ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018р. Справа №914/2665/17

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Кітаєвої С.Б., при секретарі судового засідання Зарицької О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне», м.Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко",с.Софіївська Борщагівка, Київська область

про стягнення 134 864,35 грн.заборгованості

за участю представників:

від позивача: не з»явився,

від відповідача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 05.01.2018 року),

від третьої особи : не з»явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне» про стягнення 134 864,35грн. заборгованості за договором поставки № 3925 від 21.11.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем, як покупцем, своїх зобов'язань з оплати поставленого протягом періоду з 02.02.2007 року по 16.03.2017 року за договором поставки № 3925 від 21.11.2016 року товару. Право вимоги виконання зобов'язань з оплати товару за зазначеним договором поставки було передано Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко", як постачальником, на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації", за договором надання послуги факторингу № Ф140317/2 від 16.03.2017 року.

Ухвалою суду від 22.12.2017 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2018 року. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду по даній справі. Так, ухвалою від 22.01.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко», с.Софіївська Борщагівка Київської області. Ухвалою від 14.02.2018 року суд продовжив строк підготовчого провадження з 23.02.2018 року на 30 днів. Ухвалою від 26.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. З підстав, зазначених в ухвалі від 26.04.2018 року суд відмовив позивачу, Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» у задоволенні клопотання, висловленого у поясненні (вх.№13897/18 від 18.04.2018 р.) про долучення до матеріалів справи в якості доказу висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при інституті держави і права ім.В.М.Корецького Національної академії наук України від 27.03.2018 року №126/66-е «Щодо тлумачення норм чинного законодавства України стосовно особливостей правового регулювання в сфері цивільних та господарських відносин, пов»язаних із зміною кредитора у зобов»язанні при відступленні права вимоги шляхом укладення договору факторингу, що здійснюється на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну експертизу». В порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України ухвалою-викликом від 26.04.2018 року повідомлено позивача та третю особу у справі без самостійних вимог на предмет спору про відкладення судового засідання на 14.05.2018 року на 14 год.30 хв.

В судове засідання 14.05.2018 року представник позивача не з»явився.

У листі від 10 травня 2018 року (вх.№16842/18 від 14.05.2018 року) позивач повідомив суд, що у зв»язку із неможливістю прибути у судове засідання, призначене по справі на 14.05.2018, та забезпечити явку уповноважених представників, просив справу розглянути за відсутності представника позивача за наявними матеріалами та позов задоволити. Крім того, просив після розгляду справи повернути позивачу оригінали документів, що долучались до справи.

Відповідно до ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Передбачених ч.2 ст.202 ГПК України випадків для відкладення розгляду справи в судовому засідання, підстав для залишення позовної заяви без розгляду (ч.4 ст.202 ГПК) судом не встановлено.

В судове засідання 14.05.2018 року третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача явку представника не забезпечила, у поясненнях по справі третя особа підтримала заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задоволити.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника прави , у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.05.2018 року проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві (вх.№771/18 від 09.01.18р.). Зазначив, що повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 19.07.2017р. з вимогою сплатити борг було відправлено відповідачу 25.07.2017р., а грошові зобов»язання за Договором поставки товару №3925 від 21.11.2016 року були припинені на підставі ст.601 ЦК України ще до того як позивач по справі надіслав відповідачу повідомлення про укладений Договір надання послуг факторингу, що підтверджується: заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2017р. та Повідомленням первісному кредитору; описами вкладення у листи та поштовою квитанцією із списком відправлених цінних листів 17.03.2017р.; поштовою квитанцією про відправку рекомендованого листа 31.03.17 року з повідомленням про вручення.; поштовою квитанцією про відправку цінного листа 20.03.17 р. ТОВ МОВІ ХЕЛС з описом вкладення; повідомленням повторним щодо зарахування однорідних вимог з поштовою квитанцією про його відправку 28.04.17р. цінним листом, описом вкладення та повідомленням про вручення; Договором відступлення права вимоги №16/03-17/5 від 16 березня 2017 року з актом приймання-передачі первинних документів; первинними бухгалтерськими документами на суму за однорідними вимогами: ТТН №Р58 від 21 січня 2017 року, видаткова накладна №20 від 25 січня 2017 року, довіреність на отримання медикаментів; актами звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Мові Хелс» та ТОВ «Фрам Ко», актом про коригування вартості товару; договором поставки №38, укладеним між ТОВ «Мові Хелс» та ТОВ «Фрам Ко» з додатками.

В решті заявленої суми просить відмовити, у зв»язку із недоведеністю заявлених вимог, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказам факт поставки і отримання відповідачем від постачальника товару на підставі договору поставки.

При розгляді справи судом встановлено.

21 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне» (покупець) укладено Договір поставки товару №3925, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов»язувався передати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше (надалі товар), а покупець зобов»язувався приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору поставки загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами в накладних. Накладні є специфікаціями, та складають невід»ємну частину цього Договору. Постачання товару здійснюється партіями. Партією товару є товар, наведений в одній накладній.

У п.1.3 Договору поставки Сторони погодили, що загальна сума Договору визначається фактичною сумарною вартістю товару, що був поставлений згідно цього Договору за весь строк його дії.

Відповідно до п.2.1 Договору поставка товару здійснюється шляхом доставки за адресою, вказаною покупцем, або на умовах самовивозу. Доставка товару здійснюється централізовано-кільцевими перевезеннями, транспорт, яким здійснюється доставка товару відповідає санітарним, а також іншим нормам та вимогам, встановленим діючим законодавством.

Поставка товару (п.2.2 Договору) здійснюється згідно Замовлення покупця. Постачальник зобов»язаний розглянути Замовлення в 3-денний строк з моменту його отримання. Протягом цього строку, постачальник повідомляє покупця про повне чи часткове прийняття замовлення, його обсяг виконання, строках, цінах та ін., або відмовляє в прийнятті Замовлення. Замовлення може подаватися телефоном, електронними засобами зв»язку.

Відповідно до п.2.3 Договору товари, що поставлені без письмового, факсового, або електронного Замовлення та прийняті покупцем, вважаються поставленими та сплачуються на умовах цього Договору.

Отримання товару здійснюється уповноваженою на це особою покупця. Повноваження особи на отримання товару підтверджується довіреністю (п.2.4 Договору поставки).

Строк оплати товару, сума кожної поставки, вказується у накладних (п.4.1 Договору). Розрахунки за товар здійснюються в безготівковій, або у готівковій формі, відповідно до законодавства (п.4.2). Відповідно до п.4.3 суми оплати за товар, які постачальник отримує від покупця, зараховуються постачальником в рахунок оплати по накладним, які не сплачені, та строк оплати яких настав.

Відповідно до умов Договору поставки (п.п.5.1;5.2) постачальник зобов»язувався постачати товар згідно до вимог законодавства, в кількості та асортименті, згідно із Замовленням покупця. Покупець зобов»язувався прийняти, а також оплатити товар у строк вказаний у накладних.

Відповідно до п.8.1 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2016р. Якщо протягом 10 днів до закінчення строку дії цього Договору жодна з сторін не виявила бажання його розірвати, то він вважається пролонгованим на наступний та кожний наступний календарний рік.

Всі зміни і доповнення до цього Договору дійсні лише у тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками ( п.8.3 Договору).

Сторони домовилися вважати належним чином уповноваженими представниками сторін з питань узгодження цін, кількості, асортименту (номенклатури), місця та умов доставки, строків поставки та строків оплати товару, осіб, які підписують від імені сторін накладні або інші двосторонні документи, які є невід»ємною частиною даного Договору (п.8.4).

У позовній заяві позивач стверджує, що на виконання умов Договору поставки постачальником , ТзОв «Фрам Ко», за період з 02.02.2017р. по 16.03.2017р. було поставлено відповідачу у справі, ТзОВ «Подорожник Рівне», товар (медичні вироби) всього на загальну суму 134 864,35 грн, що підтверджується первинними документами товарно-транспортними накладними за вказаний період, які долучаються до позовної заяви. Зазначає також, що окремо видаткові накладні (як це передбачено п.2.1 Договору поставки) не складались, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей не виписувались. Сторони фактично відступили від умов договору та фактичним його виконанням погодили отримання товару на підставі ТТН. Позивач посилається на те, що згідно з Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99, якою було встановлено обов»язкове надання постачальникові довіреності для передачі матеріальних цінностей, втратила чинність з 01.01.2015 р. Відповідачем вказаний товар було прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать підписи та штампи уповноважених осіб відповідача у ТТН, стверджує позивач.

Позивач також стверджує про те, що порядок розрахунків за поставлений товар визначений у розділі 4 Договору поставки , посилається на те, що згідно п.4.1 в редакції Протоколу розбіжностей до Договору поставки від 21.11.2016р. покупець здійснює оплату за отриманий товар протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту його отримання.

У процесі розгляду справи позивач підтвердив про відсутність протоколу розбіжностей.

Позивач стверджує, що в порушення договірних зобов»язань, відповідачем не виконано своїх грошових зобов»язань по оплаті вартості поставленого постачальником, ТзОВ «Фрам Ко», товару і станом на день звернення з позовом до суду, сума невиконаних грошових зобов»язань відповідача за поставлений товар на умовах Договору поставки №3925 від 21.11.2016 року становить 134 864,35 грн., стверджує позивач та наводить розрахунок суми боргу у Реєстрі неоплачених ТТН (Розрахунку суми боргу).

До матеріалів справи позивачем долучено Реєстр неоплачених ТТН (Розрахунку суми боргу) за період з 02.02.2017р. по 16.03.2017р. на загальну суму боргу 134 864,35 грн., який підписаний директором ТзОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктиризації» ОСОБА_2, завірений печаткою товариства, а також товарно-транспортні накладні на поставку товару з посиланням на Договір поставки №3925 від 21.11.2016 року.

14 березня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктиризації» (фактор, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (клієнт, третя особа у справі) укладено Договір надання послуги факторингу №Ф140317/2, відповідно до п.1.1 якого за цим Договором фактор зобов»язується передати грошові кошти у сумі 134 864,35 грн. (надалі кошти), у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги за Договором поставки товару №3925 від 21.11.2016р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне» (далі боржник) у розмірі 134 864,35 грн. (далі-сума відступленої грошової вимоги).

Фактор підтверджує наявність у нього права за чинним законодавством укладати та виконувати цей Договір (п.1.2). Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання вимоги боржником (п.1.3 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги , строки та умови проведення відповідних розрахунків між клієнтом та фактором визначені у додатку №1 та додатку №2 до цього Договору. Винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги, визначеної п.1.1 Договору. Фактор сплачує клієнтові у строк до 01.08.2017 року шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти у розмірі 128121,13 грн.

Відповідно до п.п.3.1.1-3.1.3 п.3.1 Договору фактор має право : вимагати від клієнта відступлення йому вимоги в передбачені додатком №1 до цього Договору порядку і строки; не перераховувати клієнту кошти до виконання останнім обов»язку щодо відступлення фактору вимоги; вимагати від клієнта письмово повідомити боржника про відступлення вимоги фактору в строк, не пізніше 10 календарних днів з дати підписання цього Договору.

Клієнт має право вимагати від фактора перерахування коштів; подання звіту про виконання зобов»язання за боргом (п.п.3.2.1;3.2.2 п.3.2 Договору.

Фактор зобов»язується сплатити клієнтові кошти в передбачений цим Договором строк (п.п.4.1.1 п.4.1 Договору.

Клієнт зобов»язується належно виконувати свої зобов»язання за цим Договором. Надати фактору наступну інформацію щодо боржника у строк, не пізніше 5 робочих днів дати підписання Договору. Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якого відступається згідно із цим Договором (п.4.2 Договору).

Відповідно до п.6.1 цей Догові вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін (у разі наявності).

Відповідно до п.6.2 строк цього Договору складає 1 рік та починає свій перебіг з моменту, визначеного у п.6.1 цього Договору, та закінчується 14 березня 2018 р.

Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.7.1).

Відповідно до п.п.7.1,7.2 якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, зміни до цього Договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформляються додатковими договорами. Зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідного додаткового договору, якщо інше не встановлено у самому додатковому договорі, цьому Договорі або у чинному законодавстві.

Відповідно до п.9.4 додаткові договори та додатки до цього Договору є його невід»ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені їх печатками (зп наявності).

У п.9.5 сторони передбачили, що всі виправлення за текстом цього Договору мають силу та можуть братися до уваги виключно за умови, що вони у кожному окремому випадку датовані, засвідчені підписами сторін та скріплені їх печатками (за наявності).

14 березня 2017 року сторони (фактор і клієнт) підписали Додаток №1 до Договору про надання послуг факторингу №Ф140317/2 від 14 березня 2017р. Договору, - «Перелік вимог», сума відступленої грошової вимоги у якому 134 864,00 грн.

14 березня 2017 р. сторони (фактор і клієнт) підписали Додаток №2 до Договору про надання послуг факторингу №Ф140317/2 від 14 березня 2017р. Договору, - «Порядок відступлення вимог», згідно якого: 1. Графік передання вимог: 3 робочі дні з дати підписання договору; 11.Склад документації: договір поставки 3925 від 21.11.2016р.; реєстр податкових накладних станом на 16.03.2017р.; реєстр неоплачених видаткових накладних станом на 16.03.2017р.; акт звірки взаємних розрахунків з 02.02.2017р. по 16.03.2017р. включно. 111. Термін сплати фактором коштів за передану вимогу: у строк до 01.08.2017р.1У.Реквізити для сплати: п/р № в ПАТ «ПУМБ» м.Київ МФО 334851.

Сторони також 14 березня 2017р. підписали ОСОБА_3 до договору надання послуги факторингу №Ф140317/2 від 14 березня 2017р. у якому зазначено, що: фактору перейшло право вимоги до ТОВ «Подорожник Рівне» за Договором щодо сплати заборгованості в розмірі 134864,35 грн., яка виникла відповідно до Договору поставки товару №3925 від 21.11.2016р.,укладеному між ТОВ «Подорожник Рівне» та ТОВ «Фрам Ко». Клієнт передав, а фактор прийняв у повному обсязі документацію згідно з Додатком №2 до Договору та оригінали товарно-транспортних накладних згідно з реєстром станом на 16.03.2017р. ОСОБА_3 є невід»ємною частиною Договору, складений у 2 примірниках, по одному для кожної із сторін.

У Додатковій угоді №1 від 31 липня 2017 року до Договору надання послуги факторингу №Ф140317/2 від 14.03.2017р. сторони домовились вважати вірною дату укладення договору 16.03.2017р. Замінити по тексту Договору та його додатках, в ОСОБА_3 до Договору дату 14.03.2017р. на 16.03.2017р.

Пункт 2.1 Договору викласти в наступній редакції: «Детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між клієнтом та фактором визначені у додатку №1 та додатку №2 до цього Договору. Винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги, визначеної п.1.1 Договору. Фактор сплачує клієнтові у строк до 01.10.2017р. шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти у розмірі 128121,13 грн.».

У додатку№2 до Договору пункт 111»Термін сплати фактором коштів за передану вимогу» викласти наступним чином: у строк до 01.10.2017р.

Усі інші умови Договору є незмінними».

У Додатковій угоді №2 від 30 вересня 2017 року до Договору надання послуги факторингу №Ф140317/2 від 16.03.2017р. сторони погодили: абзац 2 п.2.1 Договору викласти наступним чином: «Винагорода Фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги, визначеної п.1.1 Договору. Фактор сплачує Клієнтові у строк до 01.03.2018р. шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти у розмірі 128121,13 грн.».

У Додатку №2 до Договору пункт 111 «Термін сплати Фактором коштів за передану вимогу» викласти наступним чином: у строк до 01.03.2018 р.

Усі інші умови Договору є незмінними».

Листом від 19.07.2017 р. позивач письмово повідомив відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові та заявив вимогу сплатити борг у 3-х денний строк з дати отримання вказаного повідомлення.

Зазначений лист відіслано відповідачу 25.07.2017 року цінним листом та вручено адресату 02.08.2017 р., що підтверджується наявними у справі копіями опису вкладення у цінний лист, фіскального чека та роздруківки результату пошуку виконаної операції по вручення кореспонденції за штрихкодовим індикатором 050 з сайту УДППЗ «Укрпошта».

Враховуючи наведене та те, що відповідачем не були перераховані на рахунок позивача кошти , останній звернувся з позовом до Господарського суду Львівської області та просить стягнути на його користь з відповідача 134 864,35 грн. заборгованості.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки №3925 від 21.11.2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко», договору надання послуг факторингу №Ф140317/2 від 40.03.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко", та договору про відступлення права вимоги №16/03-17/5 від 16.03.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мові Хелс".

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд бере до розгляду докази, які стосуються предмета доказування.

Позивач стверджує, що на підставі договору факторингу до нього перейшло право вимоги до відповідача за зобов»язаннями про оплату поставленого відповідачу ТОВ «Фрам Ко» товару у період з 02.02.2017 року по 16.03.2017 року на суму 134 864, 35 грн., та як на докази у підтвердження цих обставин посилається на долучені ним до справи документи.

В процесі розгляду справи суд, з метою встановлення відповідності долучених позивачем до матеріалів справи документів, наявним у справі копіям, витребував від позивача оригінали всіх документів для огляду, у тому числі товаро-транспортних накладних на які позивач посилається як на докази, які підтверджують отримання відповідачем від ТОВ «Фрам Ко» товарів за договором купівлі-продажу на загальну суму 134 864,35 грн.

Позивач визнав, що не може надати суду для огляду ТТН №165613, 165614, 165615, 193445, 194571, 193446, 194570, 204947, 204993 на загальну суму товару 11 549,42 грн., оскільки у ньог8о (позивача) відсутні такі первинні бухгалтерські документи. Відповідно, у заяві , яка була подана до суду 12.03.2018 р. (вх.№694/18) про відмову від частини позовних вимог позивач просив прийняти відмову ТОВ «ФК «ЄБР» від позову на суму 11549,42 грн. та стягнути з відповідача 123 314,93 грн. заборгованості.

З підстав, зазначених в ухвалі від 14.03.2018 року, суд повернув позивачу заяву (вх.№694/18 від 12.03.2018 р.) про відмову від частини позовних вимог.

Повторно від позивача заява про відмову від частини позовних вимог, зокрема на суму 11 549,42 грн., до суду не надходила.

Позивач не надав, а матеріалами справи не підтверджено належними та допустимими доказами доводи позивача про те, що ТОВ «Фрам Ко» на підставі договору поставки №3925 від 21.11.2016 року поставив відповідачу по справі, ТзОВ «Подорожник Рівне», товар на суму 11 549,42 грн. та що у подальшому , на підставі договору факторингу , позивач отримав право вимоги до ТОВ «Подорожник Рівне» на суму 11 549,42 грн.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 11 549,42 грн. є необгрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами, відповідно в її задоволенні слід відмовити за недоведеністю.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами отримання відповідачем від постачальника товару на суму 13 603,21 грн. Відповідач заперечує факт отримання товару на зазначену суму за договором поставки, посилається на відсутність видаткових накладних та виданих ним (відповідачем) уповноваженим особам товариства довіреностей на отримання від ТОВ «Фрам Ко» товару за договором поставки №3925 від 21.11.2016 року.

З цього приводу суд зазначає, що видаткових накладних та довіреностей відповідача на отримання його (відповідача) уповноваженими особами від ТОВ «Фрам Ко» товару , як це передбачено умовами договору поставки №3925, які (умови) сторони, постачальник і покупець , визнали обов»язковими для виконання, а , відповідно при їх наявності належними та допустимими доказами на підтвердження поставки постачальником покупцю товару, який погоджений ними за договором, позивач суду не надав. Крім того, при огляді ТТН, , судом виявлено наявність подвійних примірників певних ТТН, які містять відмінні за підписом , а також які свідчать про різні прізвища та ініціали особи відповідача, яка приймала товар від постачальника за конкретною накладною. Так, ТТН виписується як мінімум у чотирьох примірниках, однак, відомості у всіх примірниках повинні співпадати.

Слід зазначити, що кількість товару, його найменування , ціна є істотними умовами договору поставки ( купівлі продажу). Якщо сторонами не погоджено істотних умов договору , такий договір слід вважати неукладеним. Умовами договору поставки №3925 від 21.11.2006 року передбачено, що істотні умови договору ( а це вид товару, його кількість, ціна ) будуть узгоджуватись сторонами у видаткових накладних, які зі сторони відповідача підписуватимуть уповноважені особи на підставі довіреностей, виданих їм керівником товариства відповідача, чи іншою уповноваженою особою. Однак, доказів на підтвердження таких обставин позивач суду не надав.

Крім того, суд відзначає, що факт поставки товару не є підтвердженням того, що такий товар поставлений саме на умовах конкретного договору. Зміни в Договір вносяться в письмовій формі, у такій як і сам договір, підписуються керівником чи особою, якій такі повноваження надані. Одностороння зміна умов договору забороняється.

При цьому суд враховує, що реєстри податкових накладних, реєстри видаткових накладних , тим більше які не підписані відповідачем, не можуть вважатись належними та допустимими доказами на підтвердження вчинення господарських операцій між постачальником та покупцем по поставці товару на виконання зобов»язань за договором поставки №3925 від 21.11.2016 року.

Отже, в частині стягнення 13603,21 грн. вимоги позивача є необгрунтованими та не підтвердженими.

Як встановлено на підставі матеріалів справи, право грошової вимоги за зазначеним договором поставки було відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" за договором надання послуг факторингу.

Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Письмове повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні за договором поставки №3925 від 21.11.2014 року на підставі договору про надання послуг факторингу № Ф140317/2 від 14.03.2017 р. з вимогою про погашення заборгованості було направлено позивачем відповідачу 25.07.2017 року, що підтверджує сам позивач і вбачається з матеріалів справи.

Таким чином, до моменту одержання від клієнта або фактора письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові обов'язок виконати грошове зобов'язання на користь фактора у боржника відсутній.

Відповідно до частини 1 статті 1085 Цивільного кодексу України якщо фактор пред'явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред'явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові.

В зазначеній статті закріплено правило, яке випливає зі статті 603 Цивільного кодексу України та закріплює право боржника пред'явити зустрічні вимоги, які виникли у нього до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові.

Відповідно до статті 603 Цивільного кодексу України у разі заміни кредитора боржник має право пред'явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред'явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Частиною 2 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Статтею 203 Господарського кодексу України передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони, що кореспондується з нормами статті 601 Цивільного кодексу України.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей). Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є односторонньою угодою (договором), яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду.

Згідно із статтею 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Судом встановлено, що 17. 03.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне» направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" заяву від 17.03.2017 року про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 109 711,72 грн. Дана сума заборгованості виникла внаслідок недоплати ТзОВ «Подорожник Рівне» по договору поставки товару №3925 від 21.11.2016 року, укладеного між ТзОВ «Фрам Ко» та ТзОВ «Подорожник Рівне», а також несплати ТзОВ «Фрам Ко» заборгованості, яка виникла на підставі договору про відступлення права вимоги №16/03-17/5 від 16 березня 2017 року, укладеного між ТзОВ «Подорожник Рівне» та ТзОВ «Мові Хелс», згідно якого ТОВ «Мові Хелс» відступило своє право вимоги у розмірі 109 711,72 грн., в т.ч. ПДВ, на користь ТзОВ «Подорожник Рівне», що виникло на підставі договору купівлі-продажу №38 від 02.12.2014 року, укладеного між ТОВ «Мові Хелс» та ТзОВ «Фрам Ко».

Зазначена заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" 05.04.2017 року.

Як встановлено господарським судом, зазначена вище одностороння угода - заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, не оскаржена та не визнана недійсною у встановленому чинним законодавством України порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач набув право пред'явити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" до заліку свої грошові вимоги та реалізував своє право на підставі статті 601 ЦК України та статті 203 Господарського кодексу України шляхом відправлення первісному кредитору (ТОВ "ФРАМ КО") заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2017 року та повідомлення про припинення зобов'язань (відправлено теж 17.05.2017 р.) саме до моменту отримання від позивача повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні за договором поставки №3925 від 21.11.2014 року. При цьому відповідач до моменту отримання повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні не знав та не міг знати про заміну кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до частини 2 статті 516 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Зобов'язання відповідача з оплати товару за договором поставки №3925 від 21.11.2016 року припинилось на підставі статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України зарахуванням зустрічних однорідних вимог за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Подорожник Рівне» заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2017 року, яка не оскаржена та не визнана недійсною у встановленому чинним законодавством України порядку і була пред'явлена відповідачем первісному кредитору - ТОВ "Фрам Ко" до моменту отримання повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні за договором поставки.

Відповідно до вимог ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному порядку встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79 ,91, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

В засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення, у звязку з відпусток судді, підписано 04.06.2018р.

Суддя Кітаєва С.Б.