номер провадження справи 15/20/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 Справа № 908/325/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючий суддя Горохов І.С.,

при секретарі судового засідання Чернетенко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи,

за позовом Приватної виробничо торгівельної фірми Кріоліт - Дніпро, 49002, м. Дніпро, вул. Океанська, 4

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, 69037, м. Запоріжжя, бул. ШевченкаАДРЕСА_1

про стягнення коштів

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: не зявився, в минулому судовому засіданні ОСОБА_2, довіреність № 429 від 30.03.2018;

від відповідача: не зявився;

Суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернулося Приватне виробничо торгівельна фірма Кріоліт - Дніпро, м. Дніпро з позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості в розмірі 85 478,53 грн. за договором № 119 від 11.09.2017 на постачання товарів, яка складається: основна заборгованість в розмірі 62 131,39 грн., пеня у розмірі 3906,45 грн., 20 % штрафу у розмірі 12 152,39 грн., 50% річних у розмірі 7288,30 грн.

27.02.2018 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 28.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/325/18, присвоєно справі номер провадження 15/20/18. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 02.04.2018.

Ухвалою суду від 02.04.2018 розгляд справи відкладався на 26.04.2018.

Ухвалою суду від 26.04.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/325/18 до судового розгляду по суті на 29.05.2018.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно апаратного комплексу «Оберіг».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем належним чином не виконано зобовязання щодо своєчасної оплати отриманого товару на підставі договору поставки, у звязку з чим за ТОВ « 21 ВІК» утворилась заборгованість у розмірі 60 761,98 грн. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також нараховані на суму боргу пеню в сумі 3906,45 грн., штрафу 20 % в сумі 12 152,37 грн., 50% річних у розмірі 7288,30 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 1369,41 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ст. ст. 509, 525. 526. 610, 626, 629, 692, 712, Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 265 Господарського кодексу України та умови договору № 119 від 11.09.2017. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання 29.05.2018 не зявився.

Відповідач у призначені судові засідання 02.04.2018, 26.04.2018 та 29.05.2018 не зявився, при причини неявки суду не повідомив. Про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому порядку шляхом направлення на адресу відповідної ухвали. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника або про відкладення розгляду скарги на адресу суду не надходило. Вимоги ухвал суду не виконав, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Отже, враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце призначеного судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно апаратного комплексу «Оберіг». У звязку з неявкою сторін, в судовому засіданні 29.05.2018 звукозапис судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювався.

В судому засіданні 29.05.2018 судом прийнято рішення у справі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях, суд встановив.

11.09.2017 Приватною виробничо торгівельною фірмою Кріоліт - Дніпро (позивач, постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю 21 ВІК (відповідач, покупець) укладено договір № 119.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобовязується передати партіями у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти і вчасно оплатити товар в кількості та асортименті відповідно до заявки покупця за ціною, визначеною в видатковій накладній та/або товаросупроводжувальних документах.

Ціною договору є ціна всього товару, поставленого постачальником покупцеві на умовах договору за весь час дії договору. Ціна товару визначається постачальником за узгодженням з покупцем і вказується в накладних на товар. (п. п. 2.1., 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3 договору кожна партія товару оплачується покупцем з відстроченням платежу до 21 календарного дня з дати поставки товару. В разі порушення покупцем вказаного строку оплати товару, кожна наступна партія товару оплачується покупцем в день отримання товару. Датою поставки (отримання покупцем) товару вважається дата, визначена п. 3.2. договору. Покупець при здійсненні розрахунків повинен дотримуватись черговості в оплаті партії товару (від першої накладної до останньої).

Відповідно до п. 3.2. договору датою поставки і передачі товару у власність покупця вважається дата видаткової накладної, або довіреності на отримання товарно матеріальних цінностей, в залежності віл того, яка дата є пізнішою.

Розділом 5 договору сторони визначили обовязки сторін.

Пунктом п. 5.1. договору встановлено, що постачальник зобовязаний передати товар у власність покупця у порядку визначеному договором. Покупець зобовязаний прийняти та оплатити товар в порядку, визначеному п. 2.3. договору, за ціною, визначеною у накладній згідно з п. 2.2. договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 8.1. договору).

Сторони не надали доказів припинення дії договору, отже, його умови є чинними на момент розгляду даної справи судом.

На виконання договору позивачем на адресу відповідача було поставлено товар на загальну суму 81 964,38 грн., що підтверджується видатковими накладними: № КД-0013080 від 20.09.2017 на суму 35 719,12 грн., № КД-0013450 від 27.09.2017 на суму 23 938,99 грн., № КД-0013835 від 04.10.2017 на суму 22 306,27 грн. Видаткові накладні підписані уповноваженим представниками сторін та скріплені печатками товариств без зауважень.

Кінцевим терміном оплати товару, за умовами п. 2.3. договору, за видатковою накладною № КД-0013080 від 20.09.2017 сплинув 11.10.2017, за видатковою накладною № КД-0013450 від 27.09.2017 - 18.10.2017, за видатковою накладною № КД-0013835 від 04.10.2017 - 25.11.2017, чим порушив умови договору, щодо своєчасної оплати отриманого товару за вищезазначеними видатковими накладними.

В період з 27.09.2017 по 01.11.2017 відповідачем здійснено повернення товарів на суму 21 202,40 грн., що підтверджується видатковими накладними (повернення) № ЗФ-0099638 від 27.09.2017 на суму 1077,89 грн., № ЗФ-0110876 від 01.11.2017 на суму 11 518,28 грн., № ЗФ-0110874 від 01.11.2017 на суму 6548,62 грн., № ЗФ-0110878 від 01.11.2017 на суму 379,62 грн., № ЗФ-0110871 під 01.11.2017 на суму 1678,12 грн.

Як зазначив позивач, заборгованість за неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором № 119 від 11.09.2017 склала 60 761,98 грн.

Між тим, суд під час оцінки наданих належних та допустимих доказів встановив, що заборгованість склала 60 761,85 грн., оскільки позивачем в розрахунку суми дебіторської заборгованості не вірно зазначена сума повернутого товару в накладній № ЗФ-01110876 від 01.11.2017 (замість 11 518,28 грн. зазначено 11 518,15 грн.).

Факт наявності заборгованості (порушення виконання зобовязань за договором) також засвідчується Актом звірки взаємних розрахунків за період 01.09.2017-15.12.2017 між позивачем та відповідачем.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за основним зобов'язанням складає 60 761,85 грн.

З урахуванням вище викладеного, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

В порушення умов п. 2.3 договору відповідач свої зобовязання з оплати вартості товару в строк не виконав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних обєктивних обставин.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань підтверджено матеріалами справи. Доказів повної оплати основного боргу відповідачем суду не надано, обґрунтованого відзиву не подано. З огляду на викладене, вимоги, щодо стягнення основної суми боргу задовольняються частково в розмірі 60 761,85 грн.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 11.10.2017 по 16.01.2018 в сумі 3906,45 грн. та штрафу 20 % в сумі 12 152,37 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.1. договору, у випадку порушення термінів оплати поставленого товару покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі боргу за кожен календарний день прострочення платежів.

Пунктом 6.2. договору, визначено, що покупець за ухилення від оплати кожної партії товару зобов'язаний сплати штраф в розмірі 20% суми від оплати якої він ухиляється. Ухиленням від оплати кожної партії товару вважається порушення строку оплати партії товару покупцем па 30 календарних днів від передбаченого ним договором строку оплати кожної партії товару. При цьому, пеня за прострочення виконання грошових зобов'язань належить до сплати незалежно від оплати зазначеного штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав частково вірним, а вимогу про стягнення пені в розмірі 3906,45 грн. такою, що підлягає задоволенню на суму 3905,79 грн.

Судом перевірено правильність нарахування суми штрафу 20 %, та встановлено, що стягненню підлягає сума в розмірі 12 152,37 грн. У стягненні штрафу 20 % в розмірі 0,02 грн. суд відмовляє внаслідок помилковості розрахунку.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 50% річних у розмірі 7288,30 грн. за період з 11.10.2017 по 16.01.2018 та суму інфляційних втрат в розмірі 1369,41 грн. за період жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

За умовами п. 6.7. договору, покупець, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50 % річних від простроченої суми.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 50% річних та суму інфляційних втрат та вважає обґрунтовано розрахованими сумами, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача наступні розміри: 50% річних у розмірі 7131,43 грн.; сума інфляційних втрат в розмірі 1369,41 грн. (виконано вірно).

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги судом задовольняються частково.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю 21 ВІК (69037, м. Запоріжжя, бул. ШевченкаАДРЕСА_1; ідентифікаційний номер 24519899) на користь Приватної виробничо торгівельної фірми Кріоліт - Дніпро (49002, м. Дніпро, вул. Океанська, 4; ідентифікаційний номер 21866583) основну заборгованість у розмірі 60 761,85 грн. (шістдесят тисяч сімсот шістдесят одна гривня 85 коп.), пеню в розмірі 3905,79 грн. (три тисячі девятсот пять гривень 79 коп.), 20% штрафу в сумі 12 152,37 грн. (дванадцять тисяч сто пятдесят дві гривні 37 коп.), суму інфляційних втрат в розмірі 1369,41 (одна тисяча триста шістдесят девять гривень 41 коп.), 50% річних у розмірі 7131,43 (сім тисяч сто тридцять одна гривня 43 коп.), витрат зі сплати судового збору в розмірі 1758,74 грн. (одна тисяча сімсот пятдесят вісім гривень 74 коп.). Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.06.2018.

Суддя І. С. Горохов