ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/15065/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України

у складі колегії суддів: Кондратової І.Д. - головуючий, Ємельянова А.С., Нєсвєтової Н.М.

від 29.11.2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи", в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" 135 629,64 грн. пені, 31 058,51 грн. інфляційних втрат та 8 837,65 грн. три відсотки річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між ним та позивачем договору купівлі-продажу природного газу № 15-738-Б від 25.06.2015 року несвоєчасно виконує свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем природного газу, внаслідок чого відповідно до статей 611, 625 Цивільного кодексу України та умов договору має нести відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання та сплатити пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року у справі № 910/15065/16 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 67 814,84 грн. пені, розмір якої був зменшений на 50%, 8837,65 грн. три відсотки річних, 31 058,51 грн. інфляційних втрат. В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із доведеності того факту, що прострочення грошового зобов'язання відбулось з вини відповідача, на підставі чого та керуючись статтями 546, 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, статтями 193, 232 Господарського кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача правових наслідків, встановлених договором або законом у вигляді нарахування та стягнення пені, а також втрат від інфляції і три відсотки річних у розмірах, які позивач заявив у позові на підставі представленого ним розрахунку. Однак, суд на підставі статті 233 Господарського кодексу України та керуючись наданими суду повноваженнями, передбаченими пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату прийняття рішення, зменшив розмір заявленої позивачем пені на 50%.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року рішення місцевого господарського суду скасовано в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань. Прийнято у цій частині нове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто 71 978,35 грн. пені; в частині стягнення 63 650,84 грн. пені та інфляційних нарахувань у задоволенні позову відмовлено; в частині стягнення 3% річних рішення залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань апеляційний господарський суд зазначив, що суд першої інстанції не правильно визначив період прострочення та суму заборгованості для нарахування пені, яка з урахуванням змісту пункту 7.2. договору має нараховуватись починаючи з 20.01.2016 року (20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору) із суми заборгованості на день закінчення строку дії договору. За розрахунком апеляційного господарського суду розмір пені, який підлягає задоволенню, становить 71978,35 грн. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних нарахувань суд апеляційної інстанції відмовив, оскільки за період, зазначений позивачем у розрахунку позовних вимог, індекс інфляції мав від'ємне значення.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року в частині стягнення сум пені та інфляційних нарахувань скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Суд касаційної інстанцій зазначив про те, суд апеляційної інстанції не застосував положення статті 253 Цивільного кодексу України, за правилами якої з урахуванням умов договору купівлі-продажу природного газу нарахування пені має відбуватись з 21.01.2016 року, та під час розрахунку інфляційних нарахувань залишив поза увагою величини індексів інфляції, які були встановлені на кожен місяць протягом спірного періоду.

За результатами нового апеляційного розгляду постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року скасовано в частині відмови у стягненні пені та прийнято в цій частині нове рішення, яким стягнуто з відповідача пеню у розмірі 67 814,38 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач правильно визначив розмір та період нарахування заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. За висновком суду, прострочення відповідачем грошового зобов'язання виникло саме з 20 числа, наступного за місяцем реалізації газу, підстави для зменшення пені відсутні, оскільки таке зменшення порушить рівність сторін,

Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2017 року рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року у справі № 910/15065/16 скасовано в частині позовних вимог про стягнення пені та інфляційних нарахувань та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 70 222,78 грн. пені. У стягненні 65 406,86 грн. пені та 31 058,51 грн. інфляційних нарахувань відмовлено. Визначено новий розподіл судових витрат.

Постанова Вищого господарського суду України мотивована тим, що відповідно до вимог статті 253 Цивільного кодексу України та умов укладеного між сторонами у справі договору купівлі-продажу природного газу нарахування пені слід здійснювати відповідно до пункту 7.2. договору з 21.01.2016 року - наступного дня після 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу. За висновком суду, інфляційні нарахування за вересень 2015 року на заборгованість, яка виникла у липні 2015 року, не підлягають нарахуванню та стягненню з огляду на погашення відповідачем заборгованості 06.09.2015 року, а також не підлягають нарахуванню та стягненню інфляційні нарахування за лютий 2016 року, в якому мала місце дефляція, на заборгованість за грудень 2015 року.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав до Верховного Суду України заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 року у справі № 910/15065/16 з підстави, передбаченої пунктом першим статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року.

11.01.2018 року зазначена заява надійшла з Верховного Суду України до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду від 11.01.2018 року визначено суддею-доповідачем Баранця О.М. та склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Студенець В.І., Вронська Г.О.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 25.01.2018 року справу № 910/15065/16 допущено до провадження Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду. Відкрито провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 року у справі № 910/15065/16. В порядку здійснення підготовчих дій витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15065/16.

Після надходження матеріалів справи № 910/15065/16 ухвалою Касаційного господарського суду від 21.02.2018 року справу № 910/15065/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 року у справі № 910/15065/16 призначено до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

У заяві про перегляд судових рішень Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 29.11.2017 року у справі № 910/15065/16 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 65 406,86 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Заяву мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 530, 549 Цивільного кодексу України та статті 232 Господарського кодексу України, статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" по різним справам у подібних правовідносинах. Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявником надано копію постанови Вищого господарського суду України від 04.10.2017 року у справі № 911/3684/15.

Як вбачається з наданої заявником постанови Вищого господарського суду України від 04.10.2017 року у справі 911/3684/15, правовідносини у справі є подібними з правовідносинами у даній справі (№ 910/15065/16), оскільки подібними є суб'єктний склад учасників справ, які є учасниками ринку природного газу, предмет та підстави позову (стягнення з покупця природного газу пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв'язку з неналежним виконанням покупцем зобов'язань з оплати природного газу за договором купівлі-продажу природного газу, як відповідальність боржника за неналежне виконання зобов'язань).

В зазначеній постанові суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України та пунктів 6.1., 7.2. укладеного між сторонами у справі договору купівлі-продажу природного газу прострочення щодо окремих обсягів газу має обчислюватися з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, а нарахування штрафних санкцій має обчислюватися, починаючи з 20-го числа кожного місяця у разі наявності прострочення.

Колегія суддів Касаційного господарського суду, обговоривши доводи заяви, перевіривши застосування судом касаційної інстанції положень статей 530, 549 Цивільного кодексу України, статті 232 Господарського кодексу України та статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" у різних справах у подібних правовідносинах, вважає, що заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про перегляд судових рішень у даній справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, господарськими судами встановлено, що 25.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Дочірнім підприємством "КиївГазЕнерджі" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №15-738-Б (далі за текстом - договір), відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів.

В пункті 2.1. договору сторони визначили розмір планового обсягу поставки природного газу у період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року газ в обсязі до 7340,00 тис.куб.м. з розподіленням його по місяцях.

Згідно з пунктами 3.3., 3.4. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені сторонами в розділі VI договору, відповідно до пункту 6.1. якого оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі за розрахунковий місяць.

Відповідач остаточний розрахунок за отриманий природний газ здійснив 01.03.2016 року та здійснював розрахунки з порушенням строків, встановлених договором, що і стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Господарського суду міста Києва з даним позовом до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджі" про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних згідно з поданим розрахунком.

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, визначеним в частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з пунктами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Право на нарахування пені сторони узгодили в пункті 7.2. договору, яким передбачили, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу (розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до розділу ХІ договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відповідно до статей 251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, якою визначені загальні правила визначення початку перебігу строку, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, враховуючи те, що пункт 7.2. договору містить вказівку на подію, а саме: не здійснення оплати отриманого природного газу до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору, враховуючи загальні положення обчислення строків, закріплені в статтях 253, 254 Цивільного кодексу України, перебіг строку нарахування пені у спірних правовідносинах, що склались між сторонами, починається з 21.01.2016 року, тобто з наступного дня після 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд касаційної інстанції в оскаржуваній постанові правильно застосував положення статей 530, 549 Цивільного кодексу України та статті 232 Господарського кодексу України, з урахуванням положень статті 253 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких дійшов правильних висновків у справі.

Відповідно до частини першої статті 111-26 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

Оскільки суд касаційної інстанції в оскаржуваній постанові у даній справі правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, висновки суду є обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону, у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід відмовити.

Керуючись статтями статями 111-14, 111-23, 111-24, 111-26 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у задоволенні заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2017 року у справі № 910/15065/16.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець