ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.06.2018р. Справа №905/688/18

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ

про стягнення пені в сумі 2086,76 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі

Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар

про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних в сумі 2413,53 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - по дов.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ, про стягнення пені в сумі 2086,76 грн. за порушення строків поставки за договором №592(1)17УК від 19.09.2017р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №592(1)17УК поставки продукції від 19.09.2017р., додаткову угоду до нього №1 від 26.09.2017р., видаткові накладні №232 від 01.12.2017р., №235 від 14.12.2017р., журнал реєстрації ТМЦ, що надійшли на склад ЗО ОП «Складське приміщення», листи №07-35/26619 від 06.12.2017р., №07-32/27977 від 21.12.2017р., претензію №28-23/1923/248 від 23.01.2018р., розрахунок суми позову.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

15.05.2018р. до господарського суду Донецької області від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних в сумі 2413,53 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання за договором №592 (1)17УК від 19.09.2017р.

Ухвалою суду від 18.05.2018р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом по справі №905/688/18 зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних в сумі 2413,53 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на договір №592(1)17УК поставки продукції від 19.09.2017р., додаткову угоду до нього №1 від 26.09.2017р., видаткові накладні №232 від 01.12.2017р., №235 від 14.12.2017р., рахунки-фактури №232 від 01.12.2017р., №235 від 14.12.2017р., виписки по особовим рахункам №4484 від 29.01.2018р., №4484 від 21.02.2018р., №4484 від 15.02.2018р., розрахунок суми зустрічних позовних вимог, вимогу №194 від 11.05.2018р. з доказами її відправлення (експрес-накладна №674 від 11.05.2018р.).

Позивач 06.06.2018р. надав відзив на зустрічну позовну заяву від 15.12.2017р. №93213/1001, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- порушення позивачем грошового зобовязання по договору відсутнє, оскільки позивач належним чином, в порядку та у строки визначені договором виконав грошові зобовязання по оплаті поставленого товару в повному обсязі, а тому вимога позивача про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних є безпідставною;

- витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн., заявлені відповідачем, є неспіврозмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмету спору;

- відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним судових витрат.

06.06.2018р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (заперечення) відповідача №28-23/12181 від 01.06.2018р., в якій позивач зазначає, що дати 01.12.2018р. та 14.12.2017р., на які посилається відповідач, є датами складання ним первинних документів видаткових накладних №232 та №235 та не є датами фактичної поставки (передачі) товару в порядку визначеному умовами договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

19.09.2017р. сторонами був підписаний договір №592(1)17УК поставки продукції, за умовами якого постачальник (відповідач) зобов'язується поставити, а покупець (позивач) прийняти й оплатити ізолятори згідно таблиці, викладеної у п.1.1 договору.

Строк поставки товару: серпень 2017р. (п.1.2 договору).

26.09.2017р. сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору, якою викладено п.1.2 договору в наступній редакції: «Строк поставки товару листопад 2017р.».

Згідно п.3.1 вартість товару, що поставляється за умовами договору 110655,00 грн., крім того ПДВ 20% - 22131,00 гривень. Загальна сума договору 132786,00 грн.

Відповідно до п.3.2 договору розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1 даного договору здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника з відстрочкою платежу 30 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄДПН) у встановленому ПК України випадках та порядку.

Згідно з п.4.1 договору поставка товару відбувається згідно з Правилами ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDP м.Енергодар. Вантажоодержувач: ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», вул.Промислова, 133, склад №4.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що поставка товару відбувається в строк згідно з п.1.2.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом одного року з моменту укладання договору (п.11.1 договору).

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України передбачений обовязок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому, згідно із ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як вже зазначено судом вище, відповідач зобовязався поставити товар позивачу на загальну суму 132786,00 грн. з ПДВ (п.п.1.1, 3.1 договору) в строк листопад 2017р. (п.1.2 договору в редакції додаткової угоди №1 до договору від 26.09.2017р.), тобто до 30.11.2017р.

При цьому, згідно з п.4.1 договору поставка товару відбувається згідно з Правилами ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDP м.Енергодар. Вантажоодержувач: ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», вул.Промислова, 133, склад №4.

Як вказує позивач, згідно інформації наведеної в журналі реєстрації ТМЦ, що надійшли на склад ЗО ОП «Складське приміщення», товар за договором було поставлено відповідачем в повному обсязі у наступні строки:

- 04.12.2017р. за видатковою накладною №232 від 01.12.2017р. на суму 12186,00 грн. ПДВ, прибутковий ордер №1/11/1709 від 04.12.2017р. - з порушенням строків поставки на 3 дні;

- 18.12.2017р. за видатковою накладною №235 від 14.12.2017р. на суму 120600,00 грн. з ПДВ, прибутковий ордер №1/11/1717 від 19.12.2017р. - з порушенням строків на 17 днів.

Таким чином, за твердженням позивача, враховуючи визначені договором №592(1)17УК строки поставки продукції від 19.09.2017р., відповідні зобовязання щодо своєчасної поставки позивачу товару всупереч ст.ст.526, 662, 663 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, згідно з статтею 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2 договору за порушення строків постачання або недопостачання товару постачальник зобовязаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1% вартості товару, по якому допущено прострочення поставки за кожен день прострочення, а за прострочення більш ніж 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобовязань.

Таким чином, на підставі статей 230, 231 Господарського кодексу України та п.7.2 вказаного договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення поставки продукції в сумі 2086,76 грн., зокрема, за видатковою накладною №232 від 01.12.2017р. за період з 01.12.2017р. по 03.12.2017р. в розмірі 36,56 грн. та за видатковою накладною №235 від 14.12.2017р. за період з 01.12.2017р. по 17.12.2017р. в розмірі 2050,20 грн.

Проте, суд не погоджується з даними твердженнями та, як наслідок, розрахунком позивача з огляду на таке.

Згідно із ст.532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі.

Сторонами у п.4.1 договору було узгоджено, що поставка товару відбувається згідно з Правилами ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDP м.Енергодар. Вантажоодержувач: ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», вул.Промислова, 133, склад №4.

Відповідно до чинного законодавства права і обовязки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Саме таким вимогам і відповідають наявні у справі видаткові накладні №232 від 01.12.2017р., №235 від 14.12.2017р., які підписані представниками позивача та відповідача без заперечень.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що зафіксували та підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару відповідачем позивачу (первинними документами) є саме видаткові накладні №232 від 01.12.2017р., №235 від 14.12.2017р. з зазначеними у них відомостями щодо дати отримання товару. При цьому, представник позивача внаслідок підписання видаткових накладних без будь-яких зауважень або заперечень погодився з фактом приймання товару від відповідача саме 01.12.2017р. та 14.12.2017р. у м.Слов'янську.

Одночасно, журнал реєстрації ТМЦ, що надійшли на склад ЗО ОП «Складське приміщення», не є за своїм змістом первинним документом в розумінні приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а є внутрішнім документом позивача.

Як наслідок, за висновками суду, передача товару за видатковою накладною №232 від 01.12.2017р. відбулася 01.12.2017р., а за видатковою накладною №235 від 14.12.2017р. -14.12.2017р.

За результатами проведеного судом перерахунку пені, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 1700,59 грн. за період з 01.12.2017р. по 13.12.2017р., а решта вимог щодо стягнення пені в сумі 386,17 грн. є неправомірною.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені є частково неправомірним, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1700,59 грн., а решта вимог є неправомірною та підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір за первісним позовом підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Щодо зустрічних позовних вимог суд виходить з наступного:

Як було зазначено вище, згідно п.3.1 договору розрахунок за товар, поставлений відповідно до п.1.1 даного договору здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника з відстрочкою платежу 30 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДА здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄДПН) у встановлений ПК України випадках та порядку.

Таким чином, враховуючи попередні висновки суду щодо фактичної дати постачання товару відповідачем позивачу, останній мав сплати вартість отриманого від відповідача за видатковою накладною №232 від 01.12.2017р. в строк до 02.01.2018р. (оскільки 30-й календарний день припадає на вихідний день неділю 31.12.2017р., а наступний день 01.01.2018р. є святковим не робочим днем (Новий рік), то першим наступним робочим днем є 02.01.2018р.), за видатковою накладною №235 від 14.12.2017р. в строк до 15.01.2018р. (оскільки 30-й календарний день припадає на вихідний день суботу 13.01.2018р., а перший наступний робочий день це 15.01.2018р.).

Як встановлено, згідно з виписками по особовому рахунку відповідача позивачем було здійснено наступне перерахування грошових коштів:

- за видатковою накладною №232 від 01.12.2017р. - 29.01.2018р. на суму 10155,00 грн., 21.02.2018р. на суму 2031,00 грн.

- за видатковою накладною №235 від 14.12.2017р. 29.01.2018р. на суму 100500,00 грн., 15.02.2018р. на суму 20100,00 грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу за зустрічним позовом грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач за зустрічним позовом виконав з простроченням.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх грошових зобовязань, позивачем за зустрічним позовом на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляцію в сумі 2193,96 грн. та три проценти річних в сумі 219,57 грн. за період з 01.01.2018р. по 15.02.2018р.

Перевіривши здійснений позивачем за зустрічним позовом розрахунок трьох процентів річних, суд визнає його невірним, оскільки як вказувалось вище, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару за видатковою накладною №232 від 01.12.2017р. в строк до 02.01.2018р., за видатковою накладною №235 від 14.12.2017р. в строк до 15.01.2018р.

Таким чином, прострочення виконання позивачем свого грошового зобовязання розпочалося відповідно за видатковою накладною №232 від 01.12.2017р. з 03.01.2018р., а за видатковою накладною №235 від 14.12.2017р. з 16.01.2018р.

Крім того, оскільки позивачем було здійснено проплату 29.01.2018р., три проценти мають нараховуватись відповідно до 28.01.2018р., а з 29.01.2018р. відповідач мав право нараховувати три проценти річних на зменшену суму. Разом з тим, відповідачем помилково враховано останні дні фактичних платежів за видатковими накладними 15.02.2018р. 21.02.2018р. в прострочення.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку трьох процентів річних стягненню з позивача на користь відповідача підлягають три проценти річних в сумі 186,82 грн. за період з 03.01.2018р. по 14.02.2018р., а решта вимог щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 32,75 грн. є неправомірною.

Одночасно, щодо представленого відповідачем розрахунку інфляційних витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, розрахунок інфляції здійснюється починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений.

Як наслідок, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору позивач мав сплатити вартість отриманого товару від відповідача за видатковими накладними №232 від 01.12.2017р. в строк до 02.01.2018р., №235 від 14.12.2017р. в строк до 15.01.2018р., нарахування позивачем за зустрічним позовом інфляції за січень 2018р. є неправомірним. Крім того, неправомірним також є нарахуванням позивачем за зустрічним позовом інфляції за лютий 2018р. внаслідок здійснення остаточного розрахунку за накладними №232 від 01.12.2017р. 21.02.2018р., №235 від 14.12.2017р.- 15.02.2018р.

За таких обставин, зустрічна вимога відповідача про стягнення з позивача інфляції в сумі 2193,96 грн. є безпідставною та підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір за зустрічним позовом підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідачем також заявлене про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву від 15.12.2017р. №93213/1001 заперечив проти витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2018р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал» та адвокатом ОСОБА_3 було підписано договір про надання правової (правничої) допомоги №27-17, за умовами якої адвокат зобовязується надати клієнту правову допомогу шляхом захисту прав та представництва інтересів останнього в судових та правоохоронних органах України з будь-яких питань, а клієнт зобовязується сплати гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання (п.1.1 договору).

Згідно п.6.1 вказаного договору оплата правової допомоги за цим договором здійснюється за домовленістю сторін. Умови та порядок оплати визначається в додатках до цього договору.

27.04.2018р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал» та адвокатом ОСОБА_3 було підписано додаток №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №27-17 від 27.04.2018р. Пунктом 1 додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №27-17 від 27.04.2018р. встановлено, що даний додаток визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорар) адвоката за надання правової допомоги у справі №905/688/18 за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Словянськ про стягнення 2086,76 грн. пені за порушення строків поставки за договором №592(1)17 УК від 19.09.2017р. та за зустрічним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Словянськ до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар про стягнення 2413,53 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

В п.2 додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №27-17 від 27.04.2018р. зазначено вартість послуг на суму 7000,00 грн., з яких:

- ознайомлення з матеріалами справи т надання консультацій клієнту 2000,00 грн.;

- підготовка зустрічної позовної заяви до господарського суду Донецької області про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором №592(1)17УК від 19.09.2017р., підготовка процесуальних документів (клопотання про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву) 4000,00 грн.;

- підготовка вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором №592(1)17УК від 19.09.2017р. 1000,00 грн.

Згідно п. 3.1 вказаного додатку оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку 100% вартості послуги сплачується протягом 3-х днів з дня винесення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відшкодування витрат на послуги адвоката здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п.6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року).

Матеріали справи свідчать, що зустрічну позовну заяву підписано директором ТОВ «Укрславметал», а представництво інтересів останнього в судових засіданнях здійснювали представники юридичної особи за довіреностями ОСОБА_4, ОСОБА_5, при цьому будь-яких доказів того, що ТОВ «Укрславметал» було понесено витрати на правову допомогу з оплати послуг адвоката матеріали справи не містять.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що справа №905/688/18 (як зустрічні так й первісні позовні вимоги) є малозначною, проте, розмір адвокатських послуг, які просить стягнути відповідач, становить 7000,00 грн., тобто 290,03% ціни зустрічного позову, що є неспіврозмірним.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем не надано доказів оплати адвокатських послуг за надання правової допомоги на представництво інтересів при розгляді даної справи, відсутні підстави для стягнення з позивача витрат на адвокатські послуги в сумі 7000,00 грн.

Згідно ч.11 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Таким чином, суд вважає за необхідне провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню за первісним та зустрічним позовах, та стягнути різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму, а саме: стягнути на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар пеню в сумі 1513,77 грн., судовий збір в сумі 1299,54 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ про стягнення пені в сумі 2086,76 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар пеню в сумі 1700,79 грн., судовий збір в сумі 1435,93 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар про стягнення інфляції в сумі 2193,96 грн. та трьох проценти річних в сумі 219,57 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал», м.Слов'янськ три проценти річних в сумі 186,82 грн., судовий збір в сумі 136,39 грн.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

Провести зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають стягненню за первісним і зустрічними позовами.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрславметал» (84102, Донецька обл., м. Словянськ, вул. Гончара, 5, приміщення 1, п/р №04484 в Словянському відділенні ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 133, п/р №1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) пеню в сумі 1513,77 грн., судовий збір в сумі 1299,54 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні 12.06.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 12.06.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина