ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2018 р. м. Київ

Справа № 911/3840/17

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши справу за позовом Міністерства юстиції України в інтересах держави до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Компанії "East/West Alliance Limited" про стягнення 5 330 350,09євро, за участю представників від:

позивача - Багно І.С. (довіреність від 09.02.2018 №1763/9.1.2/ін.-18); Росоха С.В. (довіреність від 09.02.2018 №1741/9.1.2/ін.-18), Солодинська І.П. (довіреність від 09.02.2018 №1753/9.1.2/ін.-18),

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - Воєводін Р.І. (довіреність від 15.12.2017 №37Б/26-15-10-07-17);

третьої особи - Коваленко Н.О. (договір №01/08/17 від 01.08.2017 про надання правової допомоги)

ВСТАНОВИВ :

Міністерство юстиції України звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Білоцерківська ОДПІ), Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про солідарне стягнення з відповідачів 5 330 350,09 євро.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (остаточне 02.06.2014) "East/West Alliance Limited" проти України" за заявою №19336/04 (далі - рішення ЕСПЛ) ним сплачено 5330350,09євро з Державного бюджету України, що є збитками, які спричинені порушенням відповідачами права власності заявника на належне йому майно, у зв'язку з чим, позивач просить суд, стягнути солідарно з відповідачів 5 330 350,09 євро в порядку регресу (т.1 а.с.4-15).

Відповідач у справі - Білоцерківська ОДПІ у відзиві на позов просить у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відхиляючи заявлені вимоги, відповідач вказує на відсутність складу цивільного правопорушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді відшкодування шкоди. Так, відповідач зазначає. що в судовому порядку національним судом не визнано незаконними дії Білоцерківської ОДПІ щодо накладення адміністративного арешту на літаки, а їх вилучення здійснювалось ДПА у м. Києві. Також, відповідач вказує, що арешт на такі літаки накладався Господарським судом м. Києва, який забезпечував позов. Відповідач у відзиві вказує, що у період з:

-17.04.2002 по 03.02.2003 підприємство власник було позбавлено можливості користуватись та розпоряджатись літаками у зв'язку із здійсненням процесуальних дій ДПА у м. Києві;

- 10.09.2001 по 27.06.2003 такі літаки перебували під арештом на підставі рішення суду;

-16.09.2002 по 25.09.2006 власник був позбавлений можливості користуватись літаками внаслідок прийняття рішення Білоцерківською районною державною адміністрацією;

-03.06.2003 по 25.09.2006 існували перешкоди у користуванні літаками підприємством - власником з підстав накладення на них арешту Господарським судом Київської області;

-06.10.2010 по 17.06.2011 існували перешкоди у користуванні літаками власником, оскільки на літаки накладений арешт слідчим Білоцерківьского РВ ГУ МВС України у Київській області.

Окрім того, відповідач вказує, що:

- відсутній причинно-наслідковий зв'язок між шкодою підприємству-власнику та діями Міжрегіонального головного відділу податкової міліції у м. Біла Церква;

- держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою ао службовою особою органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду має право зворотної вимоги до цієї особи тільки у разі встановлення в її діях складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили;

- позивач намагається стягнути з відповідачів пеню у розмірі 322 350,09євро, яка виникла у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення ЄСПЛ позивачем, що не є виною відповідача (т.1 а.с.168-173).

Відповідач у справі - ГУ ДФС у м. Києві у відзиві на позов просить у задоволенні заявлених вимог відмовити. Відповідач вказує на те, що:

- ним вживались заходи щодо виконання рішення суду, яким зобов'язано повернути вісім літаків, однак, представники не були допущені на територію КП «Аеропорт-Черкаси», де вони зберігались;

- літаки Л-410 передані у власність м. Черкаси та Черкаська міська рада надала дозвіл на продаж їх з відкритого аукціону, де вони і були продані, а інші 3 літака пошкоджені;

- залучені до участі у справі в якості відповідачів не є належними відповідачам, оскільки не реалізовували літаки та не використали кошти (т.1 а.с.192-195).

У відповіді на відзив Міністерство юстиції України зазначає, що рішення ЄСПЛ, яким встановлені певні обставини, які не потребують доказуванню, оскільки є складовою частиною рішення, що є обов'язковим для виконання. Окрім того, позивач зазначає, що протягом всього періоду часу літаки АН-28 перебували під охороною відповідача -Білоцерківської ОДПІ, яка не забезпечила їх збереження та повернення підприємству -власнику, хоча мала на це законні підстави. Отже, як вважає позивач, протиправна поведінка, яка виявилась у бездіяльності відповідача 1, і призвела до заподіяння шкоди державі Україна (т.2 а.с.22-30).

У відповіді на відзив відповідача 2 - ГУ ДФС у м. Києві позивач вказує на те, що відповідач 2 не виконав судового рішення у справі №11/91-А, яким його зобов'язано повернути третій особі літаки Л-410, вилучені 30.03.2001 працівниками відповідача 2. При цьому, посилання відповідача 2 на неможливість виконання рішення суду у цій справі внаслідок неналежного виконання посадових обов'язків органом Державної виконавчої служби, на думку позивача, є необґрунтованими; відповідач 2 не оскаржував такі дії або бездіяльність у встановленому порядку (т.2 а.с.181-184).

12.02.2018 позивачем подано заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якої він просить стягнути з відповідачів солідарно, в рахунок відшкодування понесених судових витрат:

- 50 000грн витрат по оплаті послуг експерта у галузі права;

- 240 000грн витрат по оплаті позову судовим збором (т.2 а.с.15-16).

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.02.2018 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Компанію "East/West Alliance Limited" (т.2 а.с.246-250).

Третя особа - Компанія "East/West Alliance Limited" у письмових поясненнях вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню .

У відповідному поясненні третя особа вказує на те, що ЄСПЛ у рішенні від 23.01.2014 визнав порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та ст.13 Конвенції з огляду на те, що:

- підприємство-заявник було позбавлено належного йому майна у надзвичайно свавільний спосіб, всупереч принципові верховенства права та було позбавлено доступу до свого майна більше 10 років, що призвело до пошкодження літаків та продаж їх третім особам і при цьому нікого не було притягнуто до відповідальності;

- усі зусилля підприємства-заявника при зверненні до різних державних органів з метою повернення свого майна протягом дванадцяти років були безрезультатними та ніщо не вказувало на те, що воно на практиці мало можливість отримати ефективний засіб юридичного захисту щодо своїх скарг, які могли б запобігти вчиненню або продовженню порушень або могли б забезпечити заявнику належне відшкодування.

Рішення ЄСПЛ, як вказує третя особа, виконано та відповідне відшкодування виплачено Міністерством юстиції України, яке набуло право звернення до суду з даним позовом до винних осіб. При цьому, на думку третьої особи, співвідповідачами у даній справі мають бути: залучені відповідачі; Компанія «Укрімпекс-2000», Черкаська міська державна адміністрація, КП «Аеропорт «Черкаси». Поряд з цим, третя особа вказує на наявність вини та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача 1 по незаконній охороні літаків, які по суті є незаконним утриманням та володінням чужим майном, а також діями відповідача 2 щодо умисного не виконання постанови суду, якою зобов'язано повернути відповідні літаки (т.3 а.с.59-66).

Ухвалою від 25.04.2018, зафіксованою протоколом, судом на підставі ч.2 ст.119 ГПК України з власної ініціативи продовжено третій особі строк для подання пояснення на відзив відповідача, зважаючи на несвоєчасне направлення такій особі копії відзиву та доказів відповідачами (т.4 а.с.128-130).

У поясненні щодо відзиву відповідача 1, третя особа вказує на те, що викладені у відзиві обставини суперечать фактичним обставинам і спростовуються доказами. При цьому, третя особа вказує на те, що відповідач 1, здійснюючи цілодобову охорону літаків, не забезпечив їх схоронність, не виконував технологічні умови їх обслуговування відповідно до технічних регламентів та допустив порушення їх істотних ознак та властивостей. Знаючи про власника відповідних літаків, як вказує третя особа у поясненні, відповідач 1 протиправно сприяв їх подальшій реалізації як безхазяйного майна, продовжуючи незаконну охорону навіть після постановлення судом рішення про їх повернення власнику, створюючи умови для їх псування та розкрадання. У наданому поясненні третя особа також вказує на те, що співвідповідачами у даній справі мають бути, окрім залучених відповідачів, Компанія «Укрімпекс-2000», Черкаська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство «Аеропорт «Черкаси» (т.4 а.с.50-58).

Ухвалою суду від 21.03.2018, зафіксованою у протоколі судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 1 про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України, Білоцерківського РВ РУ ГУ МВС України у Київській області, Білоцерківської районної державної адміністрації, Господарського суду м Києва та клопотання позивача про допуск (виклик) експерта у галузі права Фурса С.Я. При цьому, наданий позивачем висновок відповідного експерта долучений до матеріалів справи (т.3 а.с.206-208).

У задоволенні клопотання про залучення вказаних осіб в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору судом відмовлено з огляду на наступне.

Відповідач, заявляючи відповідне клопотання, в порушення вимог ч.1 ст.51 ГПК України, до поданої заяви не долучив доказів направлення її копії таким особам, а також не вказав на який стороні таких осіб потрібно залучити. При цьому, з поданого клопотання вбачається, що відповідач вважає, що такі особи мають відповідати за поданим позовом, оскільки вчинили певні дії, що сприяли заподіянню шкоди, тобто вказує фактично не на те, що рішення у справі вплине на їх права або обов'язку щодо певної сторони, а на те, що відповідні особи мають бути відповідачами, що суперечить положенням ст.50 ГПК України, яка визначає підстави для залучення осіб до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог.

У задоволенні клопотання про допуск (виклик) експерта з питань права Фурси С.Я. суд відмовив, оскільки позивач скористався правом, визначеним ч.1 ст.108 ГПК України, подати висновок такого експерта, який зрозумілий і не потребує роз'яснення і, окрім того, фактично, як вбачається з його змісту (в частині викладення суті питань), наданий щодо питань, які врегульовані чинним законодавством.

У підготовчому засіданні 21.03.2018 оголошено перерву до 18.04.2018 з метою недопущення порушення прав учасників, яким відповідачі не направити документи відповідно до ухвали суду від 21.02.2018 (т.206-208).

Протокольною ухвалою від 18.04.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.04.2018 (т.4 а.с.20-21).

25.04.2018 судом закрито підготовче провадження, про що прийнято ухвалу, яка занесена до протоколу (т.4 а.с.128-130). При цьому, суд, не отримавши письмової згоди всіх учасників судового процесу на розгляд справи по суті у той же день (представники позивача заперечували щодо цього), призначив справу до розгляду по суті на 23.05.2018.

23.05.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 06.06.2018, про що зазначено у протоколі судового засідання.

06.06.2018 в судове засідання не з'явився представник відповідача 1. При цьому, судом отримано клопотання про перенесення розгляду справи на інший час та дату, у зв'язку із відпусткою представника.

Представники позивача та третьої особи щодо задоволення відповідного клопотання не заперечували, представник відповідача 2 просив його задовольнити.

В судовому засіданні 06.06.2018 судом відмовлено у задоволенні поданого клопотання, оскільки не надано доказів неможливості направлення в судове засідання або відсутності іншого представника у відповідача 1, а також зважаючи на необхідність розгляду справи по суті у строк, встановлений ч.2 ст.195 ГПК України, що неможливо у випадку оголошення перерви, оскільки суддя Ейвазова А.Р., яка входить до складу колегії, що розглядає відповідну справу, буде перебувати у відпустці.

Між тим, в силу ч.13 ст.32 ГПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на необхідність забезпечення незмінності складу суду, відмовлено і у задоволенні клопотання представника позивача щодо оголошення перерви в судовому засіданні та переходу до судових дебатів в інший день. При цьому, посилання представника позивача на намір подати промову у судових дебатах у письмовому вигляді, не взято судом до уваги, оскільки чинне законодавство не встановлює обов'язкової письмової форми такого виступу, а з моменту оголошення перерви в судовому засіданні - з 23.05.2018 у позивача, на думку суду, було достатньо часу - до 06.06.2018, у разі наявності наміру подати відповідну промову у письмовій формі, скористатись також можливістю.

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити, представники відповідача - просили у позові відмовити з підстав його необґрунтованості, представник третьої особи просив заявлені вимоги задовольнити.

Вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши зібрані у справі докази та матеріали, суд встановив наступні обставини.

Європейський суд з прав людини 23.01.2014 (остаточне 02.06.2014) прийняв рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" за заявою №149336/04 (далі - рішення ЄСПЛ). Відповідно до вказаного рішення ЄСПЛ визнав, що мали місце порушення ст.1 Першого протоколу та ст.13 Конвенції та присудив до виплати підприємству-заявнику 5 000 000євро відшкодування матеріальної і моральної шкоди плюс будь-який податок, що може нараховуватись підприємству-заявнику (т.1 а.с.21-109). Окрім того, відповідно до п.7 рішення суд постановив виплатити підприємству-заявнику 8 000євро компенсації судових та інших витрат, плюс будь-який податок, що може нараховуватись підприємству-заявнику. Також, у п.8 рішення зазначено, що зі спливом тримісячного строку, протягом якого держава-відповідач має виплатити відповідні нарахування, і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Постановою Відділу примусового виконання рішення Державної виконавчої служби України від 24.06.2017 відкрито виконавче провадження з виконання відповідного рішення ЄСПЛ (виконавче провадження №43806297) (т.1 а.с.110).

Протягом 2014-2016 років Міністерством юстиції України в рахунок виконання відповідного рішення суду перераховано третій особі - Компанії «East/West Alliance Limited" загалом 5 330 350,09 євро, що підтверджується платіжним дорученнями в іноземній валюті: №30 від 19.12.2014 (виконано 24.12.2014), №30 від 09.09.2015 (виконано 10.09.2015), №31 від 11.09.2015 (виконано 14.09.2015), №32 від 14.09.2015 (виконано 15.09.2015), №35 від 02.10.2015 (виконано 02.10.2015), №14 від 15.08.2016 (виконано 30.08.2016), №17 від 16.09.2016 (виконано 26.09.2016) (т.1 а.с.111-117).

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.09.2016 вищевказане виконавче провадження закінчено, у зв'язку з повним фактичним виконанням (т.1 а.с.118).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідачів обов'язку відшкодувати державному бюджету суму, виплачену з державного бюджету третій особі, на підставі рішення ЄСПЛ.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон), суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон), рішення ЄСПЛ не лише є джерелом права, але й є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Як визначено ч.1 ст.3 Закону, фінансування рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Статею 8 Закону встановлено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні; у разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Згідно ч.4 ст. 8 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України; порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження".

В силу ч.5 ст.9 Закону, на Орган представництва покладається обов'язок протягом шести місяців з моменту, визначеного ч.4 ст.8 Закону, звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування.

Зазначений строк не є строком позовної давності для відповідного позову, як вірно, надаючи пояснення вказували представники позивача, а є строком, у який має бути виконаний покладений державою на орган представництва обов'язок. При цьому, загальний строк позовної давності для звернення з таким позовом визначається відповідно до Цивільного кодексу України, як встановлено у відповідній частині ст.9 Закону.

Згадана норма Закону - ч.5 ст.9, носить відсильний характер, оскільки вказує на норми іншого кодифікованого Закону - ЦК України, положення якого містять інститут позовної давності, норми якого у даному випадку, з огляду на зміст ч.5 ст.9 Закону, підлягають застосуванню, про що прямо зазначено у відсильній нормі.

Відносини з відшкодування збитків, заподіяних Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування потерпілій особі - юридичній або фізичній, за своєю суттю є регресними. Такі відносини врегульовані нормами цивільного права, у зв'язку з чим не підлягає застосуванню аналогія закону (застосування закону, що регулює подібні відносини) або аналогія права (вирішення на підставі загальних засад і змісту законодавства у випадку відсутності закону, що регулює подібні відносини, а саме неможливості застосування аналогії закону).

Так, у відповідності з ч.1 ст.1191 ЦК України, визначено загальне правило, відповідно до якого особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому, держава, як визначено ч.1 ст.170 ЦК України, набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У даному випадку, держава, виплативши відшкодування з Державного бюджету через компетентний орган, набула цивільного права на відшкодування шкоди шляхом відшкодування збитків і реалізує таке право через Орган представництва, як це визначено ч.5 ст.9 Закону.

Відшкодування збитків, як випливає із змісту ч.1 ст.1192 ЦК України, є способом відшкодування шкоди.

Так, відповідно до вказаної норми, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

При цьому, з огляду на відповідні положення спеціального Закону, а саме його ч.5 ст.9, обрано спосіб відшкодування шкоди - відшкодування збитків.

Органом представництва, як визначено ч.1 ст.1 Закону, - є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Органом представництва, в силу п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 №784 «Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є Міністерство юстиції України.

Так, відповідно до п.1 вказаної постанови, на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Таким чином, позов у даній справі подано уповноваженою на те особою, що діє від імені держави.

Досліджуючи питання виникнення у відповідачів обов'язку відшкодувати збитки, які заявлені до стягнення, судом також встановлені наступні обставини, за яких відбулось порушення прав третьої особи, що стали причиною присудження відшкодування за рішенням ЄСПЛ.

Щодо літаків Н-28:

30.07.1999 між ЗАТ «Багатопрофільна авіакомпанія «Сухой» та третьою особою укладено договір №0030/99 купівлі-продажу повітряних суден, у якій у подальшому внесені зміни додатковою угодою від 28.12.99, на підставі якого третя особа набула у власність 10 повітряних суден АН-28 з бортовими №№28772,28773,28787,28799,28710,28712,28737,28739 (т.3 а.с.69-75).

На літаки АН-28 з бортовими №№28712,28739,28772,28710,8799,28773 Державною авіаційною адміністрацією України видані реєстраційні посвідчення №№РП3084,3075,3082,3080,3081,3076 (т.3 а.с.82-87).

Відповідно до висновку спеціаліста №318, який надано згідно листа від 16.01.2004 №47-Е представника третьої особи щодо проведення дослідження, підписи від імені ОСОБА_7 у графах «покупець» на останніх аркушах відповідного договору та додаткової угоди і на звороті кожного з актів прийому-передачі, виконані ОСОБА_7 (т.2 а.с.96-98).

Аналогічні висновки здійснені і під час проведення судової-почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 08.06.2005 у справі №160/16-2003/15 (т.3 а.с.99-102).

17.04.2002 старший слідчий СВ ПМ ДПА у м. Києві постановою приєднав до кримінальної справи №50-2706 в якості речових доказів літаки АН-28, бортові номери №№UR-28799, UR-28710, UR-28739, UR-27712, UR-28773, UR-28772 та передав їх на відповідальне зберігання під розписку керуючому АТК «Узін» ОСОБА_8 (т.1 а.с.174).

10.07.2002 Державною податковою інспекцією у м. Біла Церква затримано літаки у кількості 6 штук АН-28, про що складено протокол. Відповідні активи затримано з посиланням на пп.5.1 ст.9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» (т.1 а.с. 178-179, т.4 а.с.59-60).

11.07.2002 заступником начальника ДПІ в Білоцерківському районі тимчасово заборонено відчуження відповідних літаків (т.1 а.с.180, т.4 а.с.62)

Пунктом 193 рішення ЄСПЛ зауважив, що арешт літаків податковими органами (Білоцерківською державною податковою інспекцією) 10 та 11 липня 2002 року ґрунтувався на пунктах 3.1 та 3.2 ст.9 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, які передбачали такий арешт у разі порушення норм митного законодавства або законодавства з питань оподаткування акцизними зборами, або при здійсненні продажу з порушенням порядку, визначеного законодавством. Однак, податкові органи у протоколі накладення арешту не зазначили причин накладення, що суперечило відповідній вимозі законодавства (п.194 рішення), у зв'язку з чим діяли в порушення чинного національного фіскального законодавства (п.195 рішення) і їх дії згідно з п.1 статті 1 Першого протоколу були визнані незаконними (п.195 рішення). При цьому, ЄСПЛ вказав, що податкові органи вирішили ще раз накласти на ці літаки (шість АН-28) арешт, будучи обізнаними про право власності підприємства -заявника на літаки, однак, все одно їх вилучили під тим приводом, що власник цих літаків був невідомий (п.196 рішення).

Хоча визнання національними органами порушень національного законодавства стосовно літаків АН-28 не здійснено, оскільки на них накладено арешт в рамках іншого провадження, ЄСПЛ визнав справедливим висновок про порушення національного законодавства стосовно вилучення літаків АН-28 (п.176 рішення ЄСПЛ).

Щодо арешту, накладеного 10.09.2001 рішенням господарського суду м. Києва, на шість літаків АН-28 для забезпечення позову податкової адміністрації, ЄСПЛ погодився з тим, що таке втручання здійснено у «загальних інтересах» суспільства з метою забезпечення позовів, що розглядались (п.187 рішення ЄСПЛ); те ж саме зазначено і щодо утримання цих же літаків протягом періоду з 17.04.2002 по 03.02.2003 в рамках кримінального провадження, оскільки накладання арешту на речові докази може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства. При цьому, суд у п.189 рішення зазначив, що лізинг, ймовірно, використовувався як інструмент для приховування оподатковуваного доходу; суд не виключив можливості, що як накладення арешту на літаки в рамках господарського провадження, так і їх вилучення в рамках кримінального провадження, також мали значення для наступного забезпечення сплати податків.

21.10.2002 між ДПІ у Білоцерківському районі та ТОВ «Укрімпекс-2000» укладено договір №6798/10/05-0 про зберігання та реалізацію конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави (т.4 а.с.65-66).

За умовами відповідного договору ТОВ «Укрімпекс-2000» доручено виконувати послуги, пов'язані з транспортуванням, зберіганням та реалізацією конфіскованого та іншого майна, яке переходить у власність держави.

Відповідно до акту опису і попередньої оцінки, який затверджено першим заступником начальника Державної податкової інспекції у м. Біла Церква, від 22.08.2002, вартість шести літаків АН-28 оцінена у 1 200 000грн та відповідні літаки передані на зберігання директору ТОВ «Укрімпекс-2000» Мостепан В.А. (т.2 .с.89-90).

16.09.2002 Білоцерківська міська державна адміністрація розпорядженням №244 «Про визнання майна безхазяйним та дачі дозволу на його реалізацію» оголосили шість літаків АН-28 безхазяйним майном та уповноважила Міжрайонний головний відділ податкової міліції ДПІ у м. Біла Церква реалізувати вказане майно визначеним порядком (т.2 а.с.88).

24.04.2003 третя особа письмово проінформувала Білоцерківську районну державну адміністрацію Київської області про те, що літаки АН-28, які визнані безхазяйними, є власністю Компанії East/West Alliance Limited та просила вжити термінових заходів по недопущенню незаконної реалізації, а також скасування прийнятого розпорядження (т.4 а.с.68-69).

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.06.2003, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2003, у справі №160/16-2003 заборонено відповідачу - Білоцерківській районній державній адміністрації вчиняти будь-які дії (продаж, вильот, інші), що стосуються шести літаків АН-28 (т.4 а.с.67, 75-76).

Рішенням господарського суду Київської області від 25.12.2003 у справі №160/16-2002 за позовом Компанії East/West Alliance Limited до Білоцерківської районної державної адміністрації, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Державної податкової інспекції у м. Біла Церква, визнано недійсним відповідне розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 16.09.2002 №244 (т.1 а.с.119-122).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2004 рішення господарського суду Київської області від 25.12.2003 залишено без змін (т.1 а.с.123-130).

Під час перегляду рішення у вказаній справі, Київським апеляційним господарським судом прийнято окрему ухвалу від 09.04.2004, якою зобов'язано керівників Київської обласної державної адміністрації, Державної податкової адміністрації в Київської області, Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції прийняти заходи належного реагування до посадових осіб, що винні у порушенні порядку виявлення та визнання безхазяйним майна, що належить Компанії «East/West Alliance Limited» на праві приватної власності (т.1 а.с.131-133).

Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2004 рішення господарського суду Київської області від 25.12.2004, постанова та окрема ухвала від 09.04.2004 Київського апеляційного господарського суду у вказаній справі залишені без змін (т.1 а.с134-138).

Постановою Верховного Суду України від 21.12.2004 постанова Вищого господарського суду України від 20.07.2004, постанова Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2004 та рішення господарського суду Київської області від 25.12.2003 скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.139-141).

За результатами нового розгляду справи №160/16-2003/15 (старий №160/16-2002), господарським судом Київської області прийнято постанову від 25.09.2006 про задоволення заявлених вимог та визнання протиправним та скасування розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 16.09.2002 №244 (т.1 а.с.142-149).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.10.2008 відповідна постанова та ухвала Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.06.2007, прийнята за наслідками перегляду постанови суду першої інстанції в апеляційному порядку, залишені без змін (т.4 а.с.78-81).

Вирішуючи спір у даній справі, суд встановив, що вищезазначене розпорядження прийнято з порушенням ст.ст.19,41,44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст.5,4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.2 Закону України «Про власність», ст.137 ЦК УРСР.

04.02.2005 Печерським районним судом м. Києва у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_10, якого вироком Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2003 (т.4 а.с.65-66) визнано винним та засуджено за ч.2 ст.367 КК України з обранням йому покарання, за клопотанням ОСОБА_10 уточнено питання щодо повернення речових доказів - літаків АН-28, бортові номери UR-28799, UR-28710, UR-28739, UR-27712, UR-28773, UR-28772, а саме постановлено повернути їх власнику - Компанії «East/West Alliance Limited» (т.2 а.с.93-94).

Вказана постанова прийнята оскільки у відповідному вироку суду вказано про повернення таких літаків власнику, однак, не зазначеного його назву.

07.02.2005 Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №1-14/2003 на виконання вказаної постанови суду та вироку в частині повернення речових доказів - шести літаків АН-28 Компанії «East/West Alliance Limited» (т.2 а.с.95).

19.07.2007 третя особа звернулась до Білоцерківської ОДПІ та просила припинити незаконну охорону літаків АН-28, які перебували на території філії «Аеродромно-технічний комплекс «Узин» у м. Узині. У відповідному листі третя особа зазначала, що підстав для здійснення такої охорони не має, оскільки скасовано розпорядження про визнання їх безхазяйним майном і такі дії унеможливлюють здійснення технічного обслуговування, у зв'язку з чим літаки приходять у технічну непридатність, а компанія позбавлена можливості використовувати їх за призначенням, що завдає збитків (т.2 а.с.113-115).

На відповідне звернення 27.07.2007 за вих.№3384 відповідач 1 - Білоцерківська ОДПІ повідомила про оскарження судових актів у справі №160/16-2003/15 до суду касаційної інстанції з заявленням клопотань про зупинення дії оскаржуваних судових актів (т.3 а.с.116, т.4 а.с.76).

З аналогічними вимогами третя особа звернулась і до Державної податкової адміністрації в Київській області листом від 19.07.2007 за вих.№19-Е/07 та Державної податкової адміністрації України листом від 19.07.2007 за вих.№20-Е/07 (т.3 а.с.117-119, 121-123).

У відповіді на звернення Державна податкова адміністрація України листом від 20.08.2007 за №7980/6/26-9215 вказала на обставини, аналогічні зазначеним у відповіді відповідача 2, а також зазначила, що передчасне виконання рішення суду може призвести до завдання збитків державі, втрат державного бюджету, незаконного відчуження безхазяйного майна (т.3 а.с.120, т.4 а.с.77).

10.12.2008 листом за №32604/10/10 Білоцерківська ОДПІ у відповідь на лист від 10.11.2008 №31-Е/08 повідомила третю особу - Компанію "East/West Alliance Limited» про визнання 6 літаків АН-28 безхазяйним майном та реалізацію такого майна відповідно до біржових контрактів (т.2 а.с.91, т.4 а.с.91).

Окрім того, третя особа звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківської ОДПІ Київської області, ТОВ «Укрімпекс-2000», Брокерської контори №772, СПД Саврана П.В., Брокерської контори №592 Виробничо-комерційної фірми «Анатоль+», ТОВ «Виробничо-комерцйної фірми «Анатоль+, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Київської універсальної біржі, про визнання недійсним біржового контракту від 17.03.2003, на підставі якого відчужено один із літаків АН-28 .

Рішенням господарського суду Київської області від 25.08.2009, яке залишено без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17.12.2009, у справі №1/7-04/17/3-06/8 визнано недійсним біржовий контракт від 17.03.2003, укладений між Брокерською конторою №772 від імені ТОВ «Укрімпекс-2000» та Брокерською конторою №592 ВКФ «Анатоль+» від імені СПД Савран П.В.

Постановою Вищого господарського суду від 25.02.2010 судові акти у вказаній справі залишені без змін (т.4 а.с.86-90).

У подальшому прийняті судові акти у такій справі оскаржені Білоцерківською ОДПІ до Верховного Суду України (т.4 а.с.103-106).

23.10.2009 Білоцерківська ОДПІ, надаючи відповідь на лист третьої особи щодо припинення охорони літаків та повернення їх власнику, вказала, що провадження у справі №2-а-5464/09/01070 за позовом третьої особи до Білоцерківської РДА, Білоцерківської ОДПІ про зобов'язання вчинити певні дії - повернути літаки АН-28 у кількості 6 штук закрито і розпоряджень про припинення цілодобової охорони ГВПМ Білоцерківської ОДПІ не виносилось (т.4.а.с.92-95).

На відсутність розпоряджень з припинення охорони вказала і Державна податкова адміністрація у Київській області у листі від 15.03.2010, розглянувши звернення третьої особи щодо припинення незаконної охорони (т.4 а.с.99-102).

Листом від 06.11.2009 Державна податкова адміністрація у Київській області, до якої зверталась третя особа, зазначивши, що процедура судового оскарження рішень у справі №160/16-2003/15 триває і факт права власності третьої особи на 6 літаків АН-28 не доведений, у Білоцерківської ОДПІ відсутні підстав припиняти охорону таких літаків (т.4 а.с.96-98).

У п.201 рішення ЄСПЛ суд зауважив, що, хоча податкова адміністрація визнала у листі від 15.03.2010 існування остаточних рішень, які скасовували як незаконні оголошення літаків безхазяйним майном та їх наступний продаж вона продовжувала їх охороняти на тій підставі, що не було окремого рішення, яке б скасовувало цю охорону, тому, сум визнав, що утримання літаків продовжувалось без будь-яких законних підстав або логічних пояснень.

06.10.2010 слідчий Білоцерківського РВ РУ ГУ МВС України оголосив літаки -речовими доказами у справі і вони утримувались до 17.06.2011. Однак, під час перебування на зберіганні державних органів, літаки були пошкоджені та понівечені.

У п.206 рішення ЄСПЛ визнав, що відповідальність за фізичне пошкодження літаків лежить на державі та ніщо не вказує на те, що пошкодження, яке фактично становило повне знищення майна, було неминучим.

У відповідь на лист від 24.01.2011 третьої особи (т.4 а.с.108-109), Білоцерківька ОДПІ повідомила про визнання таких літаків речовими доказами у кримінальній справі та зазначила, що з питань проведення огляду їх необхідно звертатись до Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області (т.4 а.с.111).

17.06.2011 постановою слідчого СВ Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області визначено передати літаки АН-28 у кількості 6 штук на відповідальне зберігання власнику - Компанії «East/West Alliance Limited» .

Щодо літаків Л-410 УВП:

19.09.2000 ТОВ «Март», яке діяло від імені Черкаського авіаційного підприємства «Універсал-Авіа», та третьою особою - Компанією "East/West Alliance Limited" в особі ОСОБА_11 укладено договори №0159,0160 купівлі-продажу, за умовами яких третя особа набула у власність літаки Л-410 УВП, бортові №№UR-67068, UR 67059 (т.3 а.с.124-129).

Окрім того, третій особі 15.08.2000 видано свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, відповідно до якого посвідчено, що третій особі належить право власності на літаки Л-410 УВП, бортові №№ 67506, 67481, 67479, 67017, 67023, 67024 (т.3 а.с.230-235).

У подальшому відповідні 8 літаків передані в строкове платне користування ЗАТ «Авіакомпанія «АТІ» на підставі договору оренди повітряних суден від 18.08.2000, у якій внесені зміни додатком №2 до такого договору (т.3 а.с.136-141).

При цьому, між ЗАТ «Авіакомпанія «АТІ» та Черкаським державним авіапідприємством «Універсал -Авіа» укладено договір №64, до якого внесені зміни додатком №1 від 28.09.2000, предметом якого є надання послуг з базування вищевказаних повітряних суден Л-410 УВП у кількості, з урахуванням внесених змін, - 8 одиниць (т.3 а.с.142-145).

За результатами перевірки комплектності та технічного стану літаків Л-410 б/н 67017, 67023, 67024, 67068, 67059, 67479, 67481, 67506 складено акти від 16.10.2000 (т.3 а.с.146-154).

29.03.2001 начальником відділу СУ прокуратури м. Києва постановою закрито кримінальну справу стосовно посадових осіб ЗАТ «Авіакомпанія АТІ» за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ст.148-2 ч.3 КК України та порушено кримінальну справу за фактом підробки з метою використання документів «Авіакомпанія АТВ», вчиненого повторно за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.194 КК України; відповідній справі присвоєно №50-2706 (т.1 а.с.175-165).

30.03.2001 старшим оперуповноваженим ОВС ЛУ УПМ ДПА в м. Києві під час проведення огляду місця події вилучені 8 літаків Л-410, які передані на відповідальне зберігання директору ДП «АТІ - Черкаси», та документація (т.1 а.с.197-200).

У п.176 рішення ЄСПЛ суд дійшов висновку, що виїмка податковою міліцією документації підприємства-заявника у січні 2001 року суперечила вимогам ст.1 Першого протоколу, а відповідно до пп.178-179 такого рішення, суд зауважив, що вилучення літаків Л-410 не здійснювалося на підставі належного процесуального документа, і це було порушенням національного законодавства, що визнали самі національні органи.

У п.208 рішення суд визначив, що після вилучення літаків Л-410 30.03.2001 податкові органи їх утримували навіть після того, як прокуратура м. Києва 21.03.2002 дійшла висновку, що таке вилучення є незаконним. Податкові органи продовжували утримувати літаки після того, як прокуратура, яка раніше оголосила їх речовими доказами, 25.05.2003 та 15.11.2004 наказала її повернути підприємству-заявнику, тому суд дійшов висновку у п.210 рішення про утримання цих літаків без законних підстав.

У 2006 році третя особа звернулася до господарського суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, за якою порушено провадження в адміністративній справі № 11/91-А. Постановою Господарського суду м.Києва від 24.05.2006 зобов'язано Державну податкову адміністрацію у м. Києві повернути Компанії "East/West Alliance Limited" вісім літаків Л-410, які були вилучені згідно з протоколом огляду місця від 30.03.2001 КМ №002713 співробітниками ДПА у м. Києві, направивши свого представника (представників) на дату та час, визначені позивачем, до КП «Аеропорт Черкаси» по місцю зберігання літаків, для передачі їх представникові компанії та участі в проведенні їх огляду спеціалістами, запрошеними позивачем, для встановлення технічної комплектності літаків та складання відповідних актів прийому-передачі літаків, які зобов'язанні будуть підписати представники відповідача (т.1 а.с.150-157).

11.06.2008 на виконання відповідної постанови Господарського суду м. Києва від 24.05.2006, повний текст якої складено 29.05.2006, видано виконавчий лист (т.3 а.с.154), який пред'явлено до виконання. Так, постановою Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Черкаській області (далі - ППВР ГУЮ у Черкаській області) від 18.06.2008 відрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документу та встановлено Державній податковій адміністрації у м. Києві ( далі - ДПА у м. Києві) строк для добровільного виконати рішення суду - до 24.06.2008 (т.3 а.с.155-156).

16.07.2008 органом ДВС ДПА у м. Києві направлено вимогу, відповідно до якої зобов'язано направити представника 24.07.2008 до КП «Аеропорт-Черкаси» по місцю зберігання літаків для виконання постанови суду на підставі виданого виконавчого документу (т.3 а.с.157-158).

24.07.2008 державним виконавцем ППВР ГУЮ у Черкаській області складено акт щодо невиконання представниками ДПА м. Києва рішення суду з посилання на те, що зазначені у рішенні суду літаки підлягають передачі не тій компанії, у якої вони вилучались та необхідність звернення до суду за роз'ясненнями (т.3 а.с.159).

24.11.2008 державним виконавчем ППВР ГУЮ у Черкаській області направлено вимогу ДПА у м. Києві щодо направлення представника 02.12.2008 до КП «Аеропорту Черкаси» для проведення огляду, перевірки і передачі відповідно до постанови суду (т.3 а.с.160).

Як вбачається з акту державного виконавця від 02.12.2008, постанова суду у справі №11-91-А не виконана, оскільки працівники аеропорту чинили опір державному виконавцю та не допускали його до місця виконання рішення (т.3 а.с.162).

Відповідно до п.213 рішення, суд зазначив, що до завершення провадження щодо оскарження вісім літаків Л-410 оголошені активами КП «Аеропорт Черкаси» та передані у власність міста, а коли виконавча служба намагалась виконати ухвалу суду, опинилась перед лицем повного небажання співпрацювати з боку податкових органів та адміністрації аеропорту і 24.07.2008 Черкаська міська рада надала дозвіл на продаж літаків з відкритого аукціону. Відповідна обставина стала підставою для висновку суду, викладеного у п.214 його рішення, про те, що поведінка державних органів була свавільною та становила собою зловживання, наслідком чого було позбавлення підприємства заявника його майна у порушення усіх гарантій статті 1 Першого протоколу.

04.11.2009 ДПА у м. Києві звернулась до КП «Аеропорт Черкаси» з листом за вих.№3353/10/26-379, у якому повідомила про необхідність виконати вимогу державного виконавця щодо виконання постанови Господарського суду м. Києва від 24.05.2006 у справі №11/91-А щодо повернення восьми літаків Л-410 (т.1 а.с.203).

Відповідно до вимог державного виконавця ППВР ГУЮ у Черкаській області від 18.06.2010, 12.07.2010 06.11.2010 адресованих ДПА у м. Києві, останню зобов'язано направити представника відповідно 22.06.2010, 28.07.2010, 10.12.2010 до КП «Аеропорт-Черкаси» для виконання постанови суду (т.3 а.с.163-170). Останні дві вимоги адресовані також третій особі та КП «Аеропорт-Черкаси».

Поряд з цим, 11.08.2010 за №05/2/3-13967-10 Генеральна прокуратуру України направила до прокуратури Черкаської області звернення представника Державної податкової адміністрації у м. Києві щодо неправомірних дій службових осіб ППВР ВДВС ГУЮ у Черкаській області, у якому відповідний представник повідомляв про злочин (т.1 а.с.204-210).

17.09.2010 листом за вих.№05/2/-1276/10 прокуратура Черкаської області повідомила про розгляд відповідного звернення, за яким не встановлено ознак злочинів (т.1 а.с.220-221).

16.08.2010 на звернення від 04.08.2010 №2226/9/26-378 Виконавчий комітет Черкаської міської ради повідомив ДПА у м. Києві про надання згоди Черкаською міською радою про передачу з міської в обласну комунальну власність літаків Л-410 (т.1 а.с.211).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2010 у справі №2а-9529/10/2670 задоволено позов ДПА у м. Києві до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу (т.1 а.с.214-218).

Під час розгляду відповідної справи, суд встановив, що керівництво КП «Аеропорт Черкаси», у якого літаки знаходяться на зберіганні, не допускає державного виконавця та учасників виконавчого провадження на свою територію, що стало підставою для скасування штрафу, накладеного державним виконавцем на ДПА у м. Києві (т.1 а.с.214-218).

07.09.2010 за №12121/01-29 Черкаська обласна рада на звернення Державної податкової адміністрації у м. Києві повідомила, що вісім літаків Л-410 не включені до акту прийому-передачі, оскільки на прилюдних торгах реалізовані Ірландській компанії (т.1 а.с.219).

Постановою ППВР ГУЮ у Черкаській області від 15.06.2011 вісім літаків Л-410 УВП оголошені у розшук (т.3 а.с.172-173).

28.07.2011, 16.08.2011 державним виконавцем відповідного підрозділу ДВС ДПА у м. Києві, третій особі та КП «Аеропорт-Черкаси» направлено вимоги щодо направлення представників для виконання постанови суду на 16.08.2011 до КП «Аеропорт-Черкаси» відповідно 16.08.2011, 30.08.2011 (т.3 а.с.174-177).

Як вбачається з вимоги державного виконавця від 18.08.2011, під час виконання постанови встановлено що на території КП «Аеропорт-Черкаси» знаходяться 3 літаки Л-410 УВП, а інші 5 літаків реалізовано за рішенням Черкаської міської ради від 24.07.2008; відповідною вимогою третя особа зобов'язана направити представника для виконання рішення суду до аеропорту 30.08.2011 (т3 а.с.111-112).

26.08.2011 державний виконавець звернувся до третьої особи з вимогою повідомити про згоду на отримання трьох літаків, що знаходились у КП «Аеропорт-Черкаси» та визначити дату та час виконання відповідної постанови суду на підставі виконавчого листа (т.3 а.с.182-183, т.4 а.с.115-116).

Відповідно до акта від 30.08.2011 державного виконавця ППВР ГУЮ у Черкаській області здійснено вихід на територію КП «Аеропорт Черкаси» та запропоновано стягувачу надати згоду на отримання літаків з бортовими номерами UR-67479,UR-67481,UR-67059. Відповідні літаки оглянуті спеціалістом та відповідно до висновку від 30.08.2011 вказане майно не є літаками Л-410 УВП з бортовими номерами UR-67479,UR-67481,UR-67059. Під час виконання рішення стягувач відмовився отримувати його, т.я. воно не є предметом судового рішення, про що складено відповідний акт (а.с.158-161, т.4 а.с.117-118).

Як вказано у п.181 рішення ЄСПЛ, вилучення літаків АН-28 та Л-410 підприємства-заявника 30.03.2001 року не відповідало вимозі щодо законності, передбаченої ст.1 Першого протоколу.

У п.215 рішення зазначено, що суд не міг не дійти висновку, що підприємство-заявник було позбавлено належних йому шести літаків АН-28 та восьми Л-410 у надзвичайно свавільний спосіб, всупереч принципові верховенства права.

Згідно п.228 рішення, суд зазначив, що усі зусилля підприємства-заявника при зверненні до різних державних органів з метою повернення свого майна протягом дванадцяти років були безрезультатними і ніщо не вказує на те, що воно на практиці мало можливість звернутись до ефективних засобів юридичного захисту, які могли б запобігти вчиненню або продовженню порушень або могли б забезпечити заявнику належне відшкодування, що спричинило висновок суду про порушення ст.13 Конвенції (п.229 рішення).

Отже, під час розгляду відповідної справи за заявою третьої особи, ЄСПП встановлені численні порушення, що виразились у діях, зокрема, але не виключно, посадових та службових осіб органів досудового розслідування, а також діях та бездіяльності органів державної влади.

При цьому, вимоги у даній справі про відшкодування збитків у вигляді виплаченого відшкодування за рішенням ЄСПЛ, заявлені лише до податкових органів - Білоцерківської ДПІ ГУ ДФС у м. Києві.

З урахуванням суб'єктів відносин - держави в особі органу, на який покладено здійснення права держави на відшкодування збитків, заподіяних державному бюджету внаслідок виплати відшкодування за рішенням ЄСПЛ, - Міністерства юстиції України та осіб, до яких заявлені вимоги про відшкодування - податкових органів, що здійснювали досудове слідство у відповідних справах та посадові особи яких, діючи від імені відповідних органів, допустили дії та бездіяльність, що призвела до порушення прав третьої особи, ч.1 ст.1191 ЦК України, не застосовується, оскільки відповідні спірні відносини, з урахуванням особливого складу, врегульовані чч.3,4 ст.1191 ЦК України.

Так, в силу ч.3 ст.1191 ЦК України, держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, має право зворотної вимоги до цієї особи тільки у разі встановлення в її діях складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили.

Відповідна норма встановлює особливості виникнення права на регрес у держави (яке здійснюється через уповноважені органи) у випадку, якщо шкоду заподіяно визначеним такою частиною колом осіб, до яких входять, зокрема, посадові та службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування.

Таке право до відповідних осіб, при цьому, саме до винних осіб - відповідних посадових та службових осіб, а не юридичних осіб з яким такі посадові або службові особи перебувають у трудових відносинах, виникає лише при встановленні у діях таких осіб складу кримінального правопорушення вироком суду.

Окрім того, ч.4 ст.1191 ЦК України, визначено право на відшкодування шкоди, завданої іншими, ніж визначено у ч.3 такої норми, суб'єктами - посадовими та службовими особами органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (тобто органами, які не є органами слідства, прокуратури та суду).

Зокрема, в силу ч.4 ст.1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов'язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідна ч.4 вказаної норми, вказує та особу, до якої відповідна вимога пред'являється - винна особа.

Таким чином, за змістом відповідної норми, відповідальною особою, до якої такі вимоги можуть бути пред'явлені є не сам орган, у якому така посадова або службова особа працює, а сама відповідна винна особа, що внаслідок незаконного прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності спричинила шкоду.

Положення відповідних частин ст.1191 ЦК України передбачають звернення саме до винної особи, а не відповідного органу, оскільки, зокрема, органи державної влади виконують покладені на такий орган функції, які є функціями держави, і виконання таких функцій забезпечується фінансуванням такого органу з державного бюджету. Отже, у випадку, якщо б відповідна норма встановлювала право держави звертатись до державного органу, посадовою або службовою особою якої вчинено дії або допущено бездіяльність, проводилось досудове слідство, які призвели до заподіяння шкоди, що відшкодувала держава, мав би місце збіг осіб - кредитора та боржника, якими є держава в особі різних державних органів, через яки держава набуває прав та реалізовує відповідні цивільні права та обов'язки.

Зважаючи на вищевказане, залучені до участі у справі в якості відповідачів юридичні особи - Білоцерківська ОДПІ та ГУ ДФС у м. Києві не є особами, які мають відповідати за заявленим позовом.

Відшкодування збитків заподіяних державі за рахунок таких осіб, не призводить до відшкодування збитків Державному бюджету України.

Окрім того, зважаючи на заявлені вимоги про солідарне стягнення збитків, слід зазначити, що норми цивільного права передбачають можливість виникнення солідарного обов'язку у осіб, які заподіяли шкоду.

Так, як визначено ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Умовою виникнення солідарного обов'язку відшкодування шкоди є наявність спільних дій або бездіяльності, які спричинили шкоду потерпілому.

Третя особа та відповідачі вказували на те, що особами, які відповідальні за даним позовом є також Компанія «Укрімпекс-2000», Черкаська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство «Аеропорт «Черкаси, Білоцерківське РУ ГУ МВС України у Київській області та інші. Між тим, в силу ч.1,2 ст.48 залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача здійснюються судом виключно за клопотанням позивача, який їх не заявляв.

Так, відповідно до вказаної норми, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача; якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З урахуванням зазначеного, питання про залучення до участі у справі інших осіб в якості відповідачів, дії або бездіяльність яких сприяли заподіянню шкоди, судом не вирішувалось.

За таких обставин, заявлені вимоги задоволенню не підлягають

08.02.2018 Міністерством юстиції України (замовник) та ФОП Фурсою С.Я. (виконавець) укладено договір №9.1-08/02/18-1 про надання послуг експерта у галузі права (т.2 а.с.17-21).

Відповідно до поданого договору, виконавець надає послуги щодо надання висновку експерта у галузі права на основі питань, які готуються та надаються замовником, з огляду на особливості судової справи №911/3840/17 (пп.1.1, 1.1 договору).

Вартість експертних послуг за договором визначена сторонами у розмірі 50 000грн (п.2.2 договору).

Понесені витрати на оплату послуг експерта у розмірі 50 000грн за відповідним договором та витрати по оплаті позову судовим збором у розмір 240 000грн позивач просив покласти на відповідачів.

Однак, зважаючи на відмову у задоволенні позову відповіді витрати підлягають покладенню на позивача в силу 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00015622) до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (бульвар Олександрійський, 12, м. Біла Церква, Київська область, 09117, ідентифікаційний код 39468482), Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04655, ідентифікаційний код 39439980), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Компанії "EAST/WEST ALLIANCE LIMITED" (С/О «ТА Шіхан енд Ко, Коплі Стріт, Корк, Ірландія).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів у порядку, визначеному ст.257 ГПК України, з урахування підпункту 17.5 пункту 17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.06.2018

Головуючий суддя А.Р. Ейвазова

Суддя С.О. Саванчук

Суддя В.А. Ярема