Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/167/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність б/н від 31.10.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 1 від 27.11.2017,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Держаного підприємства "Лугинське лісове господарство"

про стягнення 496146,36 грн

Ухвалою суду від 11.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача платежів, нарахованих за час затримки вагонів у розмірі 496146,36 грн. з яких: 325457,10грн - плата за користування вагонами, 168926,28 грн - збір за зберігання вантажу у вагонах, 1616,55 грн - збір за проведення маневрової роботи та 146,40 грн - збір за повідомлення (телеграфне).

В засіданні суду 29.05.2018 представник позивача, на виконання попередньої ухвали суду подав до справи лист № 54-17 від 31.05.2017.

Суд ухвалив долучити поданий позивачем документ до матеріалів справи.

Представниками сторін, у відповідності до ст.183 ГПК України, подано письмову згоду про початок розгляду справи №906/167/18 по суті в даному судовому засіданні, після закінчення підготовчого провадження.

Враховуючи те, що судом остаточно з'ясовано предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, зважаючи на клопотання сторін щодо розгляду справи по суті, суд ухвалив закрити підготовче провадження та розпочати розгляд справи по суті в даному засіданні суду.

Враховуючи зазначене, судом було ухвалено закрити підготовче засідання 29.05.2018 та оголошено судове засідання відкритим.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву №1032 від 31.05.2017.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ДП Лугинське лісове господарство (відповідач) було оформлено накладні №№ 413427, 413401, 414995, 415000 на відправлення вагонів №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660 зі станції Лугини до станції ОСОБА_3 Румунська залізниця для вантажоодержувача PPA TIMBER TRADE SRL. Згідно вказаних накладних, вагони завантажені вантажем Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в'язанок хмизу або в аналогічних видах.

16.06.2017 за заявою Відділу Митного оформлення № 2 Митного поста Кучурган Одеської митниці ДФС, на підставі доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, наданого Управлінням Служби безпеки України в Одеській області від 16.06.2017 р. № 65/4-5486, було затримано вагони №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660 з вантажем - деревина паливна, для проведення переогляду на підставі ч.5 ст. 338 Митного кодексу України, Постанови КМУ від 23.05.2012 №467 п. 14 (а.с.21).

Для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції Кучурган складені акти загальної форми № 70к1 від 16.06.17 (а.с. 22).

Про факт затримки вагонів, ст. Кучурган інформувала вантажовідправника через станцію відправлення Лугини, шляхом відправлення телеграм № 7 від 26.06.17 (а.с.22).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1008/17 (провадження № 1-кс/522/14621/17) клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 було задоволено - ухвалено надати дозвіл на проведення огляду вантажу, який переміщується у 16 залізничних вагонах, серед яких і вагони №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660, які знаходяться на території пункту пропуску Кучурган-залізнична станція Одеської області ПАТ Укрзалізниці у режимі експорт з залученням співробітників Одеської митниці ДФС, спеціалістів Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства, а також Одеської регіональної торгово-промислової плати.

Згідно протоколу огляду місця події від 24.08.2017, з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. 24.08.2017, старшим слідчим СУ ГУ НП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_4, за участю ст. о/у ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області полковника ОСОБА_5, старшого державного інспектора 5-го відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС ОСОБА_6, інженера лісових культур ДП Одеське лісове господарство ОСОБА_7 було проведено огляд вантажу у вагонах №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660, в ході якого встановлено, що у вагонах переміщується деревина паливна у вигляді колод соснова, довжину біля 2 м та діаметром від 10 см до 34 см. Також встановлено, що деревина містить в собі ядрову гнилизну (а.с. 25-27).

В подальшому, листом вих.№4/125/9 від 28.08.2017 старшого слідчого СУ ГУ НП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_4М повідомлено Одеську митницю ДФС, що в ході проведеного огляду порушень ЗУ "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" №2860-IV від 08.09.2005, законних підстав для затримання залізничних вагонів відкритого типу за вказаними номерами у досудового слідства не існує.

На підставі вказаного листа правоохоронного органу, позивачем було випущено затримані вагони з вантажем, відправником якого є відповідач, про що складено відповідний акт загальної форми (а.с.23).

Так, згідно з актом загальної форми № 137к1 (а.с. 23), вагони №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660, затримані 16.06.2017 о 15 год. 15 хв., були випущені 02.09.2017 о 16 год 00 хв. Термін затримки становив 1872год. 45хв. (78 діб), що згідно п.3 р. V Збірника тарифів для визначення часу користування вагонами, враховується як 1873 год.

За час простою вагонів на станційних коліях, позивачем проведено нарахування відповідачу платежів та зборів на загальну суму 496 146,36 грн.

Позивач вказує, що для досудового врегулювання даного спору звернувся до відповідача з листом - претензією №1 від 21.09.2017 (а.с. 29), яку останнім було залишено без відповіді та задоволення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст. 11 ЦК України; ст.ст.15, 28,32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС); ч.2 ст. 119, ст. 120 Статуту залізниць України; п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України від 25.02.99 №113; п.1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів та п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.00 № 644; ст. 218 МК України; Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов'язані з ними послуги (тарифного керівництва №1), затверджений наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317.

У відзиві на позовну заяву (а.с.40-51), відповідач заперечує проти позову, мотивуючи свою позицію тим, що затримання вагонів відбулося не з метою проведення митних формальностей під час митного контролю та не з вини відправника, а за вказівкою органів досудового розслідування, в порядку ч.5 ст. 338 Митного кодексу України. Враховуючи те, що за наслідками огляду вагонів та вантажу, відправником якого є ДП "Лугинське лісове господарство", порушень митного законодавства та правил перевезень не виявлено, вина ДП "Лугинське лісове господарство" відсутня, тому порядок оплати витрат має здійснюватися за рахунок органу, який ініціював затримку. Також відповідач наголошує, що жодних претензій з вимогою сплатити заявлені до стягнення суми, не отримував. Зсилаючись на Контракт № ЛУГ /17/2015 від 27.11.2015 (згідно якого відбувалася купівля - продаж деревини, що перевозилася у затриманих вагонах) та зміни до нього, на Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс - 2010), вказує, що після здійснення поставки на умовах FCA - с. Станційне, яка відбулася 7 та 8 червня 2017 року, всі інші витрати несе покупець, який є власником завантаженого у вагони товару, крім тих, що пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності зі ст. А.4 Інкотермс, витрати митних процедур, усі мита, податки та інші збори, які підлягають сплаті продавцем при експорті товару. Свої заперечення відповідач також обґрунтовує п.п. 10,12,13,16 Правил користування вагонами і контейнерами; ст.ст. 4, 119, 120 Статуту залізниць, ст. ст. 3, 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС); Постановою КМУ від 25.05.2016 №341 "Про внесення змін до вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України"; п.1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів; ст.ст. 168, 207, 208, ч.5 ст. 237 КПК України. Безпідставними також відповідач вважає нарахування за період з 04.08.2017 по 24.08.2017, стверджуючи, що затримка за вказаний період виникла виключно по вині позивача, тому що всі необхідні документи для розвантаження вагонів останнім було отримано 04.08.2017, про що зазначено і у позовній заяві. Звертає увагу також, що телеграма про затримку вагонів на його адресу не надходила, а складені акти загальної форми не містять усіх необхідних реквізитів.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

За приписами статті 908 Цивільного кодексу України та частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, (далі - Статут залізниць) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць іншими видами транспорту (пункт 2 Статуту залізниць).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

За змістом статті 46 Статуту залізниць, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами залізниці вноситься плата, порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення від зазначеної плати встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Плата вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

За приписами п. п. 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085.

При цьому, відповідно до статті 4 Статуту залізниць, перевезення залізницею вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) - це міжнародна угода про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць, членом якої є і Україна. СМГС є чинною з 01.11.1951, а для України з 05.06.1992.

Відповідно до параграфу 1 статті 3 СМГС дана угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Параграфом 6 статті 28 СМГС встановлено, що якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до статті 32 СМГС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 Сплата провізних платежів та неустойок.

Статтею 31 СМГС передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком: 1) відправника на користь перевізників, які приймають участь у перевезенні, за винятком перевізника, який видає вантаж, за перевезення, яке ними здійснюється; 2) отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за перевезення, яке ним здійснюється. Щодо неустойок діє такий же порядок. Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику у порядку, встановленому національним законодавством держави, у якій здійснювалось перевезення.

Оскільки обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на ч.2 ст. 218 Митного кодексу України, і при цьому вказує, що вагони відповідача були затримані на ст. Кучурган Одеської залізниці у зв'язку зі здійсненням митного контролю, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 218 Митного кодексу України, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Митна процедура - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання (п. 21 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Статтею 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Пункт 2 частини 1 статті 336 Митного кодексу України визначає митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) як одну з форм митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Порядок та підстави проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів визначено статтею 338 Митного кодексу України.

Частинами 1-4 вказаної статті передбачено, що огляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення, пред'явлених органу доходів і зборів (у тому числі для перерахунку та зважування), проводиться в можливо короткий строк після прийняття рішення про його проведення. За результатами застосування системи управління ризиками огляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення може бути ідентифікаційним - без розкриття пакувальних місць і без обстеження транспортного засобу, частковим - з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу та повним - з розкриттям до 100 відсотків пакувальних місць та поглибленим обстеженням транспортного засобу. За письмовим рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов'язки, огляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення може також проводитися, якщо:

1) митна декларація не подана декларантом протягом строку, встановленого статтею 263 цього Кодексу, за наявності достатніх підстав вважати, що ці товари переміщуються через митний кордон України з порушенням норм цього Кодексу та інших законів з питань державної митної справи;

2) товари виявлено (знайдено) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і їх власник невідомий;

3) декларантом не виконуються обов'язки, встановлені статтею 266 цього Кодексу.

Переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення проводиться у разі виявлення пошкодження або втрати митного забезпечення, накладеного на зазначені товари, транспортні засоби, чи за наявності інших видимих ознак можливого несанкціонованого доступу до товарів, що перебувають під митним контролем. Витрати, пов'язані з проведенням такого переогляду, несе власник зазначених товарів, транспортних засобів або уповноважена ним особа.

Частиною 5 статті 338 Митного кодексу України встановлено, що крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

За результатами митного огляду (переогляду) складається акт огляду (переогляду) у двох примірниках, в якому зазначаються відомості про: 1) посадових осіб органу доходів і зборів, які здійснювали огляд (переогляд), та осіб, які були присутні під час його проведення; 2) підстави проведення огляду (переогляду) за відсутності особи, яка переміщує товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи зберігає товари під митним контролем; 3) обсяг здійснення огляду (переогляду) та результати його проведення; 4) інші відомості, що стосуються товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляд (переогляд) яких проводився (ч. 8 ст. 338 Митного кодексу України).

Вказаний вище вичерпний перелік підстав для проведення огляду згідно з ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №467 Про затвердження вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України.

25.05.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №341 Про внесення змін до вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України, якою пункт 14 переліку викладено в наступній редакції: Одержання в установлених законодавством випадках від правоохоронних органів письмових доручень за формою згідно з додатком у рамках кримінального провадження, оперативно-розшукової або контррозвідувальної справи.

Такі доручення обов'язково повинні містити інформацію про підстави їх надсилання, номер відповідного провадження (справи), строк виконання, відомості про товари, осіб, які їх переміщують, та/або про транспортні засоби комерційного призначення, з використанням яких можуть бути вчинені порушення законодавства з питань державної митної справи.

У разі відсутності у письмовому дорученні усієї інформації, зазначеної в цьому пункті, таке доручення не є підставою для проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів комерційного призначення органами доходів і зборів, про що невідкладно письмово інформується відповідний правоохоронний орган.

У разі не виявлення порушень митних правил під час проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів комерційного призначення з підстави, передбаченої цим пунктом, такий огляд (переогляд) проводиться у строк, установлений частиною першою статті 255 Митного кодексу України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 255 Митного кодексу України, строк огляду не може перевищувати чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають огляду.

Так, під час з'ясування обставин, що зумовили затримання вагонів та, відповідно, нарахування спірної суми, судом було встановлено, що затримка спірних вагонів відбулася не з метою проведення митних формальностей під час митного контролю та не з вини відправника, а за вказівкою органів досудового розслідування саме в порядку частини 5 статті 338 Митного кодексу України, згідно пункту 14 вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №467 (в редакції від 25.05.2016).

Матеріали даної господарської справи містять копію ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 у справі №522/1008/17 про задоволення клопотання слідчого в СВС СУ ГУ НП в Одеській області Макарової М.М. та надання дозволу на проведення огляду вантажу який переміщується у вагонах відкритого типу (в число яких входять також вагони №№604438710, 60399037, 68779875, 65332660), з тексту якої вбачається, що в ході досудового слідства до правоохоронних органів надійшли матеріали про встановлення фактів намагання здійснити експорт лісоматеріалів за документами, у які завідомо внесені неправдиві відомості.

Відповідно до протоколу огляду (переогляду) вагонів від 24.08.2017, складеного старшим слідчим СУ ГУ НП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_4, за наслідками проведеного огляду вагонів, невідповідностей та порушень закону не виявлено.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Слідчого управління Головного управління національної поліції в Одеської області від 28.08.2017 №4/125/9, за наслідками огляду вагонів та вантажу, відправником якого є ДП "Лугинське лісове господарство", порушень ЗУ "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" не встановлено, законних підстав для затримання залізничних вагонів відкритого типу за вказаними номерами у досудового слідства не існує.

З урахуванням зазначеного, позивачем було випущено з числа затриманих вагони з вантажем, відправником якого є відповідач, про що складено акт загальної форми №137к1 від 02.09.2017.

Відповідно до ст. 120 Статуту залізниць за затримку вагонів і контейнерів через недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших адміністративних правил або неналежне їх оформлення, вантажовідправник вносить плату, встановлену відповідно до статті 119 цього Статуту, і несе відповідальність перед залізницею за наслідки затримки вагонів і контейнерів.

Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; у інших випадках, передбачених Правилами (ст. 121 Статуту залізниць).

Відповідно до п. 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 платежі, збори, які виникли через затримку вагонів (контейнерів) з вантажами під час перевезення з вини відправника, оформляються станцією затримки відповідними документами, які надсилаються на станцію відправлення для стягнення цих платежів, зборів з відправника.

Зсилання позивача на те, що у п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначені випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, а митні процедури не входять до цього переліку, а отже, не звільняють відповідача від обов'язку сплатити кошти за затримку вагону, - суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. п. 10, 12, 13 Правил користування вагонами і контейнерами станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, а плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Водночас суд враховує, що затримання вагонів у даному випадку не має відношення до митних процедур, а вина відповідача у затримці вагонів відсутня, що виключає обумовлені законодавством підстави для стягнення з нього платежів за час затримки вагонів.

Також матеріали справи не містять належних доказів направлення документів, у порядку п. 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів.

Крім того, судом враховуються зазначені відповідачем обставини щодо розмежування відповідальності та витрат сторін контракту № ЛУГ /17/2015 від 27.11.2015 (з урахуванням додатку №8 до нього (а.с.52)), враховуючи обумовлені ним умови поставки - FCA (Інкотермс - 2010), якими визначено, що після здійснення поставки на умовах FCA - с. Станційне, яка відбулася 7 та 8 червня 2017 року, всі інші витрати несе покупець, який є власником завантаженого у вагони товару, крім тих, що пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності зі ст. А.4 Інкотермс, а також витрат митних процедур, усіх мит, податків та інших зборів, які підлягають сплаті продавцем при експорті товару.

За вказаного, судом не встановлено обставин, з якими закон пов'язує можливість покладення на відповідача платежів, нарахованих залізницею за час затримки вагонів, тому у стягненні 325457,10грн плати за користування вагонами, 168926,28 грн збору за зберігання вантажу у вагонах, 1616,55 грн збору за проведення маневрової роботи слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 146,40грн плати за повідомлення власника вантажу також задоволенню не підлягає.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що у матеріалах справи знаходиться копія надісланого позивачем телеграфного повідомлення №7 від 26.06.2017 на станцію відправлення вагонів №№604438710, 60399037, 68779875, 65332660 з належним відповідачу вантажем (а.с. 22), зі змісту якого вбачається, що позивач повідомляє про затримку вказаних вагонів.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (тарифне керівництво №1) за виконання залізницями послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, справляються збори згідно з табл.3, зокрема, за надання о д е р ж у в а ч а м і н ф о р м а ц і ї про вантажі, що прибули на їхню адресу на станції призначення (незалежно від кількості відправок), телеграфом - 53,00грн за повідомлення (розрахунок а.с. 15).

Проте, як встановлено судом вище, телеграфні повідомлення про затримку вагонів №№604438710, 60399037, 68779875, 65332660 з належним ДП "Лугинське лісове господарство" вантажем надіслані на станцію відправлення даного вантажу, а не відповідачу.

Тобто, така послуга як повідомлення про затримку вагонів №№604438710, 60399037, 68779875, 65332660 саме відповідачу не надавалася.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у стягненні 496146,36 грн. з яких: 325457,10грн - плата за користування вагонами, 168926,28 грн - збір за зберігання вантажу у вагонах, 1616,55 грн - збір за проведення маневрової роботи та 146,40 грн - збір за повідомлення (телеграфне).

Судові витрати у справі покладаються на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.06.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу : - м.Київ, вул. Тверська,5 (рек.з пов);

3 - відповідачу : - 11301,Житомирська обл., Лугинський р-н., смт.Лугини, вул. Павлова, буд.18 (рек. з пов.).