ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/8710/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Литвина П.В.,

відповідача - 1 - не з'явився,

- 2 - Бузини Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Загинайко Т.В.)

від 30.11.2017,

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Кощеєв І.М., судді - Науменко І.М., Чус О.В.)

від 08.02.2018,

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до 1) публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк",

2) публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго",

про стягнення 1 791 619,01 грн,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Господарського суду Дніпропетровської області позов про стягнення солідарно із ПАТ "Акцент-Банк" та ПАТ "Чернігівобленерго" 1 000 000,00 грн заборгованості за векселем, 156 821,92 грн 6% річних та 634 797,09 грн інфляційних збитків (із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 14/4-724 від 03.11.2017).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами зобов'язань щодо сплати боргу за векселем №79.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2017 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПАТ "Акцент-Банк" та ПАТ "Чернігівобленерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 000 000,00 грн заборгованості, 156 821,92 грн відсотків та 17 352,33 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав вважати відповідачів зобов'язаними особами перед позивачем за простим векселем № 79 з урахуванням статті 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, в частині стягнення платежу у розмірі 1 000 000,00 грн та шести відсотків річних у сумі 156 821,92 грн. У стягненні 634 797,09 грн інфляційних втрат, місцевий суд відмовив, пославшись на те, що спірні правовідносин щодо стягнення заборгованості за векселем врегульовані правовими нормами, якими не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання зобов'язання за векселем.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2017 змінено.

Стягнуто з ПАТ "Чернігівобленерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 000 000,00 грн заборгованості, 156 821,92 грн відсотків.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог, пов'язаних із солідарним стягненням з ПАТ "Акцент-Банк" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 000 000,00 грн заборгованості, 156 821,92 грн відсотків та 634 797,09 грн інфляційних втрат.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог пов'язаних зі стягненням 634 797,09 грн інфляційних втрат.

Апеляційний господарський суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, вказав, що до індосаменту векселя № 79 включено застереження "без обороту на мене", тобто індосант звільнив себе від відповідальності за платіж за векселем. Новий векселедержатель погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо ПАТ "Акцент Банк".

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Верховного суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в сумі 634 797,09 грн. Підставами для часткового скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Стверджує, що зобов'язання за спірним векселем є грошовим, а тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин є обов'язковим та законним в Україні. До спірних правовідносин неможливо застосовувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 03.10.2011 у справі №45/211, оскільки обставини справи не є подібними до обставин цієї справи.

ПАТ "Чернігівобленерго" у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що спірні правовідносини сторін врегульовані вексельним законодавством, яке не передбачає стягнення інфляційних втрат, відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

ПАТ "Акцент Банк" подало до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволені касаційної скарги. Вважає, що судами постановлені рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановленого господарськими судами, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є держателем простого векселя № 79, виданого 04.05.2000 ВАТ "Чернігівобленерго", за яким останній зобов'язався сплатити "Українському кредитному банку" за пред'явленням, але не пізніше 01.01.2,00 грн.

На звороті вказаного простого векселя міститься проставлений "Українським кредитним банком" бланковий індосамент на пред'явника із застереженням "без обороту на мене". Вказаний індосамент підписаний головою правління та головним бухгалтером "Українського кредитного банку", скріплений печаткою банку.

24.04.2000 між Українським кредитним банком та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" було укладено договір №Т-102/042000, відповідно до пункту 1.1 якого сторони здійснюють обмін рівноцінних паперів, а саме - векселів, зазначених в статті 2 цього договору, на умовах, визначених цим договором. За умовами пункту 2.1 договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 банк зобов'язується передати підприємству у власність векселі, перелік яких вказаний у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються підприємству з бланковим індосаментом протягом десяти банківських днів з моменту укладення цього договору.

На виконання умов вказаного договору Українським кредитним банком було передано, а Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" прийнято вексель №79 (номінальною вартістю 1 000 000,00 грн, дата випуску 04.05.2000, із зобов'язанням заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку чи його наказу суму у розмірі 1 000 000,00 грн, за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015 в м. Чернігів), про що свідчить акт від 04.05.2000 приймання-передачі векселів до договору (а.с. 109, т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що відбулась зміна організаційно-правової форми відповідача-2 з відкритого акціонерного товариства енергопостачальна компанія "Чернігівобленерго" на публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго".

ПАТ "Акцент-Банк" є правонаступником ЗАТ "Український кредитний банк", який є правонаступником прав та обов'язків "Українського кредитного банку", який є правонаступником прав та обов'язків "Київського приватного банку "Київприватбанк", створеного рішенням установчих зборів та зареєстрованого Національним банком України 30.10.1992 за №127.

18.02.2015 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" направило на адресу ПАТ "Чернігівобленерго" листа, в якому запропонувало відповідачу-2 оплатити до 12 год. 00 хв. 18.02.2015 прості векселі згідно переліку, в тому числі простий вексель №79 від 04.05.2000, що підтверджується поштовим чеком та описом вкладення у цінний лист.

18.02.2015 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" направив ПАТ "Чернігівобленерго" телеграму з вимогою оплатити 18.02.2015 простий вексель №749. Зазначена телеграма не вручена останньому у зв'язку з відмовою від приймання, про що свідчить повідомлення поштової організації.

18.02.2015 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з метою пред'явлення до платежу простого векселя №79, відрядило до ПАТ "Чернігівобленерго" своїх представників для пред'явлення до платежу простого векселя №79, що підтверджується посвідченнями про відрядження.

Згідно акту від 18.02.2015 про відмову у допуску повноважених осіб на підприємство для пред'явлення векселів до платежу, представники позивача прибули об 11 год. 30 год. 18.02.2015 за адресою ПАТ "Чернігівобленерго" з метою пред'явлення до платежу від імені ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оригіналів векселів, зокрема №79, однак їх не було допущено на підприємство, що позбавило їх можливості надати для огляду керівнику ПАТ "Чернігівобленерго" оригіналів векселів та підписання акту пред'явлення векселів до оплати.

Позивач посилався на неоплату ПАТ "Чернігівобленерго" заборгованості за простим векселем №79. Відповідачі проти цього заперечували, що і стало причиною спору.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні", від 23.02.2006 року №3480-І// "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 № 826-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІ// "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення щодо забезпечення авалем (статті 30 - 32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Частиною 1 статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту.

Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.

Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.

Апеляційним судом правильно зазначено, що позивач є законним векселедержателем, а ПАТ "Акцент Банк", на підставі включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" є звільненим від відповідальності за платіж за векселем і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог відносно ПАТ "Акцент Банк".

Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" вжито достатньо дій з пред'явлення до оплати простого векселя №79, а ПАТ "Чернігівобленерго" стало відомо про особу векселедержателя та про вимогу сплатити за векселем обумовлену суму. Тому, ПАТ "Чернігівобленерго" мало можливість ознайомитися з оригіналом векселя, але не здійснив для цього жодних дій.

Згідно ст. 43 Уніфікованого закону, держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Статтею 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

(1) суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

(2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

(3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Відповідно до п. 5 ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті 48 і пункті 2 статті 49 Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову, відповідно.

Таким чином, є обґрунтованим висновок попередніх судів щодо стягнення з ПАТ "Чернігівобленерго" 6 % у розмірі 156 821,92 грн, нарахованих на підставі п. 2 ст. 48 Уніфікованого закону.

Крім того, судами попередніх інстанцій правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Чернігівобленерго" інфляційних втрат у розмірі 634 797,09 грн з огляду на таке.

Стаття 48 Уніфікованого закону передбачає, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Даний перелік є вичерпним.

Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, то ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до даних спірних правовідносин.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин та неможливості застосовувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 03.10.2011 у справі №45/211.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі за № 904/8710/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач