ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
07 червня 2018 р. Справа № 918/166/18
Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши матеріали позовної заяви від 19.03.2018 р. №19/03/18-01
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія"
до відповідача ОСОБА_1 підприємство "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України
про стягнення заборгованості в сумі 1 200 217,61 грн.
Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.
Від позивача: ОСОБА_2;
Від відповідача: ОСОБА_3
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 1 200 217,61 грн., з яких 728 117,93 грн. - основний борг, 65 530, 61 грн. - 3% річних, 406 569, 07 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №ПТМЦ-01/03/12-03 від 01.03.2018 р. в частині неповної та несвоєчасної оплати вартості отриманого товару. Покликаючись на ст.625 ЦК України, з огляду на прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати.
Ухвалою суду від 23 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/166/18, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 12 квітня 2018 року.
Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року відкладено підготовче засідання на 08 травня 2018 року.
08 травня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 08 травня 2018 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті на 29 травня 2018 року. У судовому засіданні було оголошено перерву до 07 червня 2018 року.
Під час розгляду спору по суті представник позивач підтримав доводи, які викладені у позовній заяві.
У свою чергу представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позову заяву. Зокрема вказав, що на думку відповідача, укладений між сторонами Договір укладений з порушенням чинного на час його підписання законодавства, та його слід вважати недійсним. Також наголошує, що заявлена до стягнення сума позову не підтверджена належними доказами та не відповідає дійсності. Вважає позов безпідставним та необгрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.
01 березня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (позивач, продавець) та ОСОБА_1 підприємством "Дослідне Господарство "Білокриницьке" НААН України (відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу № ПТМЦ 01/03/12-03 (надалі договір), відповідно до предмету якого продавець зобов'язаний поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язаний прийняти і сплатити за товарно-матеріальні цінності (надалі "товар"), згідно специфікацій на кожну окрему партію на умовах даного договору (додатків) (арк.с. 8-14).
Відповідно до пунктів 2.1.-2.2. договору ціна, кількість, асортимент товару, базис та умови поставки вказуються у специфікаціях на кожну окрему партію товару, які є невід'ємною частиною цього договору. В ціну товару входять вартість тари, упаковки, маркування та навантаження товару на базисі поставки.
Згідно наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних: №819 від 04 квітня 2012 року на суму 10 962,00 грн., №820 від 24 квітня 2012 року на суму 64 638,00 грн., №808 від 28 квітня 2012 року на суму 221 000,00 грн., №821 від 30 квітня 2012 року на суму 373 282,00 грн., №1051 від 04 травня 2012 року на суму 184 000,00 грн., №1072 від 07 травня 2012 року на суму 50 973,12 грн., №1107 від 14 травня 2012 року на суму 62 981,04 грн., №1052 від 15 травня 2012 року на суму 74 000,00 грн., №1108 від 31 травня 2012 року на суму 45 900,00 грн., №1197 від 20 червня 2012 року на суму 66 655,32 грн., №1563 від 31 серпня 2012 року на суму 25 920,00 грн., №2086 від 30 вересня 2012 року на суму 211 261,68 грн., №2084 від 30 вересня 2012 року на суму 156 138,84 грн., №2511 від 27 листопада 2012 року на суму 207 424,10 грн., №2566 від 29 листопада 2012 року на суму 5 875,00 грн., №2563 від 29 листопада 2012 року на суму 22 135,00 грн., позивач передав відповідачу товар за умовами договору №ПТМЦ-01/03/12-03 від 01.03.2012 року на загальну суму 1 782 856,10 грн. Накладні підписані зі сторони позивача та відповідача та скріплені відбитками печаток сторін (арк.с. 15-30).
Згідно пунктів 2.4.-2.5. договору покупець бере на себе зобов'язання провести оплату за поставлений товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплату за товар покупець проводить на протязі 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури згідно замовлення покупця. Для проведення оплати продавець надає покупцю: рахунок - фактуру, виписаний на покупця; видаткову та податкову накладну.
Відповідно до пункту 4.2. договору товар вважається прийнятим за кількістю в момент отримання його представником покупця від представника продавця у відповідності до видаткової накладної.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач частково розрахувався за поставлений згідно договору №ПТМЦ 01/03/12-03 товар в сумі 913 316,50 грн., що підтверджується банківською випискою від 13.08.2012 року (арк.с. 33-38).
Відтак неоплаченим відповідачем лишився поставлений товар на суму 869 539,60 грн.
Як вбачається з матеріалів справи 15 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (позивач, сторона -1) та ОСОБА_1 підприємством "Дослідне Господарство "Білокриницьке" НААН України (відповідач, сторона -2) було укладено в порядку статті 601 Цивільного кодексу України угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до предмету якої сторони маючи одна до одної однорідні зустрічні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, зокрема згідно пунктів 3, 5 угоди, оскільки зустрічні однорідні вимоги є грошовими, тобто однорідними, вказані зобов'язання сторони - 2 на користь сторони - 1 за договором купівлі-продажу №ПТМЦ-01/03/12-03 від 01.03.2012 року на суму 869 539,60 грн. є такими що припинені на суму 141 421,67 грн., відповідно заборгованість сторони - 2 на користь сторони - 1 за договором №ПТМЦ-01/03/12-03 від 01.03.2012 року становить 728 117,93 грн. (арк.с. 39-40).
Відтак, неоплаченим лишився поставлений товар на суму 728 117,93 грн., доказів сплати вказаної заборгованості відповідач суду не надав.
Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).
Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
За умовами статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з положеннями статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За умовами статті 530 ЦК України , якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 728 117,93 грн. є законними обґрунтованими, а відтак такими що підлягають до задоволення.
Як унормовано у положеннях частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (така ж позиція викладена у статті 611 ЦК України).
Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач покликаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України за прострочення грошового зобов'язання нарахував відповідачу 65 530,61 грн. - 3% річних за період з 16.03.2015 р. по 15.03.2018 р. та 406 569,07 грн. - інфляційних втрат за період з 16.03.2015 р. по 15.03.2018 р.
Здійснивши перевірку нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд прийшов до висновку про арифметичну правильність та обґрунтованість їх нарахування.
Враховуючи усе викладене вище у сукупності суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова аграрна Компанія " 728 117,93 грн. - основного боргу, 65 530, 61 грн. - 3% річних, 406 569, 07 грн. - інфляційних втрат.
Щодо обставин викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд вважає за необхідне зазначити, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за поставлений товар. Доказів щодо визнання недійсним правочину на підставі якого було поставлено товар відповідачем не надано. Більш того матеріалами справи підтверджується прийняття до виконання укладеного договору обома сторонами, та часткове виконання відповідачем умов договору, зокрема частково оплачено поставлений товар, а також укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог. Сума заборгованості відповідача підтверджується наявними доказами.
Доводи відповідача, які викладені у відзиві не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставни справи, відтак відхиляються судом.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) в сумі 18 003,30 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Позов задоволити повністю.
3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "08" червня 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.