РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
05.06.2018Справа № 910/5908/18

За позовом Приватного підприємства "Швейне об`єднання "Авітекс" (м. Дніпро)
До Міністерства оборони України (м. Київ)
Про стягнення 9 753 828,00 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:
Від позивача: Литвин В.В.
Від відповідача: Ніколова В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Швейне об`єднання "Авітекс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 9 753 828,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору № 286/2/17/297 від 29.09.17. на поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.18. відкрито провадження у справі № 910/5908/18 та призначено підготовче засідання на 05.06.18.
05.06.18. від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому Міністерство оборони України проти позову заперечує з підстав того, що позивачем порушено порядок надання документів. Також відповідач зазначає, що відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.
В судовому засіданні 05.06.18. без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 05.06.18.
У підготовчому засіданні 05.06.18. представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються.
За приписами ч. 6. ст. 83 ГПК України якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.
В судовому засіданні 05.06.18. судом встановлено, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України, судом в порядку ч. 5 ст. ст. 185 ГПК України з`ясовано думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.
При цьому сторонами в судовому засіданні 05.06.18. подано письмові заяви на згоду про початок розгляду справи № 910/5908/18 по суті 05.06.18.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Врахувавши викладене вище, з огляду на те, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України, а сторонами подано письмові зави на згоду про початок розгляду справи № 910/5908/18 по суті 05.06.18., суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.06.18.
В судовому засіданні 05.06.18. судом розпочато розгляд справи по суті.
Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
При розгляді справи по суті в судовому засіданні 05.06.18. судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 05.06.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.17. між відповідачем (далі Замовник) та позивачем (далі - Постачальник) було укладено Договір № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України) (далі Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується у 2017 році поставити Міністерству оборони індивідуальне обмундирування (3581) (Індивідуальне обмундирування (3581) (Куртка вітровологозахисна зимова (вид 1)) (далі товар), а Замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості. У строк (терміни), вказані в Договорі.
Номенклатува товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання Договору, визначаються нижченаведеною специфікацією: найменування товару - Індивідуальне обмундирування (3581) (Куртка вітровологозахисна зимова (вид 1); строки постачання до 15.01.18. (включно), загальна кількість 10 000 шт., ціна за одиницю без ПДВ 1 399,00 грн. Ціна товару становить 16 788 000,00 грн. (п. 1.2 Договору в редакції рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.18. у справі № 910/715/18).
Згідно положень п. 4.1 Договору ціна Договору становить 16 788 000,00 грн. з ПДВ.
Строк дії Договору сторонами погоджено п. 11.1 (з врахуванням додаткової угоди № 1 від 08.11.17. до Договору) з дати підписання сторонами і діє до 31.03.18. (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.
Спір у справі виник в зв`язку з неоплатою відповідачем переданого за Договором товару.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником Замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою (п. 3.7 Договору).
Відповідно до п. 6.3 Договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем Замовника в акту приймального контролю якості товару та видатковій накладній Постачальника.
Судом враховано, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.18. у справі № 910/766/18, яке набрало законної сили, встановлено наступне.
Актом приймального контролю якості №297/2 від 26.12.2017 представниками відповідача було прийнято 2310 штук курток вітровологозахисних зимових, які було передано позивачу на відповідальне зберігання. 27.12.17. згідно Договору транспортного експедирування № 1 від 03.01.17., заявки про надання транспортно-експедиційних послуг від 26.12.17., товарно-транспортної накладної № 46 від 26.12.17., акту № ОЛ-0000001 від 09.01.18. здачі-прийняття робіт вантаж (товар) - 2310 штук курток вітровологозахисних зимових, було відправлено до в/ч НОМЕР_1 у м. Одеса, вул. Хуторська 99. За твердженням позивача, яке не заперечується відповідачем, 27.12.2017 транспорт з вказаним товаром не було пропущено на територію в/ч НОМЕР_1 , а тому товар відвантажено не було. 27.12.17 листом № 12-27/1 позивач звернувся до відповідача з проханням направити 28.12.2017 представників для проведення приймального контролю якості готової продукції 3500 шт. курток вітровологозахисних зимових (вид 1). 27.12.17 листом № 1227/2 позивач повідомив відповідача про те, що 29.12.2017 буде здійснено відвантаження товару в кількості 5810 шт. (2310 шт. + 3500 шт.) на адресу одержувача замовника: м. Одеса, вул. Хуторська, 99, та вказав, що замовник на підставі п.п. 7.1.2 п. 7.2 Договору зобов`язаний прийняти 2310 шт. товару, які знаходяться в транспорті постачальника ще з 27.12.2017 за адресою одержувача замовника: м. Одеса, вул. Хуторська, 99 безпосередньо під воротами військової частини. Актом приймального контролю якості № від 29.12.2017 відповідачем було прийнято 3500 шт. курток вітровологозахисних зимових, які було передано позивачу на відповідальне зберігання. 03.01.18 листом № 0301/1 позивач звернувся до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України з повідомленням про недопуск на територію в/ч НОМЕР_1 (м. Одеса, вул. Хуторська 99) транспорту з товаром та про перебування на відповідальному зберіганні підприємства зданого за якістю товару в кількості 5810 шт. (2310 шт. + 3500 шт.), а також, у зв`язку із вказаним, з проханням в найкоротший термін надати інформацію якого числа позивач має відвантажити товар на склад замовника (в/ч НОМЕР_1 ), тому що складські приміщення позивача не передбачають довготривалого зберігання товарів. Відповідач листом № 286/6/107 від 09.01.2018 повідомив, що "відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Регламентом роботи Казначейства у період завершення бюджетного 2017 року та початку 2018 року визначено до 12 години 26 грудня 2017 року останнім днем для подання підтвердних документів для здійснення операцій за бюджетними зобов`язаннями. Спірні питання щодо умов виконання договорів стосовно термінів поставки товару, розміру штрафних санкцій тощо вирішуються у судовому порядку". Враховуючи те, що Додатковою угодою № 1 від 08.11.2017 дія Договору була продовжена до 31.03.2018 (включно), всі визначені Договором обов`язки замовника (відповідача), зокрема, й передбачений п.п. 7.1.2 п. 7.1 Договору обов`язок прийняти товар згідно з належним чином оформленим та підписаним актом приймального контролю якості товару, є чинними на день розгляду справи. За таких умов та зважаючи на те, що відповідач прийняв за якістю 5810 шт. курток вітровологозахисних зимових (вид 1) та оформив відповідні акти і передав спірний товар на відповідальне зберігання позивача, він зобов`язаний на підставі п.п. 7.1.2 п. 7.1 Договору прийняти вказаний товар.
Отже, вказаним рішенням зобов`язано Міністерство оборони України виконати обов`язки за укладеним між Міністерством оборони України та Приватним акціонерним товариством "Швейне об`єднання "Авітекс" Договором № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 29.09.17, а саме: прийняти від Приватного акціонерного товариства "Швейне об`єднання "Авітекс" виготовлений товар - куртки вітровологозахисні зимові (вид 1), які були прийняті за якістю згідно Актів приймального контролю якості № 297/2 від 26.12.2017 (2310 (дві тисячі триста десять) штук) та № 2 від 29.12.2017 (3500 (три тисячі п`ятсот) штук), в загальній кількості 5810 (п`ять тисяч вісімсот десять) одиниць, у визначеному договором місці поставки товару: військовій частині НОМЕР_1 в м. Одеса по вулиці Хуторська, 99.
Обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.18. у справі № 910/766/18, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.
Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).
Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.
Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Оскільки, на момент розгляду даної справи набрала законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.18. у справі № 910/766/18, то встановлені ним факти мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.
Крім вказаного, з матеріалів справи вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 9 753 828,00 грн., що підтверджується наступними документами:
- актами приймального контролю якості № 297/2 від 26.12.17., № 2 від 29.12.17.
- видатковими накладними: № РН-0000006 від 29.03.18. на суму 3 878 028,00 грн., № РН-0000014 від 02.04.18. на суму 5 875 800,00 грн.
- повідомленнями-підтвердженнями: № 127 від 29.03.18. на суму 3 878 028,00 грн., № 151 від 06.04.18. на суму 5 875 800,00 грн.
- рахунками-фактурами: № СФ-0000006 від 29.03.18. на суму 3 878 028,00 грн., № СФ-0000014 від 02.04.18. на суму 5 875 800,00 грн.
Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.
У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Жодних заперечень з приводу отримання товару відповідачем суду надано не було.
Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов`язань з передання товару на суму 9 753 828,00 грн.
Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи рахунки-фактури, видаткові накладні, акти приймального контролю якості, повідомлення-підтвердження є належним доказом передачі товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару на суму 9 753 828,00 грн. в межах Договору здійснено належним чином.
При цьому матеріалами справи та встановленим вище обставинами спростовуються доводи відповідача про виконання умов Договору позивачем з порушенням термінів.
Відповідно до п. 5.1 Договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).
Згідно з п. 5.2 Договору до рахунка-фактури додаються:
- акт приймального контролю якості;
- видаткова накладна постачальника;
- повідомлення-підтвердження.
Відповідачем не заперечується обставина належного виконання Постачальником своїх зобов`язань за Договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, товар, отриманий на підставі Договору оплачено не було, в результаті чого у Замовника утворилась заборгованість в сумі 9 753 828,00 грн.
Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.
Приписами ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, визначає, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття товару за якістю та доставки його на склад Замовника відповідний бюджетний період не закінчився.
Відповідно до ст. 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Відносини, що регулюються Бюджетним кодексом України, визначені статтею 1 цього Кодексу, як відносини, які виникають у процесі затвердження, виконання бюджетів; звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства; питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства; правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.
Спірні відносини, які склались між сторонами даної справи на підставі Договору, є цивільно-правовими та регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.
Крім того, відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04.
Аналогічної правової позиції Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.
За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного Договору, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, який було поставлено за Договором на загальну суму 9 753 828,00 грн. настав.
Оскільки відповідач прийняв замовлений ним товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві його вартості, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в розмірі 9 753 828,00 грн., що складає борг відповідача станом на момент прийняття даного рішення.
З огляду на наведене та приписи ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову повністю, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Приватного підприємства "Швейне об`єднання "Авітекс" (49044, м. Дніпро, вул. Шевченко, б. 18, оф. 4-4А; ідентифікаційний код 21867571) 9 753 828 (дев`ять мільйонів сімсот п`ятдесят три тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 00 коп. основного боргу, 146 307 (сто сорок шість тисяч триста сім) грн. 42 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 08.06.18.

Суддя Т.М. Ващенко