КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. Справа№ 910/9394/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участі представників сторін

від позивача: Мірвода А.М. довіреність № 10 від 25.05.2018 року;

від відповідача: Винокуров О.В. довіреність № ГН-2/2018 від 02.01.2018 року;

вільний слухач: ОСОБА_4 довіреність № СО975146 від 12.12.2002 року,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 року (дата підписання 22.08.2017 року)

у справі № 910/9394/17 (суддя: Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

про стягнення 887 524, 64 грн.

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (далі - відповідач) про стягнення 876253,39 грн компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти, 3384,97 грн 3% річних, 7886,28 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти згідно договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року.

Господарський суд міста Києва задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" своїм рішенням від 17.08.2017 року. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" 876 253, 39 грн основного боргу, 7 886,28 грн інфляційних втрат, 3384,97 грн 3 % річних та 13 312,88 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема суд першої інстанції відмовив відповідачу в клопотанні про призначення судової економічної експертизи.

Крім того, скаржник зазначив, що в якості підтвердження факту перерахування іноземної валюти на рахунки медичних організацій, лікарів приватної практики тощо, які надавали послуги застрахованим особам, Товариство з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» надано копії договорів №10-06+/14-М, 12-03/15, 18-SGM-SGK, які укладені між ним та компанією «Савітар Груп Лімітед» (Кіпр) в особі ОСОБА_6, яка, за твердженням позивача, надавала медичні послуги застрахованим в ПрАТ «СК «ВУСО» особам, а також документи, що підтверджують фінансові операції між Товариством з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп», а також документи, що підтверджують фінансові операції між Товариством з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» та Савитар Груп ЛТД (Лимитед).

Проте, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 509, ч.ч. 1,3 ст. 626, ст.ст. 6, 627, ст. 901, ст. 629 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 33, ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України , не взято до уваги, що надані позивачем документи, а саме - договори з «підрядником-кореспондентом» Savitar Group Ltd (Кіпр) (який насправді виступає основним засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар груп (Україна), платіжні доручення та виписки з рахунків позивача свідчать про те, що позивач насправді здійснював перерахування грошових коштів на рахунок свого основного засновника/учасника Savitar Group Ltd (Кіпр), в інтересах кінцевого бенефеціарного власника (ОСОБА_6), а не на користь медичних установ, організацій, лікарів тощо, які надавали послуги застрахованим особам, що документально підтверджує позицію АрАТ «СК «ВУСО» про недобросовісність позивача та про необґрунтованість і безпідставність пред'явленого позову.

Також, скаржник, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення вказав, що судом першої інстанції не була дана оцінка контррозрахунку відповідача, який був залучений до матеріалів справи.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до свого провадження.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 13.11.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/9394/17 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М., своєю ухвалою від 13.11.2017 року.

14.11.2017 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 07.12.2017 року.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Суліма В.В., на лікарняному, розгляд справи № 910/9394/17 не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року розгляд справи було призначено на 01.02.2018 року.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі №910/9394/17 судової економічної експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 року задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компаня "ВУСО". Призначено у справі №910/9394/17 судову економічну експертизу.

09.02.2018 року справа була скерована до Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

28.03.2018 року до відділу документального забезпечення суду надійшов лист КНДІСЕ від 20.03.2018 року №3785/3854/18-45, яким повідомлено суд про направлення на адресу ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" рахунку на оплату за проведення експертизи.

Крім того, у вказаному листі міститься клопотання експертної установи про надання письмової згоди на проведення експертизи у термін понад три місяці, яке мотивовано значним поточним навантаженням експертів з виконання судово-економічних експертиз різної категорії складності за кримінальними, цивільними та господарськими справами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 року задоволено клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про погодження строків проведення експертизи у справі № 910/9394/17 у строк понад три місяці.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від 30.03.2018 року за №22-12/581 про надіслання справи №910/9394/17 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у зв'язку з надходженням до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 року у справі №910/9394/17.

20.04.2018 року справа була скерована до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" задоволено. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 року у справі №910/9394/17 скасовано, а справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 року поновлено провадження у справі № 910/9394/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Компанію Savitar Group Ltd (Кіпр), Общество с ограниченой ответственностью «Савитар Групп» (Російська Федерація) та витребування доказів.

05.06.2018 року представник відповідача в судовому засіданні відмовився від розгляду даного клопотання. Представник позивача не заперечував проти даної відмови.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про зупинення провадження у справі до остаточного вирішення справи №910/17261/16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» про розірвання договору про надання послуг, стягнення суми попередньої оплати в розмірі 2051547,88 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 року залишено без розгляду клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про залучення третіх осіб та витребування доказів; відмовлено в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про зупинення провадження у справі до остаточного вирішення справи №910/17261/16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» про розірвання договору про надання послуг, стягнення суми попередньої оплати в розмірі 2051547,88 грн

Крім того, 05.06.2018 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи належним чином посвідчених копій рішення Господарського суду міста Києва та від 10.10.2017 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 року по справі №910/20780/16, колегія суддів розглянувши дане клопотання дійшла висновку про його задоволення відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.06.2018 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що належність валютних коштів, що закуповувались та перераховувались за кордон до виконання зобов'язань за договором №65-К встановлено та підтверджено ДП «Держзовнішінформ» при проведенні цінових експертиз.

При цьому, право позивача на власний розсуд обирати підрядників та залучати для ведення страхового випадку кореспондентів передбачене п. 5.4.1. договору, а тому Savitar Group Ltd є належним отримувачем плати за надані послуги, а заперечення відповідача з цього приводу є необґрунтованими.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" (агент) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик) було укладено договір 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 (далі - договір), відповідно до умов якого страхових доручив, а агент прийняв на себе зобов'язання по наданню послуг з організації сервісного та медичного обслуговування при настанні страхових випадків на території України та за кордоном за договорами, укладеними між страхувальниками та страховиком до законодавства України та Закону України "Про страхування", в яких визначено перелік послуг та умов, що отримує застрахована особа в межах та в термін дії договору згідно відповідних Правил (далі - Правила). Послуги агента включали формування, обслуговування та зберігання протягом одного року реєстру звернень застрахованих осіб, ведення документації, організацію та контроль обміну інформацією, надання послуг цілодобової, диспетчерської служби згідно умов договору та програми страхування.

До договору вносились зміни додатковими угодами №1 від 11.03.2015 року, №2 від 01.10.2015 року та №3 від 01.10.2015 року.

Відповідно до п. 2.1. договору застрахованою особою слід вважати особу (страхувальник, або у випадках передбачених законодавством, вигодонабувач або застрахована особа), дані про яку передані страховиком агенту належним чином (так, як обумовлено даним договором), на підставі укладених страховиком договорів страхування (полісів), асистанське обслуговування яких здійснюється агентом в порядку, встановленому даними правочинами.

Згідно з п. 4.4. договору, при зверненні застрахованої особи, агент забезпечує організацію надання застрахованій особі необхідних послуг згідно умов договору/програми страхування (за умови, якщо агенту дана інформація, надана страховиком).

Пунктом 5.1.1 договору встановлено, що страховик зобов'язався надавати для забезпечення цілодобового обслуговування застрахованих осіб інформацію, яка містить ПІБ застрахованої особи, номер поліса, період страхування, дані про франшизу (у разі наявності такої), покриття по стоматології (так чи ні, якщо так, в якому об'ємі), тип програми (якщо є різні варіанти). Крім цього страховик зобов'язаний надавати додаткову інформацію про застрахованих осіб, що необхідна агенту для виконання його обов'язків за договорам по запитам, які надходять від агента.

Згідно з п. 5.1.2. договору, страховик зобов'язався проводити оплату сервісної винагороди агента у відповідності до умов цього договору.

Відповідно до п. 5.1.3. договору страховик зобов'язався відшкодовувати витрати агента на оплату послуг третіх осіб наданих у відповідності з п. 3.3., а також витрати при оплаті банківської комісії та комісії з виконання функцій агента відповідно до наданих агентом рахунків.

Згідно п. 6.10. договору, при виставленні рахунку на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг підрядчиків або кореспондентів за кордоном, застосовується курс гривні до відповідної валюти за даними Національного банку України на дату виставлення рахунку. Страховик відшкодовує всі банківські виписки витрати агента пов'язані з відшкодування втрат по врегульованих збитках щодо покупки та перерахування грошових коштів за кордон (включаючи курсову різницю).

Відповідно до пункту 6.1. договору (у редакції додаткової угоди № 1), агент зобов'язався щодекадно надавати страховику звіт запланованих збитків по випадкам, що мають ознаки страхових.

На підставі вказаного звіту мали формуватись:

- рахунок на відшкодування витрат, що пов'язані з оплатою послуг підрядників або кореспондентів;

- рахунок на оплату сервісної винагороди агента;

- акт прийому передачі послуг (пункт 6.2. договору).

Відповідно до п. 6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 1), сума до перерахування становила 85 процентів від зазначених у звіті запланованих збитків та 100 процентів агентської винагороди, передбаченої угодою.

За приписами п. 6.5. договору (у редакції додаткової угоди № 1), агент щомісячно до 15 числа місяця, що слідує за звітним, зобов'язувався надавати страховику звіт звірених збитків по випадкам, що мають ознаки страхових (додаток 2). До звіту мали додаватись всі копії рахунків третіх осіб, підрядників або кореспондентів, які надавали послуги застрахованим особам страховика.

На підставі вказаного звіту формувались:

- корегуючий рахунок на відшкодування витрат, що пов'язані з оплатою послуг підрядників або кореспондентів;

- корегуючий рахунок на оплату сервісної винагороди;

- акт прийому-передачі послуг (пункт 6.6. договору).

Пунктом 6.7. договору (у редакції додаткової угоди № 1) визначено, що страховик зобов'язалась проводити перевірку наданих агентом документів впродовж п'яти робочих днів. У випадку, якщо впродовж 5 (п'яти) робочих днів агент не отримав від страховика будь яких зауважень або коментарів відносно наданих документів, акти виконаних робіт вважаються такими, що акцептуються.

Пунктом 6.8. договору (у редакції додаткової угоди № 1) визначено, що оплата рахунків агента, які виставлялись відповідно пунктів 6.2. та 6.6. цього правочину, мали проводитись страховиком впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунків.

Страховик відшкодовує всі банківські витрати агента пов'язані з відшкодування втрат по врегульованих збитках щодо покупки та перерахування грошових коштів за кордон (включаючи курсову різницю) (п. 6.13. договору (у редакції додаткової угоди № 1)).

Відповідно до п. 6.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3), за виконання агентом своїх обов'язків, згідно з цим правочином, страховик зобов'язався виплачувати агенту винагороду за кожний врегульований агентом страховий випадок (СВ), у розмірах, вказаних у додатку 1 до договору.

Згідно п. 6.2. договору (у редакції додаткової угоди № 3), у випадку декількох звернень однієї і тієї ж застрахованої особи за одним страховим випадком, винагорода агента сплачується однократно (як за одне звернення).

Пунктом 6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 3), передбачено, що для цілей визначення і перерахування винагороди агента, звітним періодом за цим правочином є календарний місяць.

Згідно п. 6.3.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3), до п'ятого числа місяця, наступного за звітним місяцем, агент складає акт виконаних робіт за формою, вказаною у додатку 2 до договору, і направляє його страховику електронною поштою (для погодження і підписання), разом із рахунком на оплату винагороди агента. Сума винагороди агента визначається на підставі додатку 1 до цього договору, у гривнях за офіційним курсом НБУ на дату направлення страховику вказаного рахунку.

Відповідно до п. 6.3.2. п. 6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 3), протягом п'яти робочих днів з дати отримання документів, вказаних у пункті 6.3.1 договору, страховик зобов'язався підписати акт виконаних робіт і направити його агенту засобами звичайної і електронної пошти, а також, протягом того ж строку, сплатити суму винагороди агента, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок агента, або за допомогою засобів електронного зв'язку, надати мотивовані заперечення щодо змісту цього акту.

Згідно п. 6.4. договору (у редакції додаткової угоди № 3), сплата страховиком грошових коштів, суми яких були гарантовані або виплачені агентом кореспондентам і підрядникам, тобто медичним та іншим установам, що здійснили надання відповідних послуг застрахованим особам при настанні з ними страхових випадків, здійснюється наступним чином: для цілей визначення попередніх розмірів цих сум і їх сплати страховиком, звітним періодом за цим Договором є декади: з 01 по 10 число, з 11 по 20 число і з 21 по останнє число кожного календарного місяця дії правочину.

Пунктом 6.5.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3) визначено, що протягом трьох робочих днів з дати закінчення чергової декади агент складає і направляє страховику акт заявлених збитків за формою, вказаною у додатку 3 до правочину. У такому акті зазначаються страхові випадки, що стались із конкретними застрахованими особами протягом звітної декади, а також вказуються орієнтовні суми вартості послуг, наданих цим особам, та які підлягають відшкодуванню Компанією.

Відповідно до п. 6.5.2. договору (у редакції додаткової угоди № 3), протягом п'яти робочих днів з дати отримання страховиком акта заявлених збитків, Компанія зобов'язалась погодити та підписати цей документ, а також, на свій розсуд, протягом того ж строку, перерахувати агенту попередню оплату вартості послуг, вказаної у цьому акті, у розмірі до 100 % загальної суми, зазначеної в акті.

При отриманні суми попередньої оплати агент зобов'язаний протягом до семи робочих днів, не враховуючи день надходження коштів, направити всю отриману суму на придбання іноземної валюти з її подальшим резервуванням для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентам застрахованим особам, з урахуванням діючого законодавства України та нормативних документів НБУ й інших державних органів, на момент здійснення таких операцій (пункт 6.5.3. договору у редакції додаткової угоди № 3).

Згідно п. 6.5.4. договору (в редакції додаткової угоди № 3), встановлено формулу розрахунку попередньої оплати "С", зокрема: "С" = ЕК (І) * Свал (і), де К (і) - це офіційний курс НБУ щодо конкретної іноземної валюти на дату формування рахунку агентом; Свал(і) - це розмір частини суми вартості послуг (в іноземній валюті), вказаної в Акті заявлених збитків, що має сплачуватись страховиком в гривневому еквіваленті.

Відповідно до п. 6.5.5. договору (в редакції додаткової угоди №3), протягом 10 (десяти) робочих днів з дати фактичного придбання за заявкою агента на міжбанківському валютному ринку України сум валюти Свал(і), вказаних у п.6.5.4 договору, агент направляє страховику Акт визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти (додаток 3 до договору), разом із додатковим рахунком (у гривні) на сплату різниці між фактичною сумою витрат на придбання цієї суми валюти, і сумою, визначеною за формулою (1) у п.6.5.4. договору. До рахунку додаються документи, що підтверджують названу фактичну суму витрат. Цей додатковий рахунок повинен бути оплачений Страховиком протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати отримання рахунку та інших вказаних вище документів, що підтверджують і фіксують Сторонами фактичну суму витрат на придбання іноземної валюти.

Відповідно до п. 6.6.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3), по мірі отримання агентом від підрядників і кореспондентів повних пакетів документів, пов'язаних з остаточними розрахунками за конкретними страховими випадками (далі - Повні пакети), агент зобов'язався вносити відповідні відомості в акти врегульованих збитків (виконаних робіт), які складаються за формою, вказаною у Додатку 4 до Договору, і направляються страховику у строки, визначені в пункті 6.5.1. даного правочину, разом з актами заявлених збитків.

До актів врегульованих збитків (виконаних робіт), у складі повних пакетів, агент зобов'язався додавати рахунки на сплату вартості фактично наданих послуг, за вирахуванням сум, визначених у розрізі конкретних застрахованих осіб в Акті заявлених збитків і фактично сплачених страховиком згідно пункту 6.5 договору (пункт 6.6.2. договору у редакції додаткової угоди № 3).

Згідно з пунктом 6.6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 3), акт врегульованих збитків (виконаних робіт) погоджується і підписується страховиком протягом п'яти робочих днів з дати отримання цього Акту від агента.

Відповідно до пункту 6.6.4. договору (у редакції додаткової угоди № 3), сплата страховиком сум в іноземній валюті, вказаних у рахунках до Акту врегульованих збитків (виконаних робіт), проводиться у гривнях за схемою, вказаною в пунктах 6.5.4, 6.5.5 цього договору.

Відповідно до п. 6.6.5. договору (у редакції додаткової угоди № 3), якщо в рамках часткової сплати послуг, наданих конкретній застрахованій особі, за Актом заявлених збитків була зарахована певна сума С1 в іноземній валюті, а потім подія, яка настала із застрахованою особою, не була визнана страховиком в якості страхового випадку або фактична вартість послуг, наданих цій особі, є меншою, ніж сума, сплачена і зарахована щодо вказаної особи згідно Акту заявлених збитків, то, згідно акту врегульованих збитків (виконаних робіт), у якому вказано про цей факт, сума коштів, що має бути сплачена страховиком, повинна бути зменшена на суму С1 (або на суму перевищення С1 понад розмір вартості послуг, фактично наданих вказаній застрахованій особі).

Згідно з пунктом 6.7. договору (у редакції додаткової угоди № 3), обов'язки страховика щодо сплати грошових сум, згідно цього правочину, вважаються виконаними з моменту зарахування відповідних грошових коштів на рахунок агента.

До рахунків агента, що виставляються страховикові згідно з актами заявлених збитків та актами врегульованих збитків (виконаних робіт), на обґрунтовану вимогу агента, можуть включатись (за умови документального підтвердження), суми витрат на пересилання рахунків від підрядника (кореспондента) агенту (пункт 6.8. договору у редакції додаткової угоди № 3).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, листом № 109 від 17.03.2017 року позивач направив на адресу відповідача Акти визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти з розрахунком банківської комісії, копії заяв на купівлю іноземної валюти, за формою, визначеною договором, з доданими рахунками на підтвердження розміру витрат для оплати відповідачем.

Відповідач в свою чергу листом №2618 від 04.04.2017 року висловив відмову від оплати зазначених рахунків, у зв'язку із ненаданням доказів понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" витрат на купівлю іноземної валюти.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання своїх зобов'язань за договором позивачем було здійснено закупівлю іноземної валюти для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентам застрахованим особам, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявками на купівлю іноземної валюти, виписками з рахунку та меморіальними ордерами.

З банківських виписок про перерахування коштів за кордон та платіжних доручень в іноземній валюті вбачається, що придбана позивачем іноземна валюта була перерахована, як того вимагає договір 65-Київ,, на рахунки підрядників/кореспондентів, які надавали застрахованим відповідачем особам послуги, а саме Savitar Group Ltd на підставі укладених з позивачем договорів №10-06/14-М від 10.06.2014 року, №12-03/15 від 12.03.2015 року, №18-SGM-SGK від 18.05.2015 року.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, право позивача на власний розсуд обирати підрядників та залучати для ведення страхового випадку кореспондентів передбачене п. 5.4.1. договору, а тому Savitar Group Ltd є належним отримувачем плати за надані послуги, а заперечення відповідача з цього приводу є необґрунтованими.

Заперечення відповідача щодо не підтвердженості здійснення позивачем закупівлі іноземної валюти саме за спірним договором спростовуються, зокрема, ціновими експертизами ДП "Держзовнішінформ" від 05.11.2015 року та від 08.02.2015 року, проведеним у відповідності до Постанови Правління Національного банку України №597 від 30.12.2003 року.

Матеріали справи також містять підписані позивачем та Savitar Group Ltd акти здачі-приймання послуг за договорами №10-06/14-М від 10.06.2014 року, №12-03/15 від 12.03.2015 року, №18-SGM-SGK від 18.05.2015 року.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вказані договори укладались для забезпечення виконання основного зобов'язання позивача за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року.

Викладене свідчить, що придбання та перерахування позивачем іноземної валюти для оплати послуг Savitar Group Ltd за вказаними договорами здійснено саме на виконання позивачем своїх зобов'язань як агента за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року, а не за будь-яким іншим договором.

Щодо твердження скаржника про безпідставне включення до рахунків на відшкодування витрат відомостей про послуги, які за його переконанням застрахованим особам не надавались, колегія суддів відзначає наступне.

Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаного.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що вказані обставини стосуються виконання сторонами основного зобов'язання за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року, що не є предметом розгляду у даній справі.

Так, матеріали справи містять копії актів заявлених та врегулюваних збитків до актів визначення курсових різниць, які відповідачем оплачені, що підтверджується відповідними банківськими виписками про оплату основного зобов'язання. Так, викладене свідчить, що вказані акти відповідачем отримані були та жодних заперечень щодо переліку та обсягу вказаних в актах послуг останній не мав.

Разом з тим, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що позивач здійснював перерахування грошових коштів на рахунок свого основного засновника/учасника Savitar Group Ltd (Кіпр), в інтересах кінцевого бенефеціарного власника (ОСОБА_6), а не на користь медичних установ, організацій, лікарів тощо, які надавали послуги застрахованим особам, оскільки останнє не підтверджується належними та допустимими в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги твердження позивача викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що належність валютних коштів, що закуповувались та перераховувались за кордон до виконання зобов'язань за договором №65-К встановлено та підтверджено ДП «Держзовнішінформ» при проведенні цінових експертиз.

Крім того, позивачем на підтвердження вищевикладеного були надані довідки медичних закладів (кінцевих підрядників) щодо отримання від «Савітар Груп» оплати за страховими випадками, які були залучені до матеріалів справи на підставі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо твердження скаржника про порушення встановлених договором строків закупівлі іноземної валюти, що призвело, на його думку, до додаткових банківських витрат, у зв'язку із чим останнім надано власний контррозрахунок, колегія суддів відзначає наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у зв'язку із затримкою відповідачем перерахування коштів, що не було спростовано останнім належними та допустимими доказами та вбачається з банківських виписок про рух коштів на рахунку позивача, а також необхідністю оплати наданих послуг підрядникам, позивач здійснював закупівлю за рахунок власних обігових коштів.

Також, кошти на закупівлю валютних коштів перераховувались відповідачем в період з 28.08.2015 року по 26.10.2015 року, після чого була розпочата процедура закупівлі з урахуванням валютних обмежень, встановлених Постановою Національного банку України від 03.09.2015 року № 581 та необхідністю отримання акта цінової експертизи Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків для здійснення резидентами оплати імпорту послуг відповідно до Постанови Національного банку України від 30.12.2003 року № 597.

Контррозрахунок додаткових банківських витрат, здійснений скаржником, судом перевірено, визнано його таким, що не відповідає матеріалам справи та не спростовує висновків зроблених судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач взяті на себе зобов'язання за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року щодо закупівлі іноземної валюти для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентам застрахованим особам, виконав належним чином, у зв'язку із чим отримав право на відшкодування відповідачем понесених додаткових банківських витрат, відповідно до актів визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти на загальну суму 891723, 39 грн.

Розрахунок додаткових банківських витрат, здійснений позивачем, судом перевірено, визнано його арифметично вірним та документально обґрунтованим.

Листом № 109 від 17.03.2017 року позивач направив на адресу відповідача Акти визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти з розрахунком банківської комісії, копії заяв на купівлю іноземної валюти, за формою, визначеною договором, з доданими рахунками на підтвердженням розміру витрат, а саме: №241 від 11.04.2016 року на суму 25894,78 грн, №272 від 11.04.2016 року на суму 43792,75 грн, № 283 від 11.04.2016 року на суму 5961,98 грн, № 396 від 11.04.2016 року на суму 4978,60 грн, № 397 від 11.04.2016 року на суму 15229,32 грн, № 398 від 11.04.2016 року на суму 29962,57 грн, №399 від 11.04.2016 року на суму 36445,30 грн, №400 від 11.04.2016 року на суму 40741,25 грн, №401 від 11.04.2016 року на суму 31816,91 грн, №402 від 11.04.2016 року на суму 24564,88 грн, №403 від 11.04.2016 року на суму 2342,62 грн, №404 від 11.04.2016 року на суму 2434,22 грн, № 405 від 11.04.2016 року на суму 8834,32 грн, №406 від 11.04.2016 року на суму 1325,75 грн, №407 від 11.04.2016 року на суму 19633,27 грн, № 408 від 11.04.2016 року на суму 29019,68 грн, №409 від 11.04.2016 року на суму 11946,47 грн, №410 від 11.04.2016 року на суму 4248,24 грн, № 632 від 16.11.2015 року на суму 39353,82 грн, № 956 від 03.11.2016 року на суму 139970,12 грн, № 957 від 03.11.2016 року на суму 39353,82 грн, № 958 від 03.11.2016 року на суму 158562,74 грн, №972 від 04.11.2016 року на суму 45476,22 грн, № 973 від 04.11.2016 року на суму 2029,84 грн.

Вказаний лист отриманий відповідачем 28.03.2017 року, що не заперечується останнім та підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення з поштовим ідентифікатором № 280.

Листом №2618 від 04.04.2017 року відповідач висловив відмову від оплати зазначених рахунків, у зв'язку із ненаданням доказів понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" витрат на купівлю іноземної валюти.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що документи додатні до листа № 109 від 17.03.2017 року є належними та допустимими доказами понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" витрат на купівлю іноземної валюти, а тому відповідач безпідставно ухиляється від здійснення відповідної оплати.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов п. 6.5.5. договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року в редакції додаткової угоди №3, строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти є таким, що настав 04.04.2017р.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч п. 6.5.5. договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року в редакції додаткової угоди №3 своє зобов'язання зі своєчасної та повної оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти не виконав, здійснивши часткову оплату рахунку №632 від 16.11.2015 року на суму 15470,00 грн, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 876 253,39 грн.

Пункт 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти за договором, відповідно до п. 6.5.5. останнього настав, приймаючи до уваги, те що доказів оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 року в розмірі 876 253,39 грн.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 7 886,28 грн інфляційних втрат та 3384,97 грн 3% річних.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо твердження скаржника як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні клопотання про проведення судової економічної експертизи, колегія суддів відзначає, що призначення експертизи є правом, а не обов'язком суду і відмова в задоволенні даного клопотання не призвела до винесення неправомірного та необґрунтованого рішення.

Крім того, колегія суддів відзначає, що скаржник не позбавлений права звернутися до суду з окремим позов про стягнення збитків понесених на думку скаржника у зв'язку порушенням встановлених договором строків закупівлі іноземної валюти.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 року у справі №910/9394/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9394/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 11.06.2018 року