ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. Справа № 914/2695/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Мазепа Н.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № посвідчення серії ЛВ №0127 від 14.02.18;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № б/н від 08.02.18;

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів, № 09-2082 від 11.04.2018р. (вх. № 01-05/1234/18 від 20.04.18)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2018р. (суддя Бортник О.Ю., повне рішення складено 04.04.2018р.)

у справі № 914/2695/17

за позовом: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Голс, м. Дубляни Жовківського району Львівської області

про: стягнення 141 362, 54 грн.

В С Т А Н О В И В:

21.12.2017року Державна екологічна інспекція у Львівській області звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Голс», 141362,54 грн. збитків. Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок проведення 10.03.2017 23.03.2017 року планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства (Акт перевірки № 112/03/258) встановлено, що відповідач з 08.06.2013 року по 31.12.2013 року здійснював самовільний забір підземних прісних вод без дозволу на спеціальне водокористування. Протягом згаданого вище періоду часу відповідачем, на думку позивача, самовільно видобуто 39131,5 м куб. підземних прісних вод із власного водозабору, що є порушенням вимог ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України. Такими діями відповідача, на думку позивача, заподіяно державі збитків в розмірі 141362,54 грн. Позивач у позовній заяві посилається на норми ст.ст. 2, 50 Водного кодексу України, ст.ст. 20-2, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 69-1 Бюджетного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.04.2018р. у справі № 914/2695/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що враховуючи норми пунктів 2 - 5 Критеріїв розподілу суб'єктів господарювання за ступенем ризику їх господарської діяльності, позивач міг довідатись про порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства в частині видобутку прісної води без спеціального дозволу за період часу з 08.06.2013 р. по 31.12.2013 р. після спливу одного року з дати закінчення планової перевірки відповідача, оформленої Актом № 543/04/575 (05.04.2013 р.), а саме: з 06.04.2014 р. Тоді як з позовом позивач звернувся до суду 19.12.2017 р., що підтверджується штемпелем поштового відділення на поштовому конверті 454. Таким чином, позивачем подано позов у справі після спливу позовної давності, строк якої встановлено статтею 257 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 02.04.2018р. у справі № 914/2695/17, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2018р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що при винесенні рішення судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

При цьому, скаржник звертає увагу на те, що ТзОВ «Голс» не було включено в порядок визначений для здійснення Державною екологічною інспекцією перевірок з 2013 р. по 2016р., чим не було порушено норми чинного закону, оскільки відповідно до чинної на момент перевірки Постанови КМУ № 212 «Про затвердження критеріїв розподілу субєктів господарювання за ступенем ризику їх господарської діяльності для навколишнього середовища та періодичності здійснення заходів державного нагляду» планові заходи державного нагляду за діяльністю субєктів господарювання проводяться: з високим ступенем ризику не частіше одного разу на рік. Тому, Державна екологічна інспекція не порушила норми чинного законодавства та здійснила планову перевірку у Товаристві в 2017 р., іншими нормами закону не передбачено обовязок для інспекції здійснювати планову перевірку на наступний рік. Скаржник стверджує, що Держекоінспекції згідно чинного законодавства не могло бути відомо про порушення ТзОВ «Голс» швидше ніж проведена планова перевірка в 2017 році.

29.05.2018р. до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив б/н, б/д (вх. № 01-04/3242/18 від 29.05.18) на апеляційну скаргу в якій просить рішення Господарського суду Львівської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, у звязку з тим, що позивачем подано позов у справі після спливу позовної давності, строк якої встановлено ст. 257 ЦК України.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2018р. без змін, а апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною екологічною інспекцією у Львівській області за результатами планової перевірки складено акт від 10.03.-23.03.2017 року № 112/03/258 дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю «Голс» .

В даному акті встановлено, що відповідачем за період 08.06.2013 р. по 31.12.2016 р. здійснено самовільний забір підземних прісних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

Крім того, у вищезазначеному акті перевірки зазначено, що позивач надає платні послуги по забезпеченню водою та прийманню стічних вод до каналізаційної мережі. Кількість абонентів ТзОВ «Голс» становить: 582 - фізичні осіби, 1 -бюджетна установа та 13 юридичних осіб (довідка № 11/03-2017 від 20.03.2017р.).

Також, в акті встановлено, що з 08.06.2013р. підприємством здійснюється забір прісних вод без дозволу на спеціальне водокористування. Виявлений факт є порушенням прав державної власності на води та вимог ст. 6,44,48,49,110 ВК України.

Згідно довідки від 10.03.2017 р. ТзОВ «Голс» повідомило Державну екологічну інспекцію Львівської області, що в період з 08.06.2013р. по 31.12.2016р. підприємством було піднято та використано 297 131, 5 м3 підземних вод, а саме: 2013 рік - 39 131,5 м куб., 2014 рік 76 000, 0 м куб., 2015 рік 91 000, 0 м куб., 2016 рік 91 000, 0 м куб.. Дане твердження також відображене в акті планової перевірки № 112/03/258.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено Розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем з власного підземного водозабору, розташованого на території м. Пустомити, водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування (підземні води) за період з 08.06.2013 р. по 31.12.2013 р.

При здійсненні розрахунку позивач виходив з того, що за період з 08.06.2013 р. по 31.12.2013 р. відповідачем забрано 39131,5 м3 підземних вод. У відповідності до ОСОБА_1 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 (із змінами та доповненнями), позивач розрахував, що розмір збитків, заподіяних державі відповідачем внаслідок вищенаведеного порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів. Розмір збитків за період з 08.06.2013 р. по 31.12.2013 р. склав 141362,54 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем надіслано на адресу відповідача претензію № 31 від 29.03.17 разом з вищезазначеним Розрахунком про відшкодування збитків в сумі 141362,54 грн.

Крім того, до 2017 року позивачем проводилась планова перевірка відповідача з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства протягом 18.03.2013 р. по 05.04.2013 р., про що складено акт № 543/04/575, а також з 20.11.2013 р. по 28.11.2013 р. проводилась позапланова перевірка. За результатами позапланової перевірки складено Акт № 2343/04/1945. Копії актів наявна в матеріалах справи.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 48, ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб. Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно з п. 9 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобовязані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Порядок видачі, переоформлення та анулювання дозволу на спеціальне водокористування (далі - дозвіл) регламентовано Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06 вересня 2005 року №2806-IV, а також Порядком погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, що затверджений постановою КМУ від 31 березня 2002 року № 321 та Положенням про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, що затверджене постановою КМУ від 10 серпня 1992 року № 459 в частині, що не суперечить вказаному Закону.

З урахуванням наведеного, факт про самовільне водокористування прісних підземних вод (без чинного дозволу на спеціальне водокористування) відповідачем встановлений матеріалами перевірки, проведеної Державною екологічною інспекцією у Львівській області у період 08.06.2013 р. по 31.12.2016 р.

Згідно статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст.1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як вбачається із змісту п. 1.6. Роз'яснення від 27.06.2001 № 02-5/744 ВГСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та виною відповідача. До позовної заяви повинен бути доданий обґрунтований розрахунок суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення вищезазначеного законодавства, повинна відшкодуватися в розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності відповідача є забір, очищення та постачання води.

У матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані докази, які б спростовували встановлений позивачем факт видобутку та використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Голс» 39131,5 м куб. підземних вод за період з 08.06.2013 р. по 31.12.2013 р. за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, а також заподіяння внаслідок такого правопорушення державі збитків.

Крім того, в матеріалах справи також відсутні та відповідачем суду не надані докази, які б спростовували обґрунтованість та правильність здійсненого позивачем розрахунку збитків у розмірі 141362,54 грн., заподіяних відповідачем внаслідок видобутку підземних вод без спеціального дозволу. Розмір та правильність обчислення позивачем розміру збитків відповідачем не заперечувались та не оспорювалась.

Таким чином, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що враховуючи здійснення відповідачем у період з 08.06.2013 р. по 31.12.2013 р. забору підземних прісних вод у кількості 39131,5 м куб. без дозволу на спеціальне водокористування, позовні вимоги про стягнення завданих відповідачем державі збитків, спричинених таким забором прісних вод у окреслений вище період часу, є підставними та обґрунтованими.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано заяву про застосування судом позовної давності у даній справі, зокрема наслідків її спливу.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011, Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Пунктом 6 згаданого Положення, для виконання покладених на Держекоінспекцію України завдань, їй надано право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження.

Процедура проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів визначена Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженим наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 №464 (далі за текстом Порядок № 464).

Згідно з п. 2.1 Порядку № 464 періодичність здійснення перевірок визначається відповідно до Критеріїв розподілу суб'єктів господарювання за ступенем ризику їх господарської діяльності для навколишнього природного середовища та періодичність здійснення заходів державного нагляду (контролю), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 №212. Із урахуванням екологічної ситуації в районі розташування об'єкта перевірки, ступеня і характеру його впливу на навколишнє природне середовище планові заходи державного нагляду (контролю) за діяльністю суб'єктів господарювання проводяться: з високим ступенем ризику - не частіше одного разу на рік, із середнім ступенем ризику - не частіше одного разу на два роки, з незначним ступенем ризику - не частіше одного разу на три роки.

Згідно з абзацом першим пункту 4 Критеріїв критеріями віднесення субєктів господарювання до групи субєктів з незначним ступенем ризику є наявність в них обєктів, що не належать до високого або середнього ступеня ризику для навколишнього природного середовища та не підлягають державному обліку.

Така ж норма викладена і у Методиках розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), а також уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2013 р. № 752. Постановою Кабінету Міністрів України № 362 від 24.05.2017 року внесенні зміни до цієї ОСОБА_1 та встановлена періодичність перевірок для підприємств з високим ступенем ризику - не частіше одного разу на два роки. Проте станом на 2013 рік та до 30.05.2017 р. (дата набрання чинності постановою № 362 від 24.05.2017 р.) діяла правова норма, якою передбачалась періодичність проведення перевірок суб'єктів господарювання, що віднесені до високого ступеня ризику, - не частіше ніж один раз на рік.

Згідно планів заходів з виконання покладених на Державну екологічну інспекцію у Львівській області завдань на 1 квартал 2013 року та на І квартал 2017 року ТзОВ «Голс» віднесено до субєктів господарювання з високим ступенем ризику для навколишнього природного середовища.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 та пункту 5 Критеріїв у разі коли суб'єкт господарювання може бути віднесений одночасно до двох груп за ступенем ризику господарської діяльності для навколишнього природного середовища, він відноситься до групи з вищим ступенем ризику. Планові заходи державного нагляду (контролю) за діяльністю суб'єктів господарювання проводяться: з високим ступенем ризику - не частіше одного разу на рік, із середнім ступенем ризику - не частіше одного разу на два роки, з незначним ступенем ризику - не частіше одного разу на три роки.

Враховуючи норми пунктів 2 - 5 Критеріїв розподілу суб'єктів господарювання за ступенем ризику їх господарської діяльності, позивач міг довідатись про порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства в частині видобутку прісної води без спеціального дозволу за період часу з 08.08.2013 р. по 31.12.2013 р. після спливу одного року з дати закінчення планової перевірки відповідача, оформленої актом № 543/04/575 від 05.04.2013р., а саме: з 06.04.2014р.. Дане свідчить про можливість позивача дізнатися про порушення з боку відповідача раніше ніж з моменту проведення планової перевірки у 2017 році.(Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 30 березня 2017 року № 914/1743/16).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Проте Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України. Загальна позовна давність статтею 257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається, з Постанови ВСУ від 18.11.2015 року № 3-1033гс15: час порушення природоохоронного законодавства визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення. Факт усунення порушення може бути підтверджений, зокрема отриманням відповідного дозволу.

Використання спеціально водокористування без відповідного дозволу є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення шкоди, завданої таким правопорушенням, виникає кожен день з моменту виявлення до моменту його усунення.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна екологічна інспекція виявила правопорушення під час перевірки від 23.03.2017р., а саме: здійснення забір прісних підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування з 08.06.2013р. по 31.12.2013р.

Однак, оскільки позовну заяву подано до суду 19.12.2017 р., що підтверджується штемпелем поштового відділення на поштовому конверті 454, то з урахуванням трирічного строку позовної давності у спорі, що виник між сторонами, збитки могли бути заявлені до стягнення у межах цього строку: з 20.12.2014 року по 23.03.2017р.(Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 18.11.2015 року у справі № 3-1033гс15).

Таким чином враховуючи все вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем подано позов у справі після спливу позовної давності, строк якої встановлено статтею 257 Цивільного кодексу України, що згідно з ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові.

Також, колегія суддів погоджується з правомірним висновком місцевого господарського суду, що мораторій на проведення перевірок, почав діяти з серпня 2014 року, а відповідно до п. 3.2. Порядку № 464 планова перевірка здійснюється відповідно до квартального плану діяльності органу Держекоінспекції. Таким чином позивач у першому або другому кварталі 2014 р. мав право запланувати проведення планової перевірки відповідача у ІІ кварталі 2014 року, оскільки про запровадження мораторію у першому півріччі 2014 року ще відомо не було. Мораторій запроваджено згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року.

Крім того, посилання відповідача на те, що позивач, здійснюючи перевірку в листопаді 2013 року, міг дізнатися та дізнався про закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування, є безпідставними, з врахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка відповідача у листопаді 2013 р. була позаплановою, про що зазначено у акті перевірки № 2343/04/1945. Відповідно до п. 3.6. Порядку № 464 позапланова перевірка проводиться, зокрема за необхідності перевірити виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом Держекоінспекції.

З акту позапланової перевірки вбачається, що в ході її проведення перевірялось виконання відповідачем припису від 10.04.2013 р. № 351/04, складеного за результатами планової перевірки від 18.03.-05.04.2013 р.

Однак, у ході цієї позапланової перевірки факт забору відповідачем прісних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування встановленим не був та припис з цього приводу не видавався.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, позивач не мав необхідності перевіряти наявність у відповідача такого дозволу станом на листопад 2013 р. У Приписі відповідача № 1094-04 від 29.11.2013 р. йдеться про необхідність отримання відповідачем дозволу на користування надрами. У п. 4 цього Припису йдеться про необхідність дотримання позивачем умов, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, а не про відсутність такого дозволу у відповідача.

За таких обставин відсутні підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального або з порушенням норм процесуального права.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, враховуючи вищенаведене не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2018р. в справі за номером 914/2695/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів, № 09-2082 від 11.04.2018р. - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду в порядку встановленого ст.ст.287,288 ГПК України.

Повний текст постанови оформлено і підписано відповідно до вимог ст.282 ГПК України 01.06.2018 року.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Костів Т.С.

Суддя Желік М.Б.