ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" червня 2018 р. Справа № 918/382/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північноукраїнський аграрно - експортний альянс" про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північноукраїнський аграрно-експортний альянс"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ярина-Агро"

про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору,

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північноукраїнський аграрно - експортний альянс" звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову, в якій просить, посилаючись на ст. ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ярина-Агро" на загальну суму 66 080, 00 грн.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північноукраїнський аграрно - експортний альянс" зазначає, що підставою для звернення до суду до пред'явлення позову із заявою про забезпечення позову є те, що 27.03.2018 року та 30.03.2018 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північноукраїнський аграрно - експортний альянс" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ярина-Агро" укладено договори поставки №27/03/2018 та №30/03/2018 відповідно про купівлю зерна пшениці фуражної врожаю 2017 року, за умовами яких позивач мав придбати у відповідача зерно пшениці фуражної у кількості 50 та 100 тон, за ціною 4 800,00 грн за 1 тону, в тому числі ПДВ - 800,00 грн.

28.03.2018 року та 30.03.2018 року відповідачем виставлено рахунок-фактури № Я - 000005 та № Я - 000007 за 80 та 100 тон пшениці фуражної, на загальну вартість 864 000,00 грн, в тому числі 140 000, 00 грн ПДВ.

Позивачем перераховано на рахунок відповідача кошти на загальну суму 396 480,00 грн, що стверджується платіжними дорученнями №126 від 28.03.2018 року, №130 від 29.03.2018 року, №131 від 30.03.2018 року, №138 від 02.04.2018 року, №139 від 03.04.2018 року (в т. ч. 66 080,00 грн).

Відповідно до вимог чинного законодавства України відповідач мав зареєструвати податкові накладні у термін до 15.04.2018 року та до 30.04.2018 року, проте цього не зробив. Таким чином, відповідачем прострочено реєстрацію податкових накладних на загальну суму 396 480,00 грн, в т.ч. ПДВ - 66 080,00 грн.

У звязку з невиконанням відповідачем положень п. 198.6 ст.198 та абзацу 15 п. 201.10 ст. 201 ПК України, позивач не може віднести суму ПДВ в загальному розмірі 66 080,00 грн до складу податкового кредиту відповідного періоду, оскільки відповідач неправомірно не зареєстрував податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних, а строк їх реєстрації сплив.

Враховуючи те, що відповідач по справі має заборгованість перед бюджетом, те, що керівництво відповідача уникає будь - яких контактів з представниками позивача, те, що відповідач не надає видаткові накладні, заявник вважає, що є реальна загроза того, що відповідач буде намагатись приховати операції за договорами поставки №27/03/2018 від 27.03.2018 року №30/03/2018 від 30.03.2018 року чи вживати заходи для доведення підприємства до фіктивного банкрутства, до моменту виконання рішення суду, керуючись вимогами ст. 136, 137, 138, 139 ГПК України, просить суд накласти арешт на все майно та кошти на розрахункових рахунках ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ярина - Агро" в розмірі 66 080,00 грн.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В даному випадку, як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що керівництво відповідача уникає будь-яких контактів з представниками позивача, не надає видаткових накладних, тому заявник вважає, що це загрожує приховуванням операцій за договорами поставки №27/03/2018 від 27.03.2018 року та №30/03/2018 від 30.03.2018 року чи вжиттям заходів для доведення підприємства до фіктивного банкрутства до моменту виконання рішення суду.

Однак, доводи заявника, на думку суду не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також суд зазначає, що вирішуючи питання про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та рухоме та нерухоме майно, заявник не обґрунтовує, яким чином невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання у подальшому рішення господарського суду.

З поданих заявником матеріалів судом встановлено, що останні не містять будь-яких доказів на підтвердження фактів, зазначених у заяві про забезпечення позову.

Разом з тим, жодних обґрунтованих причин, у зв'язку з якими необхідно забезпечувати позов та будь-яких належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем не надається.

Окрім того, вимога про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти боржника не обґрунтована, проте доказів на підтвердження того, що у боржника на рахунках у банках відсутні грошові кошти, не подано.

Так, згідно зі ст.ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

За таких обставин та з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140, 234, 235 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північноукраїнський аграрно-експортний альянс" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та кошти на розрахункових рахунках ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ярина - Агро" в розмірі 66 080,00 грн відмовити.

Ухвала складена та підписана "12" червня 2018 року.

Відповідно до ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів до Рівненського апеляційного господарського суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Церковна Н.Ф.