ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/3077/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.В. Лавриненко, О.Ю. Аленіна,

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників:

від позивача - Ю.Д. Костинюк;

від відповідача - Л.В. Гершман;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ „ДОРЛІДЕР"

на рішення Господарського суду Одеської області, прийняте суддею Т.Г. Д'яченко, 16.02.2018 о 12 год 30 хв, м. Одеса, повний текст складено 21.02.2018,

у справі №916/3077/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ГЕРМЕС ЛТД"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ „ДОРЛІДЕР"

про стягнення 819947,65 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю „ГЕРМЕС ЛТД" (далі - ТОВ „ГЕРМЕС ЛТД") звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ „ДОРЛІДЕР" (далі - ТОВ „БК „ДОРЛІДЕР") про стягнення з останнього 819947,65 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки №20/04 від 20.04.2017.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 13.12.2017 порушено провадження у справі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 у справі №916/3077/17 (суддя Т.Г. Д'яченко) позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з ТОВ „БК „ДОРЛІДЕР" на користь ТОВ „ГЕРМЕС ЛТД" заборгованість у розмірі 819947,65 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 12299,21 грн.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки №20/04 від 20.04.2017.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ „БК „ДОРЛІДЕР" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 у справі №916/3077/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає про те, що на підтвердження своїх вимог та факту поставки товару позивач надав залізничні накладні, згідно з якими отримувачем товарів зазначено ПП «Південьдортех», підписи чи будь-які відмітки відповідача про отримання відповідної кількості товару на вказаних накладних відсутні, будь-які розпорядження чи повідомлення про відвантаження товарів для ТОВ "БК "ДОРЛІДЕР" на отримувача ПП «Південьдортех» відповідачем не надавалися, також позивачем не надано відповідних доказів та обґрунтувань відвантаження замовленої продукції іншому підприємству.

Позивач власну правову позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не виклав.

У судовому засіданні 29.05.2018 оголошувалась перерва до 09 год 30 хв 11.06.2018.

У засіданні суду 11.06.2018 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав; представник позивача проти її задоволення висловив заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

20.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю „ГЕРМЕС ЛТД." («постачальник») та Товариством з обмеженою відповідальністю „БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ „ДОРЛІДЕР" («покупець») укладено договір поставки №20/04 (далі - договір поставки №20/04 від 20.04.2017), за умовами якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця гранітну продукцію, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість.

Відповідно до пункту 2.1 договору поставки №20/04 від 20.04.2017 асортимент та види товару, його кількість, вартість вказуються у залізничних накладних, видаткових накладних (в залежності від умов поставки товару), які вважаються невід'ємною частиною договору з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та в додатках до договору.

Згідно з пунктами 2.3, 2.4 договору поставки №20/04 від 20.04.2017 датою поставки (відвантаження) товару вважається дата, зазначена в залізничній накладній на штемпелі станції відправлення, або в видатковій накладній; поставка товару здійснюється на підставі даного договору на умовах та в строки, які узгоджуються сторонами в накладних та в додатках до договору, але не пізніше 20 календарних днів з моменту сплати покупцем авансового платежу за кожну партію.

Пунктом 3.1 договору поставки №20/04 від 20.04.2017 сторонами узгоджено, що ціна на товар та загальна вартість кожної партії визначаються сторонами в накладних, та в додатках до договору, які є невід'ємною частиною договору.

Остаточна вартість договору визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма накладними, які є невід'ємною частиною даного договору (пункт 3.4. договору поставки №20/04 від 20.04.2017).

В силу пункту 4.1 договору поставки №20/04 від 20.04.2017 оплата товару здійснюється покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури та/або накладної чи додатка до договору.

Згідно з положеннями пунктів 4.2, 4.3 договору поставки №20/04 від 20.04.2017 покупець зобов'язаний оплатити аванс у розмірі 60% від вартості замовленої партії товару протягом трьох банківських днів з моменту замовлення; остаточні розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки кожної відвантаженої партії товару шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі або в рахунку-фактурі, якщо щодо окремої партії товару Сторонами не встановлені інші умови оплати.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до його повного виконання (пункт 10.1 договору поставки №20/04 від 20.04.2017).

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2196247,08 грн, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000209 від 02.11.2017 на суму 108769,48 грн, №РН-0000211 від 03.11.2017 на суму 156348,40 грн, №РН-0000212 від 04.11.2017 на суму 141275,56 грн, №РН-0000214 від 07.11.2017 на суму 62337,04грн, № РН-0000216 від 12.11.2017 на суму 84329,60 грн, №РН-0000217 від 13.11.2017 на суму 120060 грн, № РН-0000219 від 13.11.2017 на суму 28635грн, № РН-0000218 від 13.11.2017 на суму 24012 грн, № РН-0000223 від 18.11.2017 на суму 152851грн, №РН-0000224 від 19.11.2017 на суму 82175,20 грн, № РН-0000225 від 19.11.2017 на суму 96048 грн, №РН-0000226 від 20.11.2017 на суму 180823,20 грн, №РН-0000227 від 21.11.2017 на суму 307354,40грн, №РН-0000228 від 22.11.2018 на суму 97196,40 грн, №РН-0000229 від 23.11.2017 на суму 217473,60 грн, №РН-0000230 від 26.11.2017 на суму 78453 грн, № РН-0000232 від 27.11.2017 на суму 32497,30 грн, №РН-0000234 від 28.11.2017 на суму 32485,40 грн, № РН-0000236 від 29.11.2017 на суму 193122,60 грн.

За отриманий за вказаними накладними товар відповідач розрахувався частково на суму 900000 грн, про що свідчать платіжні доручення №554 від 03.11.2017 на суму 200000 грн, №704 від 07.11.2017 на суму 200000 грн, №639 від 17.11.2017 на суму 300000 грн та №660 від 21.11.2017 на суму 200000 грн. Крім того, із змісту акту звірки розрахунків між сторонами вбачається, що станом на 31.10.2017 відповідачем була здійснена передплата за договором поставки №20/04 від 20.04.2017 у сумі 476299,43 грн, що не заперечується жодною із сторін.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з ТОВ „БК „ДОРЛІДЕР" 819947,65 грн за отриманий на виконання умов договору №20/04 від 20.04.2017 товар.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Зобов'язання згідно з вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу вимог статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, згідно з приписами частин першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 4.3 договору поставки №20/04 від 20.04.2017 остаточні розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки кожної відвантаженої партії товару шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі або в рахунку-фактурі, якщо щодо окремої партії товару сторонами не встановлені інші умови оплати.

Враховуючи наведені норми права та узгоджені сторонами умови договору №20/04 від 20.04.2017, а також те, що в матеріалах справи відсутні, відповідачем не подані докази своєчасного та повного проведення ним оплати за поставлений товар, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 819947,65 грн.

Доводи скаржника, що підписи чи будь-які відмітки відповідача про отримання товару за договором №20/04 від 20.04.2017 на залізничних накладних відсутні, а також стосовно того, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано залізничні накладні, в яких отримувачем товару зазначено не його, а інше підприємство, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки, по-перше, матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем товару саме за видатковими накладними, за якими ним і здійснено часткову оплату, по-друге, залізничні накладні є документами, що підтверджують факт перевезення вантажу, в той час як видаткові накладні свідчать про його (вантажу) отримання.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/70 (із змінами і доповненнями), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно зі статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов'язкові реквізити, зокрема дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Видаткові накладні №РН-0000209 від 02.11.2017, №РН-0000211 від 03.11.2017, №РН-0000212 від 04.11.2017, №РН-0000214 від 07.11.2017, №РН-0000216 від 12.11.2017, №РН-0000217 від 13.11.2017, №РН-0000219 від 13.11.2017, №РН-0000218 від 13.11.2017, №РН-0000223 від 18.11.2017, №РН-0000224 від 19.11.2017, №РН-0000225 від 19.11.2017, №РН-0000226 від 20.11.2017, №РН-0000227 від 21.11.2017, №РН-0000228 від 22.11.2017, №РН-0000229 від 23.11.2017, №РН-0000230 від 26.11.2017, №РН-0000232 від 27.11.2017, №РН-0000234 від 28.11.2017, №РН-0000236 від 29.11.2017 є належними та допустимими доказами отримання відповідачем товару на загальну суму 2196247,08 грн, оскільки зазначені накладні оформлені з дотриманням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та надають змогу ідентифікувати особу, яка отримала товар.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт передачі ним відповідачу гранітної продукції на суму 2196247,18 грн, за яку останній в повному обсязі не розрахувався.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення 16.02.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ „ДОРЛІДЕР" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 у справі №916/3077/17 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю „БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ „ДОРЛІДЕР" .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя О.Ю. Аленін