КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. Справа№ 910/9306/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Зеленіна В.О.

за участю секретаря судового засідання: Сотнікової І.О.

у присутності представників сторін:

від позивача: Дубовий О.В. - довіреність № 89 від 15.09.17

від відповідача: ОСОБА_3 - ордер серії КС № 276244 від 14.05.18

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Державної організації „Українське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року

у справі № 910/9306/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Державної організації „Українське агентство з авторських та суміжних прав"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5

про стягнення 20 527,69 грн.

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної організації „Українське агентство з авторських та суміжних прав"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Державна організація „Українське агентство з авторських та суміжних прав" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ФОП ОСОБА_4, в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 12 383,59 грн. основного боргу, 1 500,00 грн. штрафу, 1 889,09 грн. пені, 4 302,97 грн. інфляційних втрат та 452,04 грн. 3 % річних.

Позов обґрунтовано обставинами порушення відповідачем зобов'язань за Ліцензійним договором від 21.05.2013 року № БВ-21/13 щодо своєчасної та повної сплати суми авторської винагороди.

В свою чергу, у липні 2016 року ФОП ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою, в якій просила суд визнати недійсним Ліцензійний договір від 21.05.2013 року № БВ-21/13.

Зустрічний позов обґрунтовано обставинами вчинення спірного правочину не ФОП ОСОБА_4 та непогодження нею цього договору, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року, первісний позов задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення первісного позову, суди попередніх інстанцій виходили з обставин порушення ФОП ОСОБА_4 укладеного 21.05.2013 року з ДО „Українське агентство з авторських та суміжних прав" Ліцензійного договору № БВ-21/13 в частині своєчасної та повної сплати суми авторської винагороди за період з 21.05.2013 року по 31.03.2016 року.

Водночас, відхиляючи доводи зустрічного позову щодо непогодження ФОП ОСОБА_4 спірного ліцензійного договору, суди попередніх інстанцій виходили з обставин скріплення цього договору відтисками печатки ФОП ОСОБА_4

Постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 року у справі №910/9306/16 скасовано, а справу №910/9306/16 направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд з підстав передчасності та недостатньої обґрунтованості висновків судів попередніх інстанції щодо погодження ФОП ОСОБА_4 оспорюваного Ліцензійного договору від 21.05.2013 року №БВ-21/13, а відтак і його дійсності.

В подальшому, при новому розгляді судом було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, а також витребувано у ДПІ у Шевченківському районі Головного управління юстиції Державної фіскальної служби у місті Києві документи, що містяться у реєстраційній справі платника податків ФОП ОСОБА_4.

За наслідком нового розгляду заявлених вимог, рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року у справі № 910/9306/16 у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним Ліцензійний договір № БВ-21/13 від 21.05.2013 року. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано доведеністю відповідачем належними засобами доказування, що Договір вона особисто не підписувала, а наявний на Договорі підпис вчинений особою, яка не є працівником відповідача, як ФОП, відтак не мала права підписувати Договір від імені відповідача, при цьому Договір не був у подальшому схвалений позивачем, що є підставою для визнання його недійсним.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач за первісним позовом звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року повністю та прийняти нове, яким задовольнити первісний позов ДО „Українське агентство з авторських та суміжних прав" та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Гончаров С.А., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ДО „Українське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року у справі № 910/9306/16 залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 10 днів з дня отримання відповідної ухвали.

Згідно відомостей, які містяться на зворотньому поштовому повідомленні, уповноважена особа скаржника отримала копію вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції 05.04.2018 року.

10.04.2018 року, згідно відтиску поштового штемпелю на конверті, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали суду від 03.04.2018 року подано оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДО „Українське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року у справі № 910/9306/16, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 15.05.2018 року за участю повноважних представників сторін та третьої особи.

Судове засідання, призначене на 15.05.2018 року, не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого судді Остапенка О.М. у відпустці.

Після виходу головуючого судді Остапенка О.М. з відпустки ухвалою суду від 16.05.2018 року розгляд справи призначено на 24.05.2018 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні 24.05.2017 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року повністю та прийняти нове, яким задовольнити первісний позов ДО „Українське агентство з авторських та суміжних прав" та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на направляла.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

24.05.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ДО „Українське агентство з авторських та суміжних прав" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі ліцензійного договору від 21.05.2013 року між ДО „Українське агентство з авторських та суміжних прав" (Позивач) та ФОП ОСОБА_4 (Відповідач, Користувач) за №БВ - 21/13 (далі - Договір), позивач, від імені авторів та їх правонаступників, включаючи іноземних, надає Користувачеві на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару позивача, на території кафе „ІНФОРМАЦІЯ_2", АДРЕСА_1, а Користувач зобов'язується за надане право виплачувати Позивачу авторську винагороду (роялті) відповідно до даного Договору та Закону.

Згідно з п. 2.4 Договору, сторони домовились, що сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується Користувачем за надання невиключного права на публічне виконання творів з репертуару позивача становить: 1% від доходів Користувача при безкоштовному вході, але не менше ніж 960 грн. за один календарний квартал. Сторони погодили, що сума авторської винагороди, визначена у п. 2.4. Договору, не залежить від тривалості та кількості використання творів.

За умовами п. 2.5 Договору, Користувач зобов'язується вести точний облік творів та їх авторів і не пізніше 20-ого числа після закінчення кожного місяця: перерахувати на поточний рахунок Позивача авторську винагороду, визначену в п. 2.4 даного Договору (п. 2.5.1 Договору); надати позивачу безпосередньо або через Представника звіт про публічно виконані твори (далі - Звіт) за формою, наведеною у Додатку 1 до даного Договору, та в електронному вигляді за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (п. 2.5.2 Договору); надати позивачу належним чином завірені копії документів бухгалтерської звітності з відміткою державного органу (статистики, державної податкової служби) про прийняття за відповідний звітний період згідно з Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, затвердженими наказом Міністерства фінансів України № 87 від 31.03.1999 (п. 2.5.3 Договору); надіслати Позивачу належним чином заповнений та підписаний Акт про виплату авторської винагороди в 2-ох примірниках за формою, наведеною у Додатку 2, який після перевірки зазначеної в ньому інформації щодо перерахування коштів підписується Позивачем, після чого 1 (один) примірник повертається Користувачу (п. 2.5.4 Договору).

Відповідно до ст. 1108 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності).

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 440 ЦК України та ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права", майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

За приписами статей 31, 32, 33 вказаного Закону, використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про авторське право та суміжні права", публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Відповідно до статті 45 вказаного Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом „г" ч. 1 ст. 49 цього ж Закону, організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень.

При цьому, документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України „Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивач є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 року №19/2011.

Залученими до справи доказами підтверджено, що передбачена умовами Договору винагорода (роялті) за період 21.05.2013 року по 31.03.2016 року позивачу від відповідача не надходила.

Разом з тим, відповідач стверджує, що Договір нею не укладався, а обставина скріплення його печаткою відповідача не є обставиною його укладення, оскільки про укладення правочину свідчить його підписання уповноваженою на це особою. Тобто, відповідач вважає, що Договір не є укладеним між нею та позивачем.

Як встановлено судом, у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача із заявами до відповідних правоохоронних органів щодо незаконного використання її печатки, яка проставлена на Договорі, третіми особами, проте саме проставлення печатки на будь-якому документі не є свідченням того, що власник печатки надавав згоду на її проставлення, або проставляв її особисто. Згідно чинного законодавства поставлення печатки не прирівнюється до підписання особою документу.

При цьому, судом першої інстанції правомірно враховано, що відповідно до висновку проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи, який міститься в матеріалах справи підпис на Договорі вчинений не ОСОБА_4, а іншою особою.

За приписами ч. 8 ст. 181 ГПК України у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як вбачається із вступної частини Договору, особою, яка виступає від імені відповідача (ОСОБА_4) у цьому договорі, вказана „директор ОСОБА_5".

Враховуючи наведене, при направленні даної справи на новий розгляд, Вищий господарський суд України у постанові від 01.08.2017 року вказав на необхідність встановлення обставини та надання оцінки доводам сторін щодо:

- наявності повноважень та обсягу повноважень визначеної у Договорі особи (директора ОСОБА_5) на вчинення спірного правочину від імені Відповідача, у т.ч. перебування у трудових відносинах з останньою тощо;

- вчинення сторонами Договору фактичних (конклюдентних) дій на виконання Договору, які можуть свідчить про прийняття Договору до виконання;

- встановлення особи, яка фактично здійснювала діяльність у спірний період з 21.05.2013 по 31.03.2016 на території кафе „ІНФОРМАЦІЯ_2", АДРЕСА_1, у т.ч. з публічного виконання творів, повноваження щодо управління правами яких належить до Позивача.

На виконання зазначених вказівок судом встановлено наступне.

Так, щодо вчинення сторонами Договору фактичних (конклюдентних) дій на виконання Договору, які можуть свідчити про прийняття Договору до виконання, то суд зазначає, що на відповідача, як Користувача за Договором, окрім сплати авторської винагороди (обставину несплати якої сторони не заперечують), покладено обов'язки з вчинення наступних дій:

- ведення обліку творів та їх авторів;

- надання безпосередньо або через представника звітів про публічно виконані твори;

- надання належним чином завірених копій документів бухгалтерської звітності з відміткою державного органу (статистики, державної податкової служби) про прийняття за відповідний звітний період згідно з Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку;

- надіслання належним чином заповненого та підписаного акта про виплату авторської винагороди.

Відтак, випадок вчинення саме будь-якої з наведених вище дії у розумінні умов Договору та ст. 181 ГК України, ст. 241 ГК України, був би вчиненням фактичних дій по виконанню, а отже і по схваленню Договору Відповідачем (конклюдентна дія). Натомість, проставлення відтиску печатки на Договорі, усупереч посиланням позивача, такою дією на схвалення правочину не є, а сам по собі відтиск печатки ОСОБА_4, як ФОП, на спірному Договорі, за наявності встановленого факту не підписання нею цього Договору, не є достатньою обставиною, яка могла б свідчити про підписання підприємцем Договору.

Обставина, що згідно ДСТУ 4163-2003 передбачено засвідчення відбитком печатки підпису уповноваженої особи не доводить, що на Договорі було вчинено підпис уповноваженою особою. Тобто ДСТУ передбачаю таку правомірну поведінку як загальне правило, проте не доводить обставину правомірної поведінки (посвідчення печаткою підпису саме відповідальної особи) саме у спірному випадку.

При цьому, предметом даного спору не є відповідальність відповідача за незбереження печатки, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Відсутність посилань відповідача на перевищення ОСОБА_5 повноважень не доводить факту наявності таких повноважень взагалі, і також не доводить наявність трудових відносин між ОСОБА_5 та відповідачем, як ФОП, та зокрема, за відсутності наявного у матеріалах справи документального підтвердження уповноваження відповідачем, як ФОП, ОСОБА_5 на підписання Договору, та за відсутності документального підтвердження трудових відносин між ОСОБА_5 та Відповідачем, як ФОП.

Твердження скаржника, що саме ОСОБА_5 підписала спірний Договір, є припущеннями, оскільки не підтверджені відповідними доказами. В той же час, наявною у справі експертизою доведено вчинення підпису не відповідачем, проте це експертне дослідження не доводить вчинення підпису ОСОБА_5

Крім того, позивач також посилається на співпрацю вказаних осіб у межах інших юридичних осіб, зокрема відповідно до інформації з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_5 вказана як керівник ТОВ „Біла ведмедиця", засновником якого вказана ОСОБА_4, а ТОВ „Біла ведмедиця" вказана засновником ТОВ „В К Інвест", кінцевим бенефіціаром якого вказана ОСОБА_4).

Водночас, сама по собі обставина, що відповідач та ОСОБА_5 співпрацювали в іншій юридичній особі не доводить, що ОСОБА_5 була найманим працівником відповідача, саме як ФОП, або що останню було уповноважено відповідачем, як ФОП, на укладення Договору.

При цьому, обставина, що ТОВ „В К Інвест" та відповідач вказали, та зокрема, відповідач у одній з декларацій, місце здійснення діяльності - АДРЕСА_1, яке вказано у Договорі, не доводить, що Відповідач фактично здійснював діяльність у спірний період з 21.05.2013 року по 31.03.2016 року на території кафе „ІНФОРМАЦІЯ_2", АДРЕСА_1, у т.ч. з публічного виконання творів, повноваження щодо управління правами яких належить до позивача, оскільки будь-які докази фактичного здійснення такої діяльності у справі відсутні. Не надано відповідних доказів і суду апеляційної інстанції.

Посилання на наявність одного й того ж КВЕД у відповідача та у ТОВ „В К Інвест" відхиляються судом, оскільки законом не заборонено мати однакові КВЕД двом особам, що здійснюють підприємницьку діяльність.

Приналежність Відповідача, саме як ФОП, до кафе під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_2", за вказаною у Договорі чи за будь-якою іншою адресою, документально також не підтверджено.

Щодо встановлення особи, яка фактично здійснювала діяльність у спірний період з 21.05.2013 року по 31.03.2016 року на території кафе „ІНФОРМАЦІЯ_2", АДРЕСА_1, у т.ч. з публічного виконання творів, повноваження щодо управління правами яких належить до позивача, то судом з наявних у матеріалах справи доказів встановлено недоведеність того, що цією особою був відповідач.

Щодо встановлення використання приміщення іншим (необмеженим) колом осіб, то позивачем клопотання про витребування таких доказів в порядку ст. 81 ГПК України не заявлялося, а за приписами ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема (ч.ч. 2, 3) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем за зустрічним позовом доведено перед судом належними засобами доказування, що Договір вона особисто не підписувала, а наявний на Договорі підпис вчинений особою, яка не є працівником відповідача, як ФОП, відтак не мала права підписувати Договір від імені відповідача, при цьому Договір не був у подальшому схвалений позивачем, що є підставою для визнання його недійсним. Відтак, вимоги зустрічного позову правомірно задоволені судом.

Натомість, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог первісного позову про стягнення з відповідача заборгованості за Договором з виплати винагороди (роялті) за період 21.05.2013 року по 31.03.2016 року, та нарахованих позивачем санкцій у зв'язку з несвоєчасною сплатою, оскільки, як було встановлено вище, відповідач вказаний Договір не підписувала, а отже не брала на себе зобов'язання з виплати позивачу винагороди та санкцій внаслідок несвоєчасною оплатою винагороди.

За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації „Українське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року у справі № 910/9306/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року у справі № 910/9306/16 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 910/9306/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 29.05.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.А. Гончаров

В.О. Зеленін