ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/6088/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

прокуратура - заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 3,

представник прокуратури - Насадчук Ж.Д. (посвідчення №1415),

позивач - Київська міська рада,

представник позивача - не з'явився,

відповідач-1 - Деснянська районна у місті Києві державна адміністрація,

представник відповідача-1 - не з'явився,

відповідач-2 - приватне підприємство "Автошкола "Карат",

представник відповідача-2 - Желіховський В.М. адвокат (довіреність від 28.04.2018 б/н, свідоцтво від 29.01.2004 № НОМЕР_1),

третя особа - школа I-III ступенів № 294 Деснянського району міста Києва,

представник третьої особи - не з'явився,

розглянув касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва

на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2017 (головуючий суддя Шкурдова Л.М.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 (головуючий Жук Г.А., судді: Мальченко А.О. і Зеленін В.О.)

у справі № 910/6088/17

за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 (далі - Прокуратура) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - Рада),

до: 1) Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Адміністрація);

2) приватного підприємства "Автошкола "Карат" (далі - Підприємство),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - школа I-III ступенів № 294 Деснянського району міста Києва (далі - Школа),

про визнання недійсним договору оренди та повернення нежитлового приміщення.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Прокуратура в інтересах держави в особі Київської міської ради звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Адміністрації та Підприємства за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Школи про визнання недійсним договору оренди та повернення нежитлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: нежитлове приміщення Школи використовується Підприємством не за цільовим призначенням, тобто не з метою навчально-виховного процесу; Підприємство не належить до закладів, що входять до системи освіти, та надає послуги, не пов'язані з одержанням освіти і підготовкою фахівців різних рівнів кваліфікації, а тому використання Підприємством приміщення Школи як об'єкта освіти комунальної власності суперечить частині п'ятій статті 63 Закону України "Про освіту" та є підставою для визнання договору оренди недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані недоведеністю Прокуратурою обставин, які відповідно до приписів чинного законодавства можуть бути підставою для визнання спірного правочину недійсним.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Прокуратура звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами: неповно досліджено обставини справи та правовідносини між сторонами; невірно надано правову оцінку обставинам, на які посилалася Прокуратура в обґрунтування своїх позовних вимог; неправомірно не взято до уваги те, що Підприємство не є закладом освіти чи навчальним закладом у розумінні законодавчих приписів, у той час як навчально-виховний процес - це система організації навчально-виховної та навчально-виробничої діяльності, що визначається у навчальних, наукових та виховних планах, а навчальними планами Школи господарська діяльність Підприємства не визначена; не враховано, що передане Підприємству в оренду приміщення є частиною будівлі навчального закладу, а тому зазначене приміщення відповідно до законодавчих приписів може передаватись в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Підприємство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Також Адміністрація подала відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Від інших учасників судового процесу відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 04.05.2018 № 881 у зв'язку з відпусткою судді Львова Б.Ю. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/6088/17, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора та пояснення представника Підприємства, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що відповідно до додатку до протоколу засідання постійної комісії Ради з питань власності від 24.12.2015 № 4 нежитлові приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Марини Цвєтаєвої, 6 закріплено на балансі за Школою.

Розпорядженням Адміністрації від 25.01.2016 № 21 "Про продовження строку дії договорів оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва, що передані до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації" відповідно до протоколу № 4 засідання постійної комісії Ради з питань власності від 24.12.2015 було затверджено перелік нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва, договори оренди яких продовжено на новий строк. До переліку нежитлових приміщень віднесено також і приміщення, що розташоване за адресою: 02232, місто Київ, вулиця Марини Цвєтаєвої, 6.

16.02.2016 Адміністрацією (орендодавець), Підприємством (орендар) та Школою (балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 16.02.2016 № 683 (далі - Договір), згідно з умовами якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Ради з питань власності від 24.12.2015 № 4 та розпорядження Адміністрації від 25.01.2016 № 21 передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за адресою: місто Київ, вулиця Марини Цветаєвої, 6 для розміщення курсів з навчання водіїв автомобілів.

Відповідно до пункту 2.1 Договору об'єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 103,50 м2, у тому числі на першому поверсі 103,50 м2 згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину договору.

Вартість об'єкта згідно із затвердженим висновком про вартість майна станом на 31.08.2015 становить без ПДВ за 1 м2 13 961,36 грн., всього 1 445 000,00 грн.

Пунктами 3.1-3.2 Договору передбачено, що орендна плата визначена на підставі методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Ради від 21.04.2015 № 415/1280, та враховуючи протокол засідання постійної комісії Ради з питань власності від 24.12.2015 за 1 м2 оренди становить без ПДВ: 116,35 грн., всього 12 041,67 грн. за перший місяць оренди. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно з пунктом 9.1 Договору строк його дії з 01.10.2015 до 29.09.2018.

Відповідно до акта приймання-передачі нерухомого майна від 16.02.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення, що перебуває на балансі Школи, площею 103,50 м2, розташоване за адресою: 02232, місто Київ, вулиця Марини Цвєтаєвої, 6.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди та повернення нежитлового приміщення.

Згідно з частинами першою, другою статті 11, статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 18 та частиною п'ятою статті 63 Закону України "Про освіту" передбачено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Частиною першою статті 63 Закону України "Про освіту" та частиною першою статті 44 Закону України "Про загальну середню освіту" передбачено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності.

Тобто об'єкти освіти включають у сукупності всі вказані складові елементи матеріально-технічної бази навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти.

Водночас відповідно до частин першої, четвертої статті 61 Закону України "Про освіту" фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Підпунктом 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" (у редакції, чинній на момент укладення Договору) передбачено можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Відповідно до абзацу дев'ятнадцятого частини другої статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" окреме індивідуально визначене майно зі складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Отже, чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об'єкта освіти як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Підприємство орендує відокремлену частину приміщення як складовий елемент матеріально-технічної бази Школи.

Згідно з викопіюванням з поверхового плану, який є додатком до Договору, об'єкт оренди - це відокремлене приміщення майстерні деревообробки з окремим входом, яка не використовувалася в освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності Школи.

При цьому ані Прокуратурою, ані Радою не надано доказів визнання недійсними рішень Ради та розпорядження Адміністрації, на підставі яких було укладено спірний Договір.

Таким чином, суди дійшли висновку, що спірне приміщення може бути об'єктом оренди, виходячи з положень статті 61 Закону України "Про освіту" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", а тому доводи Прокуратури щодо неможливості передачі в оренду спірного приміщення визнані судами безпідставними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Крім того, судами встановлено, що відповідно до довідки від 27.04.2017 № 28 Школи та банківських виписок Підприємство належним чином виконує зобов'язання по сплаті орендної плати, що свідчить про отримання навчальним закладом інших доходів, передбачених положеннями законодавства.

Доводи Прокуратури щодо використання Підприємством спірного приміщення не за цільовим призначенням з огляду на те, що воно не є закладом освіти у розумінні законодавчих приписів, а господарська діяльність його не є освітніми послугами та не пов'язана з навчально-виховним процесом, відхилені судами, оскільки відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка кореспондується з приписами частини другої статті 285 Господарського кодексу України, за договором оренди орендаря може бути зобов'язано використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону.

Поряд з тим, з правового аналізу частини п'ятої статті 63 Закону України "Про освіту" вбачається, що законодавство не містить чіткого визначення, яке використання може кваліфікуватися таким, що буде суперечити призначенню майна, а тому законна мета відповідної правової норми полягає у недопущенні такого використання об'єкту освіти, яке за зовнішніх, об'єктивних, явних і видимих ознак буде суперечити призначенню такого об'єкту з огляду на освітній, навчально-виховний, навчально-виробничий, науковий характер діяльності закладу освіти.

Тобто поняття використання об'єкта освіти за цільовим призначенням не ототожнюється з наявністю у орендаря - суб'єкта господарювання статусу навчального закладу у розумінні законодавчих приписів, оскільки основною умовою такого використання є дотримання орендарем законодавчих та договірних умов щодо здійснення господарської діяльності, яка не буде явно суперечити призначенню об'єкта освіти, а не визначатись виключно як вид діяльності по наданню освітніх послуг.

Згідно з пунктом 4.2.2 Договору орендар зобов'язаний використовувати орендоване майно у відповідності з цим договором за його призначенням та згідно з діючими нормами експлуатації.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності Підприємства є, зокрема, професійно-технічна освіта (КВЕД 85.32) та діяльність шкіл із підготовки водіїв транспортних засобів (основний вид діяльності КВЕД 85.53).

Також судами встановлено, що в матеріалах справи наявний сертифікат про державну акредитацію закладу серії МВС №000204 із строком дії до 31.08.2021, яким засвідчено відповідність Підприємства кваліфікаційним вимогам до закладів по підготовці, перепідготовці і підвищенню кваліфікації водіїв, клас по яких розташований, зокрема, за адресою: місто Київ, вулиця Марини Цвєтаєвої, буд. 6.

На підтвердження здійснення професійно-технічної діяльності з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв Підприємством надано копії робочих навчальних планів і програм підготовки та перепідготовки водіїв транспортних засобів категорій "А", "В".

Водночас Школою та Підприємством 01.01.2015 та 01.01.2017 були укладені угоди про співпрацю, відповідно до умов яких сторони зобов'язались на безоплатній основі співпрацювати у напрямку покращення навчально-виховного процесу в Школі шляхом надання теоретичних знань з безпеки дорожнього руху учням Школи, надання відеоматеріалів з правил дорожнього руху, проведення теоретичних та практичних занять з надання першої медичної допомоги при ДТП, навчання учнів школи на водіїв автотранспортних засобів категорії "А" тощо.

Крім того, заняття в автошколі не перешкоджають здійсненню навчально-виховного процесу, сплачена Підприємством орендна плата сприяє додатковому фінансуванню школи, а потреба у використанні спірного приміщення в освітній та навчально-виховній діяльності тимчасово відсутня.

Враховуючи наведені норми законодавства, обставини справи, а також умови Договору, у тому числі щодо мети оренди приміщення за спірним Договором - проведення теоретичних занять з підготовки водіїв транспортних засобів, суди дійшли висновку, що використання Підприємством приміщення для навчання водіїв не суперечить призначенню об'єкта освіти - Школи та відповідає вимогам законодавства і умовам Договору щодо використання орендованого майна за його призначенням відповідно до мети такої оренди.

Таким чином, твердження Прокуратури про те, що спірне приміщення не могло бути передано в оренду, оскільки його використання Підприємством не пов'язане з навчально-виховним процесом, були відхилені судами як необґрунтовані.

Також судами встановлено, що Договір укладений належними представниками сторін, в межах їх повноважень, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб, та оформлений у передбаченій законом формі. Зміст договору відповідає вимогам чинного законодавства, а сторони вчиняють дії щодо його виконання, що свідчить про те, що його укладення було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що виникають з укладенням договору оренди.

У зв'язку з цим суди дійшли висновку, що Прокуратурою не доведено існування обставин, які згідно з статтею 203 ЦК України були б підставою для визнання правочину недійсним.

Що ж до позовної вимоги про зобов'язання Підприємства повернути нежитлове приміщення загальною площею 103,50 м2, яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Марини Цвєтаєвої, 6, шляхом його звільнення, то суди виходили з того, що, враховуючи відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним Договору, вимога про зобов'язання повернути орендоване приміщення задоволенню також не підлягає, тому що за своєю правовою природою є похідною від первісної (основної) позовної вимоги.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судами: неповно досліджено обставини справи та правовідносини між сторонами; невірно надано правову оцінку обставинам, на які посилалася Прокуратура в обґрунтування своїх позовних вимог; неправомірно не взято до уваги те, що Підприємство не є закладом освіти чи навчальним закладом у розумінні законодавчих приписів, у той час як навчально-виховний процес - це система організації навчально-виховної та навчально-виробничої діяльності, що визначається у навчальних, наукових та виховних планах, а навчальними планами Школи господарська діяльність Підприємства не визначена; не враховано, що передане Підприємству в оренду приміщення є частиною будівлі навчального закладу, а тому зазначене приміщення відповідно до законодавчих приписів може передаватись в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 у справі № 910/6088/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков

Суддя В. Селіваненко