ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про часткове задоволення скарги

04.06.2018м. ДніпроСправа № 904/8721/14
За скаргою ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА " ФАРМАЦІЯ " на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВСГТУЮ у Дніпропетровській області

у справі

за позовом ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА " ФАРМАЦІЯ " ,

м. Дніпрпетровськ

до ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ -ПІДПРИЄМЦЯ ЛИТВИНЕНКО ЄВГЕНА МИКОЛАЙОВИЧА,

м Новомосковськ

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСНА РАДА, м.Дніпропетровськ

про стягнення 4 782,48 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Ланіна К.О. довіреність № 01-Д/09 від 10.01.18;

від ДВС: Харченко Т.В. довіреність від 01.09.17;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням суду від 16.12.14 позов задоволено частково, стягнуто з ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ -ПІДПРИЄМЦЯ ЛИТВИНЕНКО ЄВГЕНА МИКОЛАЙОВИЧА на користь ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА " ФАРМАЦІЯ " суму основного боргу у розмірі 4 716,63 грн., 405,67 грн. - 3 % річних, 781,94 грн. - інфляційних втрат, судовий збір у сумі 1783,92 грн., в решті позову відмовлено. На виконання рішення господарського суду від 16.12.14 видано наказ від 05.01.15.

До господарського суду надійшла скарга ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА " ФАРМАЦІЯ " на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВСГТУЮ у Дніпропетровській області в якій він просить:

- скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.04.2018 року та визнати його незаконним;

- зобов'язати державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Харченко Т.В. прийняти до виконання наказ господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2015 року у справі № 904/8721/14 та відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року;

- направити на адресу боржника та ОКП "Фармація" копію постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року по справі №904/8721/14.

Ухвалою суду від 22.05.2018 скарга прийнята до розгляду та призначена у засідання на 04.06.2018.

У судове засідання представник скаржника (позивача) з'явився, надав пояснення по скарзі, відповів на питання.

Представник ДВС у судове засідання з'явився, проти скарги заперечив. Пояснив, що відповідно до Положення про Автоматизовану систему виконавчих проваджень №2432/5 від 05.08.2016 р. та ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Без наявності дати народження боржника винести постанову про відкриття виконавчого провадження в автоматизованій системі є технічно не можливим.

Представник відповідача (боржника) у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Розглянувши подану скаргу судом встановлено таке.

Рішенням від 16.12.2014 позов задоволено частково. На виконання рішення судом виданий відповідний наказ від 05.01.2015.

За поясненнями позивача 05.04.2018 за вих. № 04/441 ним була направлена до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області заява про відкриття виконавчого провадження відносно ФОП Литвиненко Є.М. В подальшому, 27.04.2018 державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, Харченко Т.В., на адресу стягувача було направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження"(а.с.91)-у виконавчому документі не зазначено дату народження боржника.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року зроблено висновок про те, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції, у зв'язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" орган державної виконавчої служби, приватний виконавець відмовляє у прийнятті виконавчого документа до виконання, про що протягом трьох робочих днів повідомляє стягувача у разі якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) виконавчий документ відсутній в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів;

12) виконавче провадження щодо виконання вимог, стосовно яких подано заяву (повідомлення), вже перебуває на виконанні в іншому органі державної виконавчої служби, у приватного виконавця, органі, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

13) стягувач відкликав свою заяву про примусове виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Повідомлення про повернення судового наказу від 27.04.2018 стягувачу без прийняття до виконання обгрунтовувано на відсутності в ньому дати народження боржника - фізичної особи.

Згідно Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" ідентифікаційною ознакою фізичною особою-підприємця є його ідентифікаційний код, який внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Такий ідентифікаційний код є в наказі господарського суду по справі №904/8721/14.

Виходячи зі змісту положень ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», дана стаття оперує термінами: юридична особа, фізична особа-підприємець, та фізична особа.

За змістом положень п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», така ідентифікуюча ознака боржника, як дата його народження, застосовується по відношенню до боржника - фізичної особи. Однак боржником за наказом господарського суду виданим у даній справі, є фізична особа-підприємець.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами скаржника та вважає, що державним виконавцем порушено обов'язок щодо прийняття судового наказу у встановленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку до виконання.

Тому, вимога скаржника про скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.04.2018 року та визнання його незаконним є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо інших вимог скаржника слід зазначити.

Відповідно до пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється. Тому, в цій частині вимог слід зобов'язати державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Харченко Т.В. прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2015 року у справі № 904/8721/14 відповідно до вимог чинного законодавства та повідомити про це стягувача у встановленому чинним законодавством порядку, шляхом надіслання відповідного документу.

Керуючись ст.ст. 232 - 236, 342 - 345 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА " ФАРМАЦІЯ " на дії державного виконавця державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.04.2018 року та визнати його незаконним.

Зобов'язати державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Харченко Т.В. прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2015 року у справі № 904/8721/14 відповідно до вимог чинного законодавства та повідомити про це стягувача у встановленому чинним законодавством порядку, шляхом надіслання відповідного документу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, але може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07.06.2018.

Суддя М.О. Ніколенко