УХВАЛА

м. Київ

07.06.2018Справа № 910/6474/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про забезпечення позову

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, б-р Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код 14359319)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" (79069, обл. Львівська, м. Львів, вул. Т.Шевченко, будинок 321; ідентифікаційний код 25096372)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" 04119, м. Київ, вул. Деревлянська, будинок 8; ідентифікаційний код 41368228)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, 15.07.2011 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон" укладено договір поруки № 19п/2011 за умовами якого поручитель поручається перед Банком за виконання/належне виконання позичальником зобов'язань, передбачених в п. 1.2. договору, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.

У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором - Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" про стягнення 170 960 046, 48 грн. Рішенням суду у справі № 910/18113/17 від 12.02.2018 позовні вимоги Банку задоволено повністю.

Проте, як стало відомо Публічному акціонерному товариству "ВТБ Банк" під час розгляду справи № 910/18113/17 Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон" було відчужено майно у вигляді частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" у розмірі 64% статутного капіталу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" шляхом укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод".

Вважаючи, що спірний договір був вчинений з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань, під час судового спору та з метою невиконання майбутнього судового рішення, без наміру створення правових наслідків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реріон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі - залишено без руху та встановлено Публічному акціонерному товариству "ВТБ Банк" п'ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання належних доказів надіслання Товариству з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" копії позовної заяви та доданих до неї документів.

05.06.2018 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на виконання вимог ухвали суду надійшли докази надіслання Товариству з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Таким чином, зважаючи на те, що в установлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 п'ятиденний строк з дня її вручення, до суду надійшли докази усунення недоліків, то за таких обставин, суд вважає за необхідне розглянути заяву Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про забезпечення позову, що була подана до суду із позовною заявою.

У своїй заяві Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" просить суд накласти арешт на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (84205, обл. Донецька, м. Дружківка, вул. Педагогічна, 18, ідентифікаційний код 32616997) у розмірі 64%, за рахунок якої відбудеться погашення частини заборгованості Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, б-р Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код 14359319), що за рішенням суду № 910/18113/17 від 12.02.2018, винесеного Господарським судом міста Києва в загальному розмірі складає 179 450 501, 71 грн.

Подана заява мотивована тим, що 15.07.2011 між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (надалі-позивач/Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (надалі-позичальник) було укладено кредитний договір № 19/2011, зі змінами та доповненнями, згідно якого Банк на умовах договору зобов'язується надати Позичальнику кредит у вигляді відкличної мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії в сумі 134 586 439, 91 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені договором, але не пізніше 08.04.2018, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором.

15.07.2011 в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон" (надалі-поручитель) було укладено договір поруки № 19п/2011, за умовами якого поручитель поручається перед Банком за виконання/належне виконання позичальником зобов'язань, передбачених в п. 1.2. договору, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Як вказує Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" у зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" про стягнення 170 960 046, 48 грн., про що 23.10.2017 Господарським судом міста Києва було порушено провадження у справі № 910/18113/17.

12.02.2018 Господарським судом міста Києва винесено рішення № 910/18113/17, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задоволено повністю, стягнуто заборгованість з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" у загальному розмірі 179 450 501, 71 грн.

Як про це зазначає Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" останньому стало відомо, що після подання позову та порушення провадження у справі, під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/18113/17 Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон" 13.12.2017 було відчужено майно у вигляді частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (код 32616997) у розмірі 64 % статутного капіталу на користь юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" (код 41368228) шляхом укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод". Ціна продажу частки статутного капіталу ТОВ "Дружківський фарфоровий завод" склала 447 040,00 грн., строк розрахунків за даним договором встановлено до 31.12.2017.

На переконання Банку, така дія вказує на те, що укладення договору купівлі-продажу було вчинено саме з метою ухилитись від виконання рішення суду у справі № 910/18113/17, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на майнові права до пов'язаної особи з продавцем та з метою приховати це майно (частка у статутному капіталі) від виконання у майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Як про це зауважує Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк", після укладення спірного договору купівлі-продажу та фіктивного переходу прав на частку у статутному капіталі на ТОВ "Дружківський фарфоровий завод" до ТОВ "Астрелла Кепітал" в останнього було змінено кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи на Кристалла Аргирідоу громадянку країни Кіпр.

На даний час згідно з інформації реєстру юридичних осіб керівником покупця Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрелла Кепітал" є Шмигін Євген Олександрович, який до свого призначення та на момент укладення договору поруки був керівником боржника-продавця Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон", що як вказує Банк, підтверджується відповідними документами, доданими до позовної заяви.

На переконання Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" здійснюючи відчуження належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіон" майна пов'язаній особі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіон" навмисно передав це майно юридичній особі зі спільним власником з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань за договором поруки та рішенням суду, приховуючи це під угоду купівлі-продажу.

Як зазначає Банк, частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" є істотною та дозволяє отримати контроль за промисловим підприємством, яке виробляє фарфоровий посуд, отже, це майно може забезпечити повне або часткове погашення заборгованості перед банком.

Тобто, вищевказана дія, що вчинена Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон", була здійснена з метою виведення та приховування фінансових активів/коштів з підприємства, які мали бути направлені на погашення заборгованості за кредитним договором перед Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк".

Отже як вказує Банк, вищезазначені дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" щодо виведення майнових активів у значних обсягах, дій щодо приховування фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон", які почались вчинятись після подачі Банком позову про стягнення заборгованості, є реальна загроза невиконання з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" рішення суду за № 910/18113/17 про стягнення з нього заборгованості.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд вказує, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

В той час, суд вказує, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено жодних обґрунтувань та не доведено належними доказами, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (84205, обл. Донецька, м. Дружківка, вул. Педагогічна, 18, ідентифікаційний код 32616997) у розмірі 64%, за рахунок якої відбудеться погашення частини заборгованості Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, б-р Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код 14359319), що за рішенням суду № 910/18113/17 від 12.02.2018, винесеного Господарським судом міста Києва в загальному розмірі складає 179 450 501, 71 грн. може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення саме в даній справі.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість зникнення/знищення певних доказів або імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відтак, суд зазначає, що в поданій заяві, міститься посилання на потенційне порушення прав заявника, зокрема, щодо виконання рішення суду у справі 910/18113/17 яким було позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задоволено та стягнуто заборгованість з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" у загальному розмірі 179 450 501, 71 грн., при цьому, у даній заяві відсутнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову, а також, не наведено достатніх обставини з якими заявник пов'язує порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, саме під час розгляду даної справи.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Перший протокол/Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, оскільки, заявником не було надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому у разі задоволення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.

Згідно ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд визнає подану заяву Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" (84205, обл. Донецька, м. Дружківка, вул. Педагогічна, 18, ідентифікаційний код 32616997) у розмірі 64%, за рахунок якої відбудеться погашення частини заборгованості Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, б-р Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код 14359319), що за рішенням суду № 910/18113/17 від 12.02.2018, винесеного Господарським судом міста Києва в загальному розмірі складає 179 450 501, 71 грн., необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про забезпечення позову - відмовити.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://ki.arbitr.gov.ua

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 07.06.2018.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов