ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 915/630/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.09.2017

(суддя - Коваль С.М.)

та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.10.2017

(головуючий - Будішевська Л.О., судді: Мишкіна М.А., Таран С.В.)

у справі № 915/630/17

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області,

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України",

про стягнення 1 003, 26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області) звернулося до господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Миколаївського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії МОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", банк) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 1 003, 26 грн.

Позов мотивований тим, що кошти, перераховані на картковий рахунок одержувача (пенсіонера) після його смерті підлягають поверненню на рахунки органу Пенсійного фонду України. Позов обґрунтований посиланням на статті 11, 509, 526, 629, 1212 Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії МОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" послалось на те, що залишок коштів було повернуто з поточного рахунку померлого пенсіонера після одержання відомостей про смерть особи.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.09.2017 у справі №915/630/17 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.09.2017 у справі №915/630/17 залишено без змін.

При розгляді справи судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини:

- між ГУ ПФУ в Миколаївській області та ПАТ "Державний ощадний банк України" 01.09.2009 укладено договір № 1;

- відповідно до параграфу 1 статті 1 Договору банк виконує функції виплати пенсій пенсіонерам з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), допомоги на поховання та недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю зазначених пенсіонерів, а також одноразової грошової допомоги членам сімей померлих пенсіонерів, що виплачується згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (із змінами та доповненнями) та інші допомоги та виплати (надалі - пенсії та допомоги);

- параграфом 2 статті 1 Договору встановлено, що Банк виконує функції, зазначені у параграфі 1 статті 1 цього договору у Миколаївській області;

- між відповідачем та пенсіонером ОСОБА_4 09.08.2007 було укладено договір № 36 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово - кредитною схемою відповідно до якого ОСОБА_4 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 215 грн. 80 коп.;

- між Банком та ОСОБА_4 06.06.2013 укладено додатковий договір до Договору № 36 від 09.08.2007, за умовами якого Банк відкриває ОСОБА_4 рахунок за тарифним пакетом "Пенсійний", надає клієнту платіжну картку та ПІН - конверт до неї та встановлює кредит у сумі 21 580, 90 грн;

- відповідно до п.1.9 Додаткового договору до Договору № 36, пенсіонер ОСОБА_4. доручив, а відповідач набув право здійснювати договірне списання з рахунку ОСОБА_4 коштів в сумі, що відповідають розмірам грошових зобов'язань перед банком;

- позивачем 09.06.2017 отримано відомості, відповідно до яких пенсіонер ОСОБА_4 помер;

- позивач 10.06.2017 звернувся до відповідача із розпорядженням вих. № 2039/03 про повернення грошових коштів, перерахованих на рахунок ОСОБА_4 в сумі 1809, 25 грн, нарахованої на ім'я зазначеного пенсіонера, яке банком було отримано 16.06.2016;

- станом на 16.06.2017 на рахунку ОСОБА_4 залишок коштів становив 805,99 грн;

- банком 16.06.2016 повернуто кошти в сумі 805, 99 грн та листом від 22.06.2016 №26-02/12-796 повідомлено, що сума повернута в межах залишку на картковому рахунку;

- позов про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 1 003, 26 грн мотивований тим, що кошти, перераховані на картковий рахунок одержувача (пенсіонера) після його смерті підлягають поверненню на рахунки органу Пенсійного фонду України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що банком дотримано вимоги законодавства щодо повернення коштів з поточного рахунку пенсіонера з дня надходження відомостей про смерть останнього у межах суми наявної на поточному рахунку одержувача (пенсіонера). Крім того, є необгрунтованими твердження позивача щодо безпідставного отримання відповідачем оспорюваних грошових коштів, оскільки це спростовується погодженими сторонами умовами договору.

Судові рішення обґрунтовані статтями 1066, 1067, 1071 Цивільного кодексу України, п.1.38, 1.39 ст.1 , п. 22.9 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", пунктом 2 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, пунктом 1.4, 1.7, 5, 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.09.2017 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 у справі №915/630/17 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало касаційну скаргу, в якій просить суд вказані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Узагальнені доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які викладені у касаційній скарзі:

- на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївської області перебував ОСОБА_4 який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ;

- виплата пенсії ОСОБА_4 здійснювалась через філію - Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" шляхом зарахування коштів на картковий рахунок пенсіонера. ОСОБА_4 пенсія за червень 2016 року в сумі 1809,25 грн. перерахована на картковий рахунок в червні 2016 року, згідно списку № 18 на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів в АТ "Ощадбанк" ТВБВ №10014/094 філії - МОУ ПАТ "Ощадбанк";

- Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області 09.06.2016 отримано повідомлення про смерть ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.06.2016, згідно з яким пенсіонер помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- скаржник зазначає, що оскільки смерть пенсіонера є підставою для припинення виплати йому пенсії, то кошти, перераховані на картковий рахунок одержувача після його смерті підлягають поверненню на рахунки органу Пенсійного фонду України;

- власником коштів, виплачених особі, яка отримує пенсію, є безпосередньо одержувач страхових виплат, а не банківська установа, в якій відкрито банківський рахунок одержувача цих виплат;

- скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що відповідач лише вчиняв дії по обслуговуванню рахунку пенсіонера, оскільки після смерті останнього, всі майнові права, які він мав за життя, припинились.

У відзиві на касаційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", заперечує проти її доводів, посилаючись на те, що станом на день отримання листа позивача (16.06.2016) щодо повернення грошових коштів, залишок коштів на рахунку померлого пенсіонера ОСОБА_4 складав 805, 99 грн. До 16.06.2016 відповідач не мав жодних відомостей про факт смерті вказаної особи. Відповідач у повному обсязі виконав взяті на себе за договором № 1 від 01.09.2009 зобов'язання, повернувши позивачу наявні на поточному рахунку ОСОБА_4 кошти станом на дату звернення з розпорядженням Управлінням Пенсійного фонду України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Вронської Г.О. від 12.03.2018 касаційну скаргу прийнято до письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії МОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 1 003, 26 грн.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах (далі - Порядок).

В пункті 1 Порядку визначено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки). Уповноваженими банками є банки, визнані переможцями конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги, що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним фондом укладено відповідні договори.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до пункту 4 Порядку, установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Пунктом 13 Порядку визначено, що у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Частинами 1, 3 статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з частини 1 статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з пунктом 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що банк не є набувачем пенсійних коштів пенсіонера ОСОБА_4, які в свою чергу, є власністю останнього, а лише вчиняє дії по обслугуванню рахунку зазначеного пенсіонера (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 09.09.2014 у справі №925/720/13).

Главами 5, 12 Інструкції передбачено, що стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Згідно пункту 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів у Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з інформації, зазначеної в банківських виписках, наданих відповідачем, вбачається, що з суми нарахованої пенсії у розмірі 1809,25 грн, з рахунку ОСОБА_4, також на підставі п.1.9 Договору № 34, була списана сума 1003, 26 грн (7,98 грн та 12,13 грн - відсотки за користуванням кредитом, 983,15 - сума відновлення кредитного ліміту), що відповідає розмірам грошових зобов'язань останнього.

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії МОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" 16.06.2016 залишену суму коштів на рахунку пенсіонера у розмірі 805,99 грн повернуто ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 №910/1913/14).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між банком та пенсійним фондом існують договірні відносини, окрім того сума оскаржуваних грошових коштів була списана банком на підставі договірних відносин та зобов'язань між пенсіонером та банком, а отже не була набута чи збережена банком без достатньої правової підстави.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх існтанцій, що доводи ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо безпідставного отримання банком оспорюваних грошових коштів у сумі 1003, 26 грн не є обгрунтованими та спростовуються наведеними нормами закону.

Інші доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області колегією суддів також відхиляються, з огляду на те, що вони не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і за своєю суттю, зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Окрім того, наведені доводи були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та надано належну оцінку.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.09.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 у справі №915/630/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Г. Вронська