Справа № 907/1125/15
на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного
Суду від 31.05.2018 у справі № 907/1125/15
31.05.2018 колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Пєсков В.Г. (головуючий), Білоус В.В., Погребняк В.Я. прийнято постанову у справі № 907/1125/15 якою залишено без задоволення касаційну скаргу ПАТ "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття" і залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 якою скасовано ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2017 про припинення провадження у справі в зв'язку з погашенням за боржника перед кредиторами всіх зобов'язань визнаних ухвалою від 19.10.2016 і передано справу на розгляд до суду першої інстанції .
Вказана постанова суду касаційної інстанції від 31.05.2018 прийнята суддею Білоусом В.В. з окремою думкою яка полягає в наступному.
Одними із основних принципів і метою які закладені в Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-ХІІ, в редакції чинній з 19.01.2013, (надалі - Закон України "Про банкрутство") є в першу чергу задоволення вимог кредиторів і відновлення платоспроможності боржника і тільки при неможливості досягти цього - визнання боржника банкрутом.
Суд апеляційної інстанції скасовуючи своєю постановою від 25.09.2017 ухвалу суду першої інстанції від 27.07.2017 про припинення провадження у справі прийшов до висновку про те, що пункт 7 частини 1 статті 83 Закону України "Про банкрутство", в редакції чинній з 19.01.2013, передбачає виконання усіх зобов'язань перед кредитором виключно боржником, а не іншими особами і тільки на стадії розпорядження майном боржника. Також зіслався на те, що статтею 5 Закону України "Про банкрутство", в редакції чинній з 19.01.2013, передбачено погашення одним із засновників боргів боржника тільки на стадії досудової санації, а не під час процедури банкрутства та виключно через механізм фінансової допомоги боржнику. Апеляційний суд прийшов до висновку, що один із засновників боржника - ТОВ "Маєрсам" здійснив розрахунки безпосередньо зі кредиторами на стадії розпорядження майном боржника без дотримання процедури фінансової допомоги боржнику, а відтак вважає, що відсутні правові підстави, передбачені Законом України "Про банкрутство" для припинення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття".
Такі висновки суду апеляційної інстанції в постанові від 25.09.2017 у даній справі вважає помилковими, оскільки норми Закону України "Про банкрутство", в редакції чинній з 19.01.2013, і зокрема пункт 7 частини 1 статті 83, стаття 5 не містять заборони погашення заборгованості боржника перед кредиторами іншими особами. Вказаними нормами закону не визначено в якій формі має надаватися фінансова допомога боржнику іншими особами, в тому рахунку і одним із засновників боржника, не міститься заборона проведення іншими особами, засновниками боржника розрахунків безпосередньо з кредиторами. Відтак вважаю, що суд першої інстанції встановивши на підставі платіжних доручень, заяви про відступлення права вимоги, актів звірки розрахунків між боржником і усіма кредиторами, що одним із засновників боржника - ТОВ "Маєрсам" прийняв законну ухвалу від 27.07.2017 про припинення провадження у справі у відповідності до вимог пункту 7 частини 1 статті 83, статті 5 Закону України "Про банкрутство", в редакції чинній з 19.01.2013, повно, всебічно, правильно встановивши фактичні обставини у справі.
Згідно частини 1 статті 35, частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
10.05.2017 представником комітету кредиторів та ініціюючого кредитора суду першої інстанції було подано клопотання про припинення провадження у справі мотивоване повним погашенням заборгованості боржника.
Суди першої та апеляційної інстанції на підставі копій платіжних доручень встановили, що одним із засновників боржника - ТОВ "Маєрсам" за боржника було погашено кредиторські вимоги всіх кредиторів у даній справі про банкрутство. Матеріали справи не містять заперечень жодного із кредиторів про те, що кредиторська заборгованість перед ним не погашена. Всупереч вимогам частини 1 статті 35, частин 2, 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, суд апеляційної інстанції скасовуючи ухвалу суду першої інстанції не навів доводів з яких причин він не бере до уваги копії платіжних доручень про перерахування засновником боржника кредиторам заборгованості, ставить під сумнів достовірність цих обставин та добровільність їх визнання, належність засвідчення копій цих доказів, не вказав законодавства яке передбачає, що вказані обставини справи мали бути засвідчені тільки оригіналами доказів.
Тому вважаю, що судом апеляційної інстанції, встановивши те, що одним із засновників боржника - ТОВ "Маєрсам" здійснено безпосередньо з кредиторами розрахунки за боржника помилково, безпідставно не застосовано пункт 7 частини 1 статті 83 Закону України "Про банкрутство", в редакції чинній з 19.01.2013, і прийнято помилкове рішення про скасування законної ухвали суду першої інстанції від 25.07.2017 про припинення провадження у справі.
Скаржник не почув в апеляційному суді відповіді на свої доводи щодо погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами і не був почутий апеляційним судом щодо цих доводів.
Погашенням кредиторської заборгованості перед всіма кредиторами у справі про банкрутство досягнута мета передбачена Законом України "Про банкрутство" - задоволення вимог кредиторів, відновлення платоспроможності боржника. Тому постанова суду апеляційної інстанції від 25.09.2017 про скасування ухвали суду першої інстанції від 27.07.2017 про припинення провадження у справі про банкрутство суперечить принципу справедливості закріпленому в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки є несправедливим продовжувати провадження у справі про банкрутство після задоволення вимог всіх кредиторів.
В зв'язку з викладеним та на підставі пункту 4 частини 1 статті 308, статті 312 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, постанова Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у даній справі підлягає скасуванню, а ухвала Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2017 про припинення провадження у справі про банкрутство підлягає залишенню в силі.
Суддя Білоус В.В.