ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018 Справа № 917/386/18

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд", Саперно-Слобідський проїзд, 4, м. Київ 39, 03039

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТБК "Будпостач", провул. Великий, 6, оф.1, м. Полтава, Полтавська область, 36000

про стягнення 419 632,88 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Стельмах А.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Обставини справи : розглядається позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" про стягнення з "ТБК "Будпостач" 419 632,88 грн. заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами Договору поставки № 01/25/17 від 12.12.2017 р.

10.04.2018 року ухвалою Господарського суду Полтавської області відкрито провадження у справі № 917/386/18 та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 08.05.2018 року.

25.04.2018 р. через канцелярію Господарського суду Полтавської області відповідач надав суду відзив на позов (вх. № 4197), згідно якого зазначає, що станом на 25.04.2018 р. фактична заборгованість відповідача перед позивачем складає 342 298,53 грн., з огляду на що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому відповідач повідомляє суд, що заборгованість виникла в зв'язку з відсутністю коштів на підприємстві відповідача, але ним вживаються всі необхідні заходи для погашення заборгованості.

Всупереч приписам ст. 165 ГПК України відповідачем не подано суду доказів направлення копії відзиву позивачу.

31.05.2018 року від позивача по електронній пошті на адресу суду надійшов лист за підписом директора, оригінал листа аналогічного змісту за підписом представника позивача було подано також в судовому засіданні 31.05.2018 року. Так, у листі позивач вказує, що 28.03.2018 (після подання позову TOB «Метал Холдінг Трейд») Відповідач - TOB «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДПОСТАЧ» в рахунок зменшення заборгованості за поставлений товар сплатив 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень нуль копійок), що підтверджується випискою банку AT «ОТП» по особовому рахунку ПФ TOB «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД» від 28.03.2018. Відтак, станом на 30.05.2018 сума основного боргу TOB «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДПОСТАЧ» перед TOB «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД» за поставлений товар становить 342 298,53 грн.

Відтак, керуючись ст. 46,129,130 ГПК України, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості після пред'явлення позову, а саме сплачено 20 000, 00 грн. в рахунок зменшення суми основної заборгованості, та з урахуванням того, у разі не підтримання позивачем частини своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача, TOB «Метал Холдінг Трейд» просить суд стягнути:

- з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДПОСТАЧ» () на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД» () суму основного боргу за Договором поставки № 01/25/17 від 12.12.2017, що складає 342 298,53 грн., 5150,68 грн., - інфляційних нарахувань, 1312,00 грн. - 3% річних, 14 641,82 грн. - пені, 36 229,85 грн. - штрафу.

- стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДПОСТАЧ» () на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД» () судові витрати у розмірі 6294,49 грн.

07.06.2018 року від позивача до суду по електронній пошті надійшов лист, а 11.06.2018 року надійшов оригінал вказаного листа, в якому позивач зазначає, що на підставі ст. 46,191 ГПК України вважає за доцільне відмовитись від частини позовних вимог щодо стягнення основного боргу за поставлений товар в сумі 20000 грн., в зв'язку зі сплатою їх відповідачем. Таким чином, позивач просить суд:

- прийняти відмову позивача від позову від позову в частині стягнення з відповідача стягнення 20000 грн. основного боргу;

- закрити провадження в частині стягнення з відповідача стягнення 20000 грн. основного боргу;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за Договором поставки № 01/25/17 від 12.12.2017, що складає 342 298,53 грн., 5150,68 грн., - інфляційних нарахувань, 1312,00 грн. - 3% річних, 14 641,82 грн. - пені, 36 229,85 грн. - штрафу та судові витрати.

Згідно приписів ч.1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Заява позивача про відмову від частини позовних вимог підписана керівником підприємства, не порушує нічиїх прав та обов'язків.

З урахуванням наведеного суд приймає відмову позивача в цій частині позовних вимог та розглядає позовні вимоги з урахуванням вказаної відмови.

Представники учасників справи представництво у судове засідання не забезпечили, були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Також слід зазначити, що можливість суду розглянути справу за наявними в ній матеріалами передбачено ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив:

12 грудня 2017 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" в особі директора Полтавської філії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" ОСОБА_2, який діє на підставі Положення про філію та Довіреності (постачальник, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "Будпостач" (покупець, відповідач) було укладено Договір поставки № 01/25/17 (Договір).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов Договору протягом 2018 року Постачальником було передано у власність Покупця Товар на загальну суму 743 424,03 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання виконав не в повному обсязі, отриманий Товар оплатив частково, станом на час звернення до суду сума основного боргу відповідача перед позивачем за Договором № 01/25/17 становить 342 298,53 грн.

На підставі п.5.2, 5.3 Договору позивач також нарахував та заявив до стягнення 14 641,82 грн. - пені та 36 229,85 грн. - штрафу, а також 5150,68 грн., - інфляційних нарахувань, 1312,00 грн. - 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з посиланням на ст.ст.193, 216, 218 ГК України та ст.ст. 14, 525, 526, 610, 611, 612, 692 ЦК України позивач просив суд задовольнити його вимоги.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, 12 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки № 01/25/17 (арк. справи 11).

При укладенні договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- Згідно з п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується протягом строку дії Договору, в порядку і на умовах, встановлених цим Договором, продати та передати у власність Покупця металопродукцію (Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього Договору.

- відповідно до п. 1.2. Договору ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура Товару, що поставляється за цим Договором, визначається в Специфікаціях або рахунках-фактурах Постачальника, які є невід'ємними частинами цього Договору.

- згідно з п. 3.1. Договору, Постачальник зобов'язується передати Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти в пункті поставки Товару (п. 2.1. Договору), погоджений для поставки Товар протягом 3 (трьох) робочих днів з дати виставлення рахунку-фактури на погоджену Сторонами поставку партії Товару, якщо інше не зазначено у Специфікації.

- пунктом 4.3. Договору передбачено, що покупець сплачує вартість поставленої партії Товару протягом 21 календарного дня з дати поставки відповідної партії Товару, якщо інше не зазначено у рахунку-фактурі/Специфікації.

- Згідно п. 2.2. Договору Товар вважається поставленим Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної на відповідну партію Товару.

Сторонами підписано специфікації № ППЛ-0000005 від 10.01.2018 та № ППЛ-0000053 від 11.01.2018, та Постачальником виставлені рахунки на оплату № ППЛ-0000017 від 30.01.2018 та № ППЛ-0000076 від 31.01.2018 ( арк. справи 12-15).

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Судом встановлено, що на виконання Договору протягом 2018 року Постачальником було передано у власність Покупця Товар на загальну суму 743 424,03 грн. (сімсот сорок три тисячі чотириста двадцять чотири гривні три копійки), що підтверджується підписаними Сторонами видатковими накладними № ППЛ-0000004 від 10.01.2018, № ППЛ-0000006 від 11.01.2018, ППЛ-0000037 від 01.02.2018, ППЛ-0000038 від 01.02.2018. ( арк. справи 16-19).

Відповідач отримав товар через представника за довіреностями ( арк. справи 20-21).

Взяті на себе зобов'язання оплатити товар на умовах договору відповідач виконав неналежним чином, отриманий товар оплатив частково на суму 401125,50 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку ( арк. справи 24-33).

Отже, сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 342 298,53 грн., що не заперечується відповідачем у відзиві та підтверджується підписаним сторонами актом звірки, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи ( арк. справи 58).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобовязання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 5150,68 грн. та 3 % річних в розмірі 1312 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.2. Договору, за порушення строків оплати Товару, встановлених п. 4.З. цього Договору та додатках до нього Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання зобов'язання, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення.

Згідно статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 14641,82 грн. пені.

Відповідно до п. 5.З. Договору, крім сплати пені Покупець, за умови прострочення строків оплати більше ніж на 30 календарних днів, сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченого Товару, що за розрахунками позивача складає 36 229,85 грн.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору, Цивільного кодексу України та Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Суд погоджується з розрахунком пені та щтрафу, наданим позивачем і вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму основного боргу за Договором поставки № 01/25/17 від 12.12.2017, що складає 342 298,53 грн., 5150,68 грн., - інфляційних нарахувань, 1312,00 грн. - 3% річних, 14 641,82 грн. - пені, 36 229,85 грн. - штрафу є обґрунтованими, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 20000 грн. суд закриває провадження у справі в зв'язку з відмовою позивача від позову на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43,129,191,231 ( п. 4 ч.1) 232-233,237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2 . Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "Будпостач" (провул. Великий, 6, оф.1, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 37306066) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" ( Саперно-Слобідський проїзд, 4, м. Київ, 03039 , ідентифікаційний код 37412768) 342 298,53 грн. основного боргу, 5150,68 грн., - інфляційних нарахувань, 1312,00 грн. - 3% річних, 14 641,82 грн. - пені, 36 229,85 грн. - штрафу, 5994,49 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. Закрити провадження в частинні позовних вимог про стягнення 20000 грн. основного боргу.

Рішення підписано 11.06.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Тимощенко О.М.