вказаними поставками здійснено у вересні 2014 року (18.09.2014р.), інфляційні нарахуванню не підлягали.

Відтак, враховуючи наведене, за розрахунком суду, інфляційні збитки, нараховані позивачем за період з 01.06.2014р. по 18.09.2014р. за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті товару за договором №59св від 24.03.2014р., який було поставлено у період з 01.04.2014р. по 08.07.2014р., нарахуванню не підлягали.

При цьому, здійснивши перевірку розрахунку інфляційної складової боргу позивача за період з 07.08.2014р. по 01.03.2018р. (поставки липня 2014 року у період з 08.07.2014р. по 28.07.2014р.), господарський суд дійшов висновку, що сума інфляційних збитків є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму.

За таких обставин, належною до стягнення є інфляційна складова боргу у розмірі 3179796,61 грн.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків процентів річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення процентів річних та інфляційних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 8136620,06 грн та 3179796,61 грн.

Твердження відповідача, викладені у відзиві №01-07 від 31.01.2017р., щодо правомірності нарахування відсотків річних до уваги судом не приймаються з огляду на наступне:

Відповідно до ст.607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно зі ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В силу норм ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

В ч.4 ст.219 вказаного нормативно-правового акту закріплено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

За приписами ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

До обставин непереборної сили відносять, як правило, стихійні природні явища (землетрус, повінь, шторм тощо), а також суспільні явища (воєнні дії, страйки, введення мораторію та інше).

Згідно із розділом 8 укладеного сторонами правочину, у разі виникнення обставин непереборної сили, що перешкоджають повному або частковому невиконанню договору, а саме: пожеж, стихійних лих, непередбачуваних обставин, що призводять до порушення виробничого процесу, війн, військових дій будь-якого характеру, блокад, релігійних хвилювань і т.п., час, відведений для виконання зобовязань по договору, має бути збільшений на строк дії таких форс-мажорних обставин, але не більше ніж на три місяці. Якщо вищезазначені обставини тривають більше ніж три місяці, будь-яка зі сторін має право відмовитись від подальшого виконання зобовязань за договором. Сторона, що заявила про настання форс-мажорних обставин, має надати відповідне підтвердження Торгово-промислової палати, у якому мають бути зазначені характер форс-мажорних обставин та їх тривалість. Сторона, для якої виникла неможливість виконання зобовязань за цим договором, має протягом трьох днів повідомити другу сторону про настання та/або припинення обставин непереборної сили. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання та/або припинення форс-мажорних обставин позбавляє сторону права на них посилатись.

Водночас, наведені відповідачем в якості підстав для звільнення від відповідальності за прострочення виконання власних платіжних зобовязань обставини щодо знаходження підприємства відповідача на непідконтрольній українській владі території України, що призвело до майже фактичного зупинення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ», збитковість діяльності товариства тощо, на переконання суду, відносяться до ризиків господарської діяльності відповідача та не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Посилання на сертифікат (висновок) №3765/05-4/6 від 14.10.2014р. Торгово-промислової палати України та наявність форс-мажорних обставин (як на підставу для звільнення від відповідальності) не заслуговують на увагу, виходячи з того, що вказаний сертифікат підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) для Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ» з 01.08.2014р. при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області. Тобто, сертифікат не засвідчує форс-мажорні обставини саме за договором поставки №59св від 26.02.2014р., внаслідок чого підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобовязання з оплати товару за цим правочином відсутні.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У Листі б/н від 01.07.2014р. «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховним Судом України наголошено, що доводи про неможливість виконання грошового зобов'язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст.625 Цивільного кодексу України не виключають можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а відмова судами з цих підстав у стягненні нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, є неправильною. Разом з тим, судам слід мати на увазі, що за змістом ч.4 ст.613 Цивільного кодексу України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч.1 ст.613 Цивільного кодексу України). Тому, якщо боржник доведе, що невиконання ним грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, яка передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 Цивільного кодексу України).

Відтак, порушення відповідачем умов договору №59св від 26.02.2014р. щодо оплати товару (за умови відсутності доказів прострочення кредитора) є підставою для нарахування визначених ст.625 Цивільного кодексу України платежів, а імовірне існування обставин непереборної сили за договором не звільняє Товариство з обмеженою відповідальністю «САВІ» від встановленого законом обовязку відшкодувати позивачу матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 248170,06 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Дослідивши докази, які наявні матеріалах справи, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги (з урахуванням заяви без номеру та дати про збільшення розміру позовних вимог) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ», м.Покровськ про стягнення заборгованості у розмірі 4656181,89 грн за поставлене, але не оплачене вугілля, 8499480,39 грн плати за користування грошовими коштами, 3389008,48 грн інфляційних нарахувань, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВІ» (85303, Донецька обл., м.Покровськ, вул.Торгівельна, буд.106А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (01032, м.Київ, вул.Льва Толстого, буд.57, ) заборгованість за поставлене, але не оплачене вугілля у розмірі 4656181,89 грн, плату за користування грошовими коштами - 8136620,06 грн, інфляційні нарахування - 3179796,61 грн, а також судовий збір в сумі 239588,98 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 15.05.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 25.05.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця