ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 918/605/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Співака С.В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго",

представник позивача - Піхоцький А.Л. (договір про надання правової допомоги від 15.12.2017),

відповідач - Фізична особа-підприємець Манчук Валентин Олексійович,

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Манчука Валентина Олексійовича

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду

від 13.12.2017

у складі колегії суддів: Василишин А.Р. (головуючий), Грязнов В.В., Бучинська Г.Б.

у справі за позовом

Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до Фізичної особи-підприємця Манчука Валентина Олексійовича

про стягнення вартості не облікованої електроенергії в сумі 54 256, 25 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (далі - ПрАТ "Рівнеобленерго", позивач) звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Манчука Валентина Олексійовича (далі - ФОП Манчук В.О., відповідач, скаржник) про стягнення вартості не облікованої електроенергії в сумі 54 256, 25 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.10.2017 у справі №918/605/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав його недоведеності.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №918/605/17 зазначене вище судове рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 54 256, 25 грн. вартості необлікованої електроенергії. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт порушення відповідачем Правил користування електричною енергією у вигляді самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі позивача, підтверджується актом. За висновками суду апеляційної інстанції, позовні вимоги щодо складання протоколу на підставі акта, та відповідно, нарахування вартості за необліковану електроенергію в заявленому до стягнення розмірі є підставним та обґрунтованим.

Не погоджуючись з постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №918/605/17, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити без змін судове рішення місцевого господарського суду.

При цьому, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а також зауважує на тому, що між позивачем та відповідачем не виникло ніяких відносин, а тому у відповідача відсутні зобов'язання по оплаті електроенергії через те, що позивачем фактично послуги не надавались, а тому відповідач не порушив норми Правил користування електричною енергією.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 918/605/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018.

Ухвалою Верховного Суду у визначеному складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.03.2018 прийнято справу № 918/605/17 господарського суду Рівненської області до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 918/605/17 господарського суду Рівненської області за касаційною скаргою ФОП Манчука В.О. на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 10.05.2018. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 24.04.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Позивач у письмовому відзиві на касаційну скаргу просив оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 10.05.2018 з'явився уповноважений представник позивача та надав пояснення у справі. Відповідач уповноваженого представника не направив, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 08.09.2016 позивачем за результатами проведеної перевірки пейнтбольного майданчика клубу "Отаман" складений акт про порушення № R007068, яким зафіксовано самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі електропостачальника, виявлено накид на ПЛ-0,4 кв Ф "Тополева" відповідачем, який прокладено під землею до майданчика пейнтбольного клубу "Отаман".

07.06.2017 на засіданні комісії по розгляду акта про порушення № R007068, яке оформлене протоколом № 33, прийнято рішення про проведення нарахування відповідачу по пропускній здатності мережі, за період з 09.09.2015 по 08.09.2016, згідно підпункту 2.1 пункту 5 Методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, на суму 54 256,25 грн.

Спеціальним законодавством у сфері електроенергетики визначено підстави, обставини, види порушень і відповідальності в зазначеній галузі, відповідно до вимог якого правопорушенням в електроенергетиці є крадіжка електричної та теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики та споживання енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку, порушення ПКЕЕ (ст. 27 Закону України "Про електроенергетику").

За змістом положень ст. 235 ГК України, за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або недопущення повторного порушення зобов'язань, які застосовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку; до суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, може бути застосовано лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Пунктом 6.40 Правил користування електричною енергією визначено, що в разі виявлення представниками постачальника електричної енергії пошкоджень чи зриву пломб, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів обліку, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів, перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики.

В разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт про порушення (п. 6.41 Правил).

На підставі акта про порушення уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачеві. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків (п. 6.42 Правил).

При цьому, слід зазначити, що для нарахування споживачу вартості електроенергії за самовільне підключення є факт порушення ним Правил користування електричною енергією, а якщо таку особу порушника встановити неможливо, відповідає власник майна, або особа, яка володіє іншими речовими правами щодо цього майна.

Відповідно до ст. 32 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Виходячи з вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч. 1 ст. 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Оцінка доказів це визначення їх об'єктивної дійсності, правдивості та достовірності.

Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з погляду на їх належність, допустимість, достатність та взаємозв'язок є усунення протиріч між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що слідують із отримуваної доказової інформації.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухвалені судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Статтею 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі і додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт порушення саме відповідачем Правил користування електричною енергією у вигляді самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі позивача, підтверджується актом про порушення № R007068 та додатково в підтвердження своїх висновків послався на лист Головного управління Держгеокадастру у Рівненський області за вих. № 28-17-04,6-865/90-17 від 12.12.2017.

Разом з цим, скаржник наголошує, що в акті про порушення зазначена адреса земельної ділянки: м. Рівне, вул. Чорновола, поблизу АЗС "Окко" Басівкутського водосховища, а в листі Головного управління Держгеокадастру у Рівненський області - м. Рівне, вул. Чорновола в районі озера Басів Кут, що є відмінним.

Також, скаржник зазначає про відсутність взаємозв'язку між Пейнтбольним клубом "Отаман" та ФОП Манчуком В.О.

Суд апеляційної інстанції, зобов'язуючи сторін надати додаткові доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, не врахував положення статей 99, 101 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991) зміст яких свідчить про те, що суд апеляційної інстанції обмежений у прийнятті додаткових доказів, які вправі приймати за умови, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Водночас, судами попередніх інстанцій не досліджувалось питання щодо повноважень та необхідної кваліфікації працівників позивача складати акти про порушення, оскільки складений уповноваженими на те особами та належно оформлений акт поряд з іншими доказами є підтвердженням вчинення споживачем порушення ПКЕЕ.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Не в повному обсязі встановлені судами обставини не дають можливості дійти однозначного висновку про наявність/відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тобто, спір вирішено при недостатньому дослідженні фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, та ненаданні цим обставинам відповідної правової оцінки.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд касаційної інстанції, згідно із ст. 300 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання(заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги ФОП Манчука В.О. та скасування постанови апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Під час нового розгляду суду надати належну оцінку доводам учасників справи із належним обґрунтуванням прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів, а відтак, встановити обставини щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Манчука Валентина Олексійовича задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.2017 у справі №918/605/17 скасувати і передати справу на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков