ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. м. Київ Справа № 911/301/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Анімаккорд Лтд до Фізичної особи-підприємця Радкевича Сергія Васильовича про захист авторських прав шляхом стягнення 37230,00 грн компенсації

за участю представників сторін:

від позивача: Григоренко А.О. - спеціальна довіреність від 02.03.2018;

від відповідача: Кандаурова А.П. - договір № 3/3 про надання правової допомоги від 07.03.2018.

Анімаккорд Лтд (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Радкевича Сергія Васильовича (далі - відповідач) 37230,00 грн компенсації за порушення ним виключних майнових авторських прав позивача на самостійну частину твору - графічне зображення персонажу "Маша" з аудіовізуального твору - мільтиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Ухвалою від 16.02.2018 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у підготовчому засіданні на 15.03.2018.

Ухвалою від 15.03.2018 господарський суд відклав підготовче засідання на 12.04.2018.

Ухвалою від 12.04.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.05.2018.

У зв'язку з тим, що 10.05.2018 розгляд справи не відбувся по причині знаходження судді на лікарняному, ухвалою від 21.05.2018 господарський суд призначив розгляд справи по суті на 29.05.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 11.04.2018.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" (правовласник) та компанією "Анімаккорд Лтд" (набувач) було укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали "Маша и Медведь" та "Машины сказки") (далі - договір) з додатками № 1 від 10.12.2014, № 2, № 3 від 01.01.2015 та додатковою угодою № 1 від 30.04.2015 до нього.

Відповідно до п. 1.1 даного договору, правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає та відчужує набувачеві виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Пунктом 3 розділу 1 договору визначено, що "аудіовізуальні твори" - означає спільно кольорові анімаційні серіали "Маша и Медведь" та "Машины сказки" російською мовою, включаючи, але не обмежуючись вихідними матеріалами серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів "Маша и Медведь" та "Машины сказки", елементи та об'єкти, що охороняються та є складовою частиною серій, в тому числі графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до цього договору.

У відповідносі до п.п. 1.1.1, 1.2., 1.4 договору визначено, що згідно цього договору правовласник передає та відчужує набувачеві виключне право на серії у повному обсязі у дати підписання відповідних актів передачі прав. Основні ідентифікуючі характеристики серій аудіовізуальних творів, виключне право на котрі підлягає передачі відповідно до цього договору, вказані у відповідних додатках до договору, що є невід'ємною частиною цього договору. Виключне право на аудіовізуальні твори передається та відчужується правовласником набувачеві у повному обсязі для використання його будь-яким способом та будь-якій формі згідно умов цього договору.

За умовами п.1.5 договору, виключне право на аудіовізуальні твори переходить від правовласника до набувача у день підписання актів прийомки прав.

Відповідно до п. 4.1. договору, одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачеві у повному обсязі виключне право на всі юридично значимі елементи та об'єкти аудіовізуальних творів, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів "Маша и Медведь" та "Машины сказки", графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до цього договору.

Згідно з п. 1.7.1 договору, до набувача переходять права правовласника, що є ліцензіаром за усіма діючими ліцензійними договорами (перерахованими у відповідному додатку до цього договору), укладеними правовласником стосовно аудіовізуальних творів, право на котре підлягає передачі за цим договором. Правовласник зобов'язується у найкоротший термін повідомити усім компаніям - ліцензіатам у письмовій формі про передачу своїх прав за діючими ліцензійними договорами.

Пунктом 7.1 договору визначено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації строку дії виключного права за застосованим правом.

Додатком №1 до договору №ММ-2 від 10.12.2014 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів "Маша и Медведь" та "Машины сказки" та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Судом встановлено, що на виконання умов договору між ТОВ "Маша и Медведь" та компанією "Анімаккорд Лтд" було підписано акти приймання-передач № 1 від 01.01.2015, № 3 від 30.04.2015 та № 4 від 01.07.2015, у відповідності до яких правовласник передав набувачу виключне право у повному обсязі на аудіовізуальні твори (серії з 14 по 26, з 30 по 47 аудіовізуального твору "Маша и Медведь", серії з 1 по 26 аудіовізуального твору "Машины сказки"), а набувач прийняв це виключне право у повному обсязі. Одночасно з передачею права на аудіовізуальні твори "Маша и Медведь" та "Машины сказки", правовласник передав набувачеві у повному обсязі виключні права на всі юридично значимі елементи та об'єкти аудіовізуального твору, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів аудіовізуальних творів та їх окремих серій, перерахованих у п. 2 та п. 3 акту приймання-передач № 1 від 01.01.2015, графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи названі вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до договору.

Отже, наявні в матерілах господарської справи документи свідчать, що компанія "Анімаккорд Лтд" є власником виключних майнових авторських прав на аудіовізуальні твори - мультиплікаційні серіали "Маша и Медведь" та "Машины сказки" та їх складові частини і має право захищати свої права у разі їх порушення у тому чимлі шляхом звернення до господарського суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що 01.02.2018 у магазині "Глобус", що знаходиться за адресою: м. Буча, вул. Богдана Хмельницького, 6/260, в якому фізична особа-підприємець Радкевич Сергій Васильович провадить свою господарську діяльність, було здійснено продаж (реалізацію, розповсюдження) товару - "Термопластиліну" з малюнком, на якому відтворено без дозволу Анімаккорд Лтд графічне зображення персонажу: "Маша" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

За твердженнями Анімаккорд Лтд, ФОП Радкевич С.В. шляхом розповсюдження використав самостійний об'єкт інтелектуальної власності з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" на вищезазначеному контрафактному товарі, а саме: графічне зображення персонажу "Маша". Вартість придбаного товару склала 65,50 грн.

Факт розповсюдження контрафактного товару Анімаккорд Лтд підтверджує банківським та товарним чеками від 01.02.2018, з яких вбачається адреса та назва магазину, де відповідач здійснює свою господарську діяльність, копією фотографії товару та відеозаписом, при перегляді яких вбачається, який саме товар було придбано у відповідача.

Анімаккорд Лтд зазначає, що ним не надавався ФОП Радкевичу С.В. будь-який дозвіл на реалізацію вищевказаного примірника товару, що стало підставою звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача компенсації за порушення ним авторських та суміжних прав позивача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що не продавав термопластилін із зображенням персонажу "Маша" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", оскільки в асортименті канцеляції, реалізацію якої здійснює відповідач, наявний лише термопластилін з назвою "Термопластилін little Artist (полімерна глина)", який був придбаний ним у ФОП Скрипник В.М. згідно з видатковою накладною № 187 від 14.05.2014, та облікований відповідачем у нього на складі.

Як вказує відповідач, оскільки назва товару "Термопластилін little Artist (полімерна глина)" не містить слів "Маша и Медведь", то він не знав, що саме зображено на термопластиліні. Враховуючи, що відповідач заперечує обізнаність про існування мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", звідси зазначає, що він не мав намірів порушувати авторські права позивача і йому не було та не могло бути відомо про наявність у позивача виключних прав на аудіовізуальний твір "Маша и Медведь".

Окрім іншого, відповідач вказує, що товарний чек, який надав позивач у якості доказу придбання контрафактного товару не містить ідентифікації, який саме термопластилін був придбаний у ФОП Радкевича С.В., так як у графі найменування товару вписано "Термопласт." та не має артикулу товару. Да і взагалі відповідач не пам'ятає здійснення продажу термопластиліну 01.02.2018.

За твердженнями відповідача, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що він замовляв виготовлення термопластиліну із зображенням персонажів мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" з метою подальшої реалізації; докази, які б свідчили про кількість потерпілих осіб внаслідок реалізації термопластиліну; докази неодноразового використання об'єкта авторського права; докази раніше вчинених відповідачем порушень виключного авторського права позивача на аудіовізуальний твір "Маша и Медведь"; докази звернення позивача до виробника продукції, в митні органи про можливе існування порушення; докази звернення до ФОП Радкевича С.В. з метою попередження про таке порушення та з вимогою припинити неправомірне використання належних позивачу об'єктів авторського права.

На думку відповідача, вищевказане свідчить, що метою позивача є не зупинення порушення його авторських прав, а отримання прибутку.

В той час як ФОП Радкевичем С.В. було реалізовано лише один термопластилін вартістю 65,50 грн, придбаний у ФОП Скрипника В.М. за 15,47 грн, отже розмір доходу відповідача від реалізації названого товару склав 40,03 грн, тоді як позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача компенсації за порушення авторських прав у сумі 37230,00 грн, що не відповідає критеріям справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст. 3 ЦК України, та є малозначущим, з огляду на що відповідач вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Надаючи правову характеристику правовідносинам, що склалися між сторонами, та проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення компенсації за порушення авторського права та/або суміжних прав, тобто позивач звернувся до суду за захистом свого права інтелектуальної власності.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 433 ЦК України унормовано, що об'єктами авторського права є літературні та художні твори, зокрема, аудіовізуальні твори.

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

За змістом ст. 9 вищеназваного Закону частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Статтею 435 ЦК України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Суд встановив, що позивач є суб'єктом авторського права, придбаного ним на підставі укладеного з правовласником договору № ММ-2 від 10.12.2014.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" унормовано, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 441 ЦК України передбачено, що використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Наведена норма права говорить про те, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Вона не містить будь-яких приписів щодо малозначності правопорушення чи інших чинників, які б були правовими підставами для звільнення особи від відповідальності за порушення нею авторських прав чи зменшення розміру компенсації, належної до виплати за вчинене порушення, від того, що встановлений законом.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату позивачу компенсації необхідно довести факт вчинення відповідачем дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує, що відповідач здійснив продаж контрафактного товару, факт розповсюдження якого підтверджується наданими позивачем до позову письмовими та електронними доказами.

Поняття контрафактних примірників твору, фонограми, відеограми наведено у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", де вказано, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Таким чином, суд визнає, що використання зображення персонажів "Маша и Медведь" шляхом продажу відповідного товару з таким зображенням за відсутності необхідного дозволу позивача, є порушенням його майнових авторських прав, а примірник твору з подібним зображенням має статус контрафактного товару.

У процесі провадження у справі судом було здійснено дослідження наданих позивачем доказів на предмет їх допустимості та належності в підтвердження вчиненого відповідачем порушення прав інтелектуальної власності щодо виключного права позивача надавати дозвіл на використання твору - складової частини мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" графічного зображення "Маша".

Так, в обгрунтування заявлених вимог позивачем здійснено посилання у позовній заяві на товарний чек від 01.02.2018, який, на його думку, підтверджує факт продажу відповідачем контрафактного товару, а останнім, в свою чергу, заперечено цю обставину з підстав відсутності в розрахунковому документі ваги, артикулю та інших відомостей товару, що був відпущений покупцю.

Вказана обставина, за твердженням відповідача, має вагоме значення, оскільки дозволяє ідентифікувати товар "термопластилін", який має зображення персонажу "Маша", та вирізнити його з-поміж іншого товару, належного відповідачу, що значиться в такому ж асортименті на складі відповідача та який міг бути проданий по товарному чеку 01.02.2018.

Враховуєчи викладене суд вбачає за необхідне встановити чи є у продавця обов'язок зазначати у товарному чеку вагу, артикул та інші ідентифікуючі фізичний стан товару ознаки як його обов'язкові реквізити та чи може їх відсутність підтвердити позицію відповідача щодо неналежності такого розрахункового документа як доказу продажу відповідачем контрафактного товару.

Приписами ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" унормовано, що факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти підтверджується розрахунковим документом - документом встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), який надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, встановлені в Положенні про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13.

Водночас форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавством не є визначеною, тому суб'єкти господарювання видають товарні чеки довільної форми, однак з дотриманням вимог, що вказані у п. 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, за виключенням певних особливостей, як-то відображення в ньому фіскального номера РРО, напису "Фіскальний чек" тощо.

Зважаючи на викладене, а також виходячи зі змісту Закону України "Про захист прав споживачів" та визначення Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" терміну "розрахункові документи", до яких, зокрема, відносяться товарні чеки, то можна вважати, що станом на момент продажу відповідачем товару - 01.02.2018 обов'язковими реквізитами товарного чеку визначалися: напис "Товарний чек"; найменування господарської одиниці; адреса господарської одиниці (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери «ПН», для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери «ІД» (ідентифікаційні дані)); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); назва товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та сума коштів за цією формою оплати; загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «УСЬОГО» (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери «ПДВ», для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті «Акцизний податок» його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення); порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; найменування або логотип виробника.

Із наведеного вбачається, що зазначення у товарному чеку ваги товару, у разі якщо кількість придбаного товару дорівнює одиниці виміру, законом не вимагається.

Що стосується артикулю товару, який є унікальним ідентифікатором товару, послуги і т.п., внутрішній код товару, послуги, то його позначення у розрахунковому документі також не є обов'язковим реквізитом товарного чеку та не проставляється в ньому, оскільки артикул призначений лише для використання з метою спрощення роботи з конкретним товаром і присвоюється товару при одержанні його на склад підприємства або торгову точку суб'єкта господарювання. Артикул прописується, як правило, на ціннику товару та у видаткових документах, які підтверджують здійснення господарської операції, для зручності.

Суд встановив, що товарний чек, наданий позивачем в підтвердження продажу відповідачем контрафактного товару, відповідає вимогам Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Положення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щодо форми та змісту розрахункового документа.

Продаж по товарному чеку від 01.02.2018 було підтверджено також банківською квитанцією, в якій зазначено, окрім іншого, адресу та назву магазину, в якому було здійснено реалізацію товару, суму продажу, час та дату проведення господарської операції.

Разом з тим, слід зазначити, що у товарному чеку вказано не повне найменування товару (термопластиліну), продаж якого позивач підтверджує з посиланням на даний документ.

Суд зазначає, що даний факт не може сам по собі відміняти проведення господарської операції щодо продажу контрафактого товару, однак утруднює позивачу можливість довести в суді законними способами, що придбаний ним у відповідача товар ідентичний тому, що зазначений у товарному чеку від 01.02.2018.

Дослідивши докази, якими сторони обгрунтовують заявлені один до одного вимоги та заперечення, господарський суд встановив, що в наданій позивачем в якості додатку до позову копії з фотографії, на якій зображено назву товару "термопластилін" полімерна глина з зображенням персонажу "Маша", у правому верхньому куті етикетки товару міститься позначка "Little Artist", а в лівому - артикул 839600. На етикетці також вказано вагу товару (100 г), кількість кольорів (6), дата його виготовлення, умови до використання та інша інформація. На товар наклеєнний цінник з вартістю 65,50 грн.

Із долученої відповідачем до відзиву видаткової накладної № 187 від 14.05.2014 вбачається, що саме такий товар (термопластилін "Little Artist" (полімерна глина) 6цв./100 гр. (неон та простий термопластилін) із артикулом 839600) був придбаний ним у ФОП Скрипник В.М. для провадження у господарській діяльності та в подальшому облікований у себе на товарному складі.

Ціна товару, яка вказана у товарному чеку від 01.02.2018, відповідає тій, за якою відповідач здійснював продаж контрафактного товару.

Окрім того, позивачем до суду першої інстанції було надано відеозапис, який було оглянуто в судовому засіданні, на якому зафіксовано факт продажу в магазині "Глобус", що знаходиться за адресою: м. Буча, вул. Богдана Хмельницького, 6/260, в якому відповідач провадить свою господарську діяльність, товару - "Термопластиліну" з малюнком, на якому відтворено без дозволу Анімаккорд Лтд графічне зображення персонажу "Маша" як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Суд зауважує, що долучений до матерілів справи електронний носій з відеозаписом є електронним доказом та підлягає оцінці судом відповідно до ст. 86 ГПК України.

Відповідно до ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, тотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі.

Відеозапис не являється первинним документом в підтвердження здійснення відповідачем господарської діяльності з порушенням норм ЗУ "Про авторське право і суміжні права", а лише, за підвердження факту розповсюдження відповідачем контрафактної продукції належним доказами, може слугувати додатковим доказом на підтвердження такого факту.

З огляду на вказане, а також враховуючи, що бухгалтерськими документами підтверджено наявність контрафактного товару у складі продукції відповідача, а останнім не надано до суду беззаперечних доказів тому, що придбаний відповідачем за товарним чеком від 01.02.2018 термопластилін не є термопластиліном, на якому зображений графічний малюнок персонажу "Маша" із мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", за відсутності доказів, які б доводили той факт, що наданий позивачем відеозапис, який фіксує порушення відповідачем його майнових авторських прав, містить ознаки монтажу чи іншого втручання або спотворення, суд вважає доведений позивачем факт реалізації відповідачем 01.02.2018 товару, який містить на етикетці зображення контрафактного примірника твору.

Доводи відповідача з приводу того, що він є добросовісним покупцем і не міг знати (припускати) про порушення авторських прав при постачанні товару не співвідноситься з положеннями законодавства, оскільки згідно з роз'ясненнями, що містить п. 44 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" відповідно до пункту "б" статті 50 Закону № 3792-XII розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

В матеріалах справи відсутні звернення відповідача до позивача ані за офіційною інформацією про поставлений товар, ані за дозволом на його реалізацію, що свідчить про те, що з боку відповідача мало місце використання зображення персонажу "Маша" шляхом продажу відповідного товару з таким зображенням за відсутності необхідного дозволу позивача.

При цьому, використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбачених п. "а" ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за яке згідно з п. "г" ч. 2 ст. 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (із змінами і доповненнями), з-поміж іншого визначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний.

Приймаючи до уваги викладене, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, господарський суд вбачає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації у вигляді 10 мінімальних заробітних плат за порушенним ним авторських прав у сфері інтелектуальної власності.

Водночас, суд вказує, що можливість стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання суб'єктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків.

Так, при визначенні розміру компенсації господарським судом було враховано наступне:

- позивач довів належність йому авторського права та/або суміжних прав та права на їх захист;

- доведеним є факт реалізації відповідачем контрафактного товару на суму 65,50 грн;

- реалізація такого товару відбулася без дозволу позивача як суб'єкта авторського права;

- матеріали справи містять докази придбання відповідачем з метою подальшої реалізації товару (термопластиліну) у кількості семи одиниць, на етикетці якого зображений графічний малюнок персонажу "Маша";

- відсутність доведених збитків позивача.

У визначенні суми компенсації, належної до стягнення з відповідача, господарський суд керувався абз. 3 пп. 51.3. п. 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", яким унормовано, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення, та врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.03.2018 у справі № 922/3930/16, за якою передбачено, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 1774) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

Виплата компенсації за порушення майнових авторських прав підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у Законі № 1774, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначені компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначені розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1600,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача сплатити компенсацію за порушення майнових прав суб'єктів авторського права на суму 37230,00 грн є неправомірними та підлягають задоволенню у розмірі 16000,00 грн (1600х10=16000). У частині стягнення з відповідача 21230,00 грн компенсації суд відмовляє.

Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені у суді позовні вимоги, натомість відповідач належних доказів на спростування позовних вимог суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 16000,00 грн компенсації.

Судові витрати покладаються на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача втрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути на свою користь на підставі укладеного з адвокатським об'єднанням "Фіделіум" договору про надання правової допомоги № 02-09/17-г від 11.09.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг Адвокатського об'єднання при підготовці даного позову до суду, позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги № 02-09/17-г від 11.09.2017, копію додаткової угоди № 19 від 30.01.2018 до договору про надання правової допомоги № 02-09/17-г від 11.09.2017, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13.02.2018, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних згідно з договору про надання правової допомоги № 02-09/17-г від 11.09.2017 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 27 від 13.02.2018.

Оглянувши матеріали справи та оцінивши обсяг послуг, що були надані позивачу при підготовці Адвокатським об'єднанням позову про захист авторських прав позивача, господарський суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн по даній справі є явно завищеними.

За таких обставин господарський суд Київської області вважає за необхідне зменшити заявлену позивачем суму зазначених витрат до 5000,00 грн, з урахуванням вимог щодо співрозмірності, передбачених ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Аналогічну правову позицію щодо права суду на зменшення витрат на професійну правничу допомогу у зв'язку з їх неспіврозмірністю, викладено також у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 911/1355/17.

Враховуючи вказане та зважаючи на часткове задоволення судом заявлених у позові вимог, господарський суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачу, як і витрати по сплаті судового збору, за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 2149,00 грн (16000,00х42,98%).

Керуючись ст.ст. 74-79, 126, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Радкевича Сергія Васильовича (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Компанії "Анімаккорд Лтд" (Animaccord Ltd.) (3101, Лімасол, Кіпр, Гріва Дігені, 82, Стефані Хауз, 2 поверх, квартира/офіс 202, реєстраційний номер НЕ 244451 (82, Griva Digeni, Stephanie House, 2th floor, Flat/Office 202, 3101, Limassol, Cyprus)) 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок компенсації, 2149 (дві тисячі сто сорок дев'ять) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу та 757 (сімсот п'ятдесят сім) гривень 24 копійки судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено: 11.06.2018.

Суддя В.М. Антонова

Друк:

1 - в справу, 2,3 - столронам - рек. з повід.