ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2018

Справа № 910/3357/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом           Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Статус»

про                     стягнення 432,88 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Статус» про стягнення 432,88 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №2306/15-КП-41 від 23.12.2014 купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати поставленого позивачем газу.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 20,61 грн. 3% річних та 412,27 грн. пені, за порушення останнім зобов’язання із своєчасної оплати поставленого за договором газу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.03.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 02.04.2018, для подання відзиву на позов – протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 13.04.2018 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 25.04.2018. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 19.04.2018.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.03.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45.

12.04.2018 від відповідача через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив на позов, в якому останній в повному обсязі визнав заявлені позовні вимоги, зазначивши, що порушення виконання зобов’язання з оплати поставленого газу виникло внаслідок відсутності достатніх коштів на рахунках товариства. На підставі викладеного відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, а також просить суд розподілити судовий збір у відповідності до ч.1 ст.130 ГПК України, шляхом повернення позивачу 50% судового збору з Державного бюджету України та стягнення 50% судового збору з відповідача, у зв’язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Згідно з ч.4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі – позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Статус» (далі – відповідач, покупець) було укладено Договір №2306/15-КП-41 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ в обсязі до 387 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п.2.1.1 Договору).

Згідно з п.3.1 Договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі газу. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальністю, пов’язану з правом власності на газ.

Відповідно до п.3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №8 від 22.10.2015) визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу покупець зобов’язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У разі, якщо покупець не надає або несвоєчасно надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання газу встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховуються продавцем відповідно до умов, зазначених в пункті 5.2.

За умовами п.4.1 Договору, кількість газу, яка передається покупцю, визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу покупця.

У відповідності до п.5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м газу становить 5900 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

До сплати за 1000 куб. м природного газу – 6384,70 грн., крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 7661,64 грн.

Згідно з п.5.5 Договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов’язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до розділу 11 Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 10.02.2015 сторони погодили з 01.02.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить всього 7416,84 грн.

Додатковою угодою №2 від 10.03.2015 сторони погодили з 01.03.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить всього 11333,64 грн.

Додатковою угодою №3 від 15.04.2015 сторони погодили з 01.04.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить всього 9600,24 грн.

Додатковою угодою №4 від 15.05.2015 сторони погодили з 01.05.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить всього 9122,88 грн.

Додатковою угодою №5 від 05.06.2015 сторони погодили з 01.06.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить всього 8865,84 грн.

Додатковою угодою №6 від 20.07.2015 сторони погодили з 01.07.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить всього 8874,60 грн.

Додатковою угодою №7 від 15.10.2015 сторони погодили з 01.10.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить всього 8905,32 грн.

Додатковою угодою №10 від 25.11.2015 сторони погодили з 01.12.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу у разі місячного обсягу споживання газу 50 тис. куб. м і більше у випадку попередньої оплати до початку місяця поставки газу становить всього 7981,20 грн.; у випадку оплати протягом місяця поставки газу становить всього 8580,96 грн.; у випадку оплати після закінчення місяця поставки газу становить всього 8751,10 грн.; у разі місячного обсягу споживання газу до 50 тис. куб. м всього становить 8751,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов договору, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 270900,36 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.05.2015, від 30.11.2015 та від 31.12.2015. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ проведено несвоєчасно, що підтверджується сальдо відповідача та випискою по операціях по рахунку відповідача, оригінали яких наявні у матеріалах справи.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно зі ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт існування неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем газу належним чином підтверджений наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначених норм позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 20,61 грн. трьох відсотків річних.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних, судом встановлено, що вказане нарахування проведено у відповідності до умов договору та вимог законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 412,27 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов’язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума пені становить 412,27 грн., суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та відповідності умовам закону та договору, відтак зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, щодо розподілу судового збору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також, частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, відповідач просить суд розподілити судові витрати шляхом повернення позивачу 50% суми сплаченого судового збору з Державного бюджету України та стягнення 50% суми сплаченого позивачем судового збору з відповідача.

В той же час, за приписами п.4 ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так враховуючи, що відповідач в повному обсязі визнав позов, до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про розподіл судових витрат шляхом повернення позивачу 50% суми сплаченого судового збору з Державного бюджету України та стягнення 50% суми сплаченого позивачем судового збору з відповідача.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 50% покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Статус» (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код 38482930) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 20 (двадцять) грн. 61 коп. трьох відсотків річних, 412 (чотириста дванадцять) грн. 27 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.05.2018

Суддя                      Я.В. Маринченко