УХВАЛА

31 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/2075/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018

за позовом Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах:

1) Адміністрації Державної прикордонної служби України,

2) Санаторію Прикордонник-Немирів (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України

до 1) Дочірнього підприємства Санаторій Немирів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця

2) Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фонду державного майна України

про визнання права власності та зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:
15.05.2018, що підтверджується відбитком штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, Городоцька ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі № 914/2075/17.

21.05.2018 зазначена касаційна скарга надійшла до Касаційного господарського суду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, суддею встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України виходячи з такого.

Згідно з частиною 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року встановлено у розмірі 1 600,00 грн.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на день подання касаційної скарги), за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За приписами підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на день подання позовної заяви у цій справі), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слід зауважити, що позови про визнання права власності на майно оплачуються судовим збором залежно від вартості майна, яке є предметом спору.

Крім цього, пунктом 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позов у цій справі поданий у жовтні 2017 року, а предметом спору є одна вимога майнового характеру (про визнання права власності на нерухоме майно) і одна вимога немайнового характеру (про зняття арешту).

З оскаржуваного рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2017 убачається, що згідно довідки про вартість будівлі від 23.10.2017, залишкова вартість спірного майна становить 74 433,00 грн. Отже, ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви у цій справі за вимогою майновою характеру складала 1 600,00 грн. (74 433,00 грн. х 1,5 %).

А ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви у цій справі за вимогою немайнового характеру складала 1 600,00 грн. (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Отже, з урахуванням викладеного при поданні касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір у сумі 6 400,00 грн. (1 600,00 грн. + 1 600,00 грн. = 3200,00 грн. х 200%), який має бути перерахований за такими реквізитами: отримувач коштів: УК у Печерському районі, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, рахунок отримувача: 0007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 (лист Державної казначейської служби України від 01.12.2017 №16-08/1082-20145 "Про надання реквізитів рахунку").

Проте, скаржником доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону не додано.

У зв`язку з цим, з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги заявнику слід сплатити судовий збір у сумі 6 400,00 грн. та надати суду належні докази сплати вказаного збору, у встановленому законом розмірі за вищевказаними платіжними реквізитами.

Крім цього, статтею 288 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно інформації отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувана постанова Львівського апеляційного господарського суду прийнята 16.04.2018, отже з цього моменту почався перебіг двадцятиденного строку, встановленого для її оскарження в касаційному порядку. Таким чином, останнім днем для подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 було 07.05.2018, після цього процесуальний строк вважається таким, що пропущений.

Як вбачається із касаційної скаргою Городоцька ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області звернулася лише 15.05.2018, про що свідчить дата на поштовому конверті, в якому касаційна скарга надійшла на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, тобто після перебігу строку встановленого для подання касаційної скарги, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України, разом із клопотанням про його поновлення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справі, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронним доказами.

Відповідно до пункту 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження поважності причин пропуску строку подання касаційної скарги скаржник у клопотанні про його поновлення посилається на отриманням повного тексту постанови лише 02.05.2018. На підтвердження зазначеної обставини скаржником долучено копію першої сторінки оскаржуваної постанови з вхідним штампом Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 02.05.2018 № 75/9.

Разом з тим, слід зауважити, що штамп Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на копії постанови не є належним доказом отримання зазначеної постанови саме 02.05.2018.

Такими доказами можуть бути, зокрема, поштовий конверт зі штрихкодовим ідентифікатором у якому копія оскаржуваної постанови надійшла скаржникові або довідки відділення поштового зв`язку про дату отримання скаржником копії постанови Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018.

Нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачається автоматичного та безумовного поновлення строку на касаційне оскарження, у зв`язку з лише самим посиланням на дату отримання копії судового рішення. Дійсно, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку, проте для цього необхідно заявити відповідне клопотання, обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку та надати суду відповідні докази.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. У цьому випадку обставин, які б об`єктивно перешкоджали скаржникові реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну, не вбачається, а підстави наведені у клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, з урахуванням відсутності доказів на підтвердження таких підстав, визнаються судом неповажним.

Згідно з частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Викладене вище дає підстави для застосування наслідків, передбачених частинами 2 і 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у вигляді залишення касаційної скарги без руху. В свою чергу, заявнику касаційної скарги необхідно навести підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження та надати відповідні докази на підтвердження таких підстав, а також надати суду належні докази сплати судового збору, у встановленому законом порядку і розмірі.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі № 914/2075/17 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 21 червня 2018 року.

2. У разі невиконання вимог Суду, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ю.Я. Чумак