ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/7959/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат",

представник - адвокат Василюха Т.О. (довіреність №30/298 від 07.05.2018)

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Марганецький рудоремонтний завод",

представник - адвокат Білоус Г.Б. (договір №17-05/18 про надання правової допомоги від 17.05.2018, довіреність від 14.05.2018)

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 17.01.2018

у складі колегії суддів: Широбокова Л.П. (головуючий), Подобєд І.М., Орєшкіна Е.В.

та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

від 24.10.2017

у складі судді Петренко Н.Е.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

про відшкодування майнової шкоди у розмірі 972 980, 68 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 20.02.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 у справі №904/7959/17 в порядку статей 286, 288 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/7959/17 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2018.

3. Ухвалою від 26.03.2018 Верховний Суд поновив Публічному акціонерному товариству "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" строк на касаційне оскарження та відкрив касаційне провадження у справі №904/7959/17 Господарського суду Дніпропетровської області за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017, призначив розгляд касаційної скарги на 22.05.2018 о 09 год. 45 хв.

4. Відповідачем 16.04.2018 подано відзив на касаційну скаргу позивача.

5. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування норм матеріального права - статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини 3 статті 65 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частини 5 статті 269 ГПК України.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

6. Публічне акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "Марганецький ГЗК", позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - ПАТ "Марганецький РРЗ", відповідач) про відшкодування майнової шкоди в розмірі 3 509 716, 85 грн.

7. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 05.08.2014 з повідомлення голови правління ПАТ Марганецький РРЗ" та головного інженера ПАТ Марганецький РРЗ" позивачу - ПАТ "Марганецький ГЗК" стало відомо, що працівниками відповідача демонтовано залізничну під'їзну колію довжиною 1065,5 погонних метрів та п'ять стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інвентарний №12052), які знаходилися на балансі залізничного цеху позивача та належали позивачу на праві власності; 07.08.2014 при огляді працівниками позивача залізничних воріт та прилеглої території відповідача встановлено відсутність зазначеного майна відразу від залізничних воріт відповідача, а земельна ділянка, на якій була розташована спірна залізнична під'їзна колія, поросла деревами та чагарниками.

8. У позовній заяві позивач зазначив, що спочатку головний інженер відповідача 07.08.2014 повідомив, що питання про відшкодування збитків позивачу, завданих демонтажем працівниками відповідача залізничної під'їзної колії довжиною 1065,5 погонних метрів та п'яти стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний, може бути розглянуто після надання відповідачу позивачем доказів наявності права власності останнього на це майно. Отже, факт демонтажу залізничної колії працівниками відповідача визнавався. Також, 11.08.2014 голова правління відповідача заперечив проти права власності позивача на залізничну під'їзну колію довжиною 1065,5 погонних метрів та п'яти стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний і зазначив, що демонтовані залізнична під'їзна колія та стрілочні перегони є майном відповідача, а позивач має право вирішити спір про стягнення відповідних збитків в судовому порядку.

9. Зазначені обставини, на думку позивача, підтверджуються актом службового розслідування, який складено комісією у складі працівників позивача, за фактом демонтажу та привласнення частини залізничного шляху ПАТ "Марганецький ГЗК", інвентарний №12052, який розташований на території ПАТ "Марганецький РРЗ" від 15.08.2014.

10. Право власності позивача на залізничну під'їзну колію довжиною 1065,5 погонних метрів та п'ять стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інвентарний №12052), як стверджує позивач, підтверджують такі документи:

- схема залізничних під'їзних колій ВАТ "Марганецький ГЗК";

- технічний паспорт на залізничні шляхи станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний та прилеглих перегонів протяжністю 34,105 км, інвентарний №12052, 1949 року установки;

- технічний паспорт залізничних колій ВАТ "Марганецький ГЗК" Колія 1520 мм;

- Єдиний технологічний процес роботи під'їзної колії ВАТ "Марганецький ГЗК" і станції примикання Марганець-Придніпровської залізниці, 1999 рік.

11. Також, право власності позивача на спірне майно, за його доводами, підтверджується:

- його наявністю в описі об'єкта нерухомості: залізничний цех, що складається з будівлі АПК станція Обмінна, та який є головною річчю по відношенню до спірного майна, відповідно до наявної інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 07.08.2015;

- листом РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 09.07.2015 за №11-04-04491, з якого вбачається, що залізничні шляхи станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інв.№8) увійшли до статутного капіталу ВАТ "Марганецький ГЗК";

- інвентарною карткою №1 обліку основних засобів ВАТ "Марганецький ГЗК".

12. Отже, аналіз взаємовідносин між позивачем та відповідачем і документів, якими такі взаємовідносини оформлювалися, як вказує позивач, дає підстави вважати, що спірні залізничні колії та стрілочні переводи, які є власністю позивача, існували та знаходилися на території відповідача, і тому, останньому спричинено майнову шкоду в розмірі балансової вартості демонтованих спірних залізничних колій та стрілочних переводів, розмір якої становить 972 980, 60 грн. Враховуючи зазначене, позивач, з урахуванням заяви №30/634 від 06.10.2017 про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 972 980, 68 грн. майнової шкоди, що спричинена знищенням залізничної під'їзної колії довжиною 1065,5 погонних метрів та п'яти стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інвентарний №12052).

Короткий зміст рішення першої інстанції

13. Суд першої інстанції рішення від 24.10.2017 у задоволенні позовних вимог відмовив, мотивуючи таким:

- предметом спору у справі №904/7959/17 є вимога позивача до відповідача про стягнення 972 980, 68 грн. майнової шкоди, що спричинена знищенням залізничної під'їзної колії довжиною 1065,5 погонних метрів та п'яти стрілочних переводів станції Обмінна-пост Збагачувальний-пост Фабричний (інвентарний №12052);

- позивачем не доведено порушення його права власності на під'їзну залізничну колію довжиною 1065,5 погонних метрів та п'ять стрілочних переводів станції Обмінна-пост Збагачувальний-пост Фабричний (інвентарний №12052), так як не надано доказів проходження колії через територію відповідача;

- наявність шкоди позивач обґрунтував посиланням на довідку №30/633 від 06.10.2017, яка підписана головним бухгалтером позивача. Зазначеною довідкою підтверджується, що на балансі позивача станом на 01.10.2017 перебуває інвентарний номер 12052 "Залізничний шлях станції Обмінна, пост Збагачувальний, пост Фабричний" загальною протяжністю 32, 1675 км залізничних шляхів, що становить 32 167, 5 погонних метрів. Також, до інвентарного номера "12052" входить 60 стрілочних переводів. Балансова вартість 1,065 км залізничного шляху, що становить 1065,5 погонних метрів та 5 стрілочних переводів складає 972 980, 68 грн. з ПДВ. При цьому, довідку №30/633 від 06.10.2017 господарський суд належним доказом розміру шкоди не визнав, оскільки балансова вартість майна та збитки не є тотожними поняттями; позивач не повідомив, яким чином визначено балансову вартість спірного майна; довідка №30/633 від 06.10.2017 є одностороннім документом позивача, інформація в якій не підтверджена належними первинними документами.

- відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою позивачу шкодою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

14. Суд апеляційної інстанції постановою від 17.01.2018 апеляційну скаргу ПАТ "Марганецький ГЗК" залишив без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 у справі №904/7959/17 залишив без змін.

15. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що:

- позивач надав належні та допустимі докази щодо права власності на залізничні під'їзні колії протяжністю 32 167, 5 погонних метри та штучні споруди, в тому числі і спірну колію протяжністю 1060 метрів зі стрілочними переводами, яка проходить по території ПАТ "Марганецький РРЗ", що підтверджується Схемою залізничних колій, як додатком до Технічного паспорта та Відомістю - додаток до Єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії ВАТ "Марганецький ГЗК". В цій частині доводи апеляційної скарги обґрунтовані, а суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо недоведеності позивачем права власності на залізничні під'їзні колії та відповідно до частини 4 статті 277 ГПК України мотивувальна частина рішення суду підлягає зміні в цій частині;

- відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутність права власності позивача на спірну колію протяжністю 1060 метрів зі стрілочними переводами, його доводи, що колія проходить поза межами його території, не підтверджені доказами, навпаки у відзиві на позов від 10.10.2017 він зазначив, що спірне майно фактично розміщене на його земельній ділянці, позивач не довів права користування цією земельною ділянкою (сервітуту);

- як на доказ завдання шкоди відповідачем, позивач посилається на Акт службового розслідування за фактом демонтажу та привласнення частини залізничного шляху ПАТ "Марганецький ГЗК", інвентарний №12052, який розташований на території ПАТ "Марганецький РРЗ" від 15.08.2014, пояснення начальника бюро економічної безпеки ПАТ "Марганецький ГЗК", головного інженера залізничного цеху, однак, зазначений Акт службового розслідування складений в односторонньому порядку комісією, призначеною керівником підприємства, із числа працівників підприємства. В ньому зазначено, що 05.08.2014 на виконання наказу по комбінату щодо демонтажу залізничного шляху, введеного в експлуатацію в 1949 році, інв. №12052, станція Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний працівники підприємства звернулися до голови правління ПАТ "Марганецький РРЗ" для узгодження питання проведення демонтажних робіт 1065,5 погонних метрів шляху та 5-ти стрілочних переводів, що належать ПАТ "Марганецький ГЗК", які розташовані на огородженій по всьому периметру території ПАТ "Марганецький ГЗК", що охороняється організацією ТОВ ПКЦ "КРоК", які повідомили, що зазначене майно демонтовано працівниками заводу та на даний час відсутнє. 07.08.2014 при огляді працівниками позивача залізничних воріт та прилеглої території відповідача встановлено, що зазначені залізничні шляхи та стрілочні переводи відсутні відразу від залізничних воріт, територія поросла деревами та чагарниками». В акті також зазначено, що відповідач не надав відповіді на питання щодо демонтажу колій, про особу, яка здійснила демонтаж, та з якою метою здійснений демонтаж, а також вказав на можливість вирішення зазначеного питання в судовому порядку, визначено розмір матеріальної шкоди в розмірі 3 509 716, 85 грн. з ПДВ, вказано, що остання інвентаризація здійснювалася у листопаді 2013 року та майно було в наявності, зроблено висновок, що демонтаж спірної дільниці колій здійснено приблизно з листопада 2013 року по серпень 2014 року. При цьому, з досліджених судом доказів неможливо дійти достовірного висновку про знищення всього спірного майна позивача, що знаходилося на території відповідача, оскільки представники позивача безпосередньо не оглядали всю протяжність залізничної колії, не здійснювали вимірювання відсутнього шляху, перелічування відсутніх чи наявних складових залізничного шляху тощо. Позивач стверджує, що не мав доступу до всього майна та, як вбачається із Акта розслідування, залізничні шляхи та стрілочні переводи відсутні відразу від залізничних воріт, територія поросла деревами та чагарниками. Щодо відсутності майна на всій протяжності колії в акті відомості не зазначені, вказано лише, що територія поросла деревами та чагарниками, та не визначено, яка протяжність колії відсутня відразу від залізничних воріт;

- позивач також не надав належних доказів повідомлення відповідача про інвентаризацію спірного майна, акт інвентаризації, що складений в односторонньому порядку, не може бути належним доказом знищення майна та підтверджувати особу, яка заподіяла шкоду, акт також не містить точного часу завдання такої шкоди. Отже, позивачем не доведено, що саме відповідач як юридична особа винен у завданні шкоди, та сам факт завдання шкоди в такому розмірі, про що зробив висновок суд першої інстанції;

- знаходження спірного майна на території відповідача не є безумовною підставою для покладання на нього відповідальності за його пошкодження, знищення, втрату, оскільки сторонами не були визначені правові підстави такого знаходження, не врегульовано питання охорони, збереження майна. Матеріали справи не містять доказів, що знищення майна, як наголошує позивач, здійснено за розпорядженням юридичної особи та не обґрунтовують в який спосіб відбувся розбір колії, чи було привласнене вказане майно юридичною особою-відповідачем чи привласнені кошти внаслідок його відчуження;

- відсутність майна на місці його розташування без слідів дії на нього таких явищ, як пожежа, затоплення тощо, що призводять до знищення речі, за своєю правовою природою є розкраданням. Позивач не надав доказів звернення до правоохоронних органів з приводу розкрадання його майна, протоколу огляду місця події щодо встановлення факту та обсягів такого розкрадання та у зв'язку з цим не встановлені особи, які здійснили таке розкрадання;

- позивач передчасно звернувся до суду з цим позовом до встановлення осіб, які на його думку здійснили знищення його майна;

- відповідач не визнав обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тому за встановлених судом обставин відсутні підстави вважати його особою, що завдала шкоди своєю протиправною поведінкою;

- щодо визначення розміру завданої шкоди апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що довідка №30/633 від 06.10.2017, як і розрахунок №30/49 від 15.01.2018, підписані головним бухгалтером, не є належним доказом розміру завданих збитків, оскільки підписана неповноважною посадовою особою, якою є керівник товариства, в ній не наведено доказів (первісних документів), на підставі яких визначена така балансова вартість майна та порядок її обрахування (початкова вартість, амортизація, тощо), а також не наведені підстави включення до розміру шкоди податку на додану вартість;

- належним доказом оцінки завданої шкоди може бути висновок експерта.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (позивача у справі)

16. У касаційній скарзі позивач зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з огляду на те, що:

- дослідивши та відхиливши надані позивачем докази, суди попередніх інстанцій не навели зрозумілої аргументації причин їх відхилення, не обґрунтували з яких підстав вони виходили, надавши перевагу виключно запереченням відповідача щодо позову, в той час, коли суд апеляційної інстанції визнав доведеність права власності на майно, а тому висновок апеляційного суду про відхилення всіх наданих позивачем доказів про заподіяння цивільно-правових збитків з посиланням на необхідність їх доказування у кримінальному провадженні, скаржник вважає такими, що здійснені з вибірковою оцінкою доказів у справі та з порушенням принципу рівності перед законом і судом (стаття 7 ГПК України в редакції Закону України №2147-УІІІ від 03.10.2017);

- висновки апеляційного суду про необхідність обґрунтування способу заволодіння (привласнення майна), як кримінального злочину (розкрадання), не відповідають визначеним законодавцем способам захисту цивільних прав шляхом стягнення збитків, завданих знищенням майна особи, відповідно до статей 11, 22, 317 ЦК України;

- висновки апеляційного суду про недопустимість довідки позивача про балансову вартість майна, як обґрунтування завданої позивачу шкоди та наданого ним розрахунку збитків, суперечить приписам частини 3 статті 65 ГК України, згідно з яким головний бухгалтер, як посадова особа підприємства, вправі надавити письмові докази про балансову вартість активів позивача, а письмові докази відповідно до статті 86 ГПК України мають оцінюватися як в цілому, так кожному доказу (групі доказів) окремо з відповідною мотивацією їх прийняття (відхилення) судом має бути надано оцінку;

- скаржник зазначає про порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з посиланням на те, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням права на справедливий суд, посилаючись на висновки ЄСПЛ у справах "Серявін та інші проти України" 10.05.2011, "Проніна проти України" 18.07.2006.

Доводи інших учасників справи

17. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначив, що з наданих доводів позивача неможливо встановити час правопорушення, а доказів, наданих суду, недостатньо, щоб встановити факт знищення майна та осіб, які заподіяли шкоду. При цьому, відповідач заперечував визначення розміру заподіяних збитків за балансовою вартістю 1, 065 км. спірної залізничної колії; заперечував проходження залізничної колії по земельній ділянці, яка перебуває у нього в користуванні; звертав увагу на те, що позивач не дотримався досудового порядку вирішення спору.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

18. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 6

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

19. Конституція України

Стаття 129 встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

20. Господарський кодекс України

Частина 3 статті 65 - для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

21. Цивільний кодекс України

Частина 2 статті 16 - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: …8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

Частина 1 статті 22 - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування;

Стаття 317 - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

22. Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991

Частини 1, 2 статті 22 - сторони користуються рівними процесуальними правами, зокрема, мають право брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу.

Стаття 33 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частина 1 статті 43 - господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частини 1, 2 статті 101 - у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

23. Господарський процесуальний кодекс України в редакції від 15.12.2017.

Стаття 7 - правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Стаття 13 - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Стаття 73 - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Стаття 86 - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 269 - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пункт 1 частини 1 статті 277 - неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

24. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі. Разом з тим, прийнятними є доводи скаржника про порушення норм матеріального права - статті 129 Конституції України, статей 16, 22, 317 ЦК України та статті 65 ГК України.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

25. Статтею 129 Конституції України принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості визначені як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях 7, 13 ГПК України в редакції з 15.12.2017. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися таким чином, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Зазначений принцип покладає на суд ряд обов'язків (керівництво судовим процесом, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, та інші).

Отже, створення судом необґрунтованих переваг в поданні та оцінці доказів на етапі розгляду справи першою та апеляційною інстанціями може порушувати принцип рівності прав сторін у процесі. Вибіркова оцінка окремих доказів та залишення поза увагою інших доказів, які мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин укладення договірних зобов'язань, можуть мати наслідком порушення обох зазначених принципів.

26. За змістом рішення та постанови судів вбачається, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій виходили лише з наявних в матеріалах справи довідки №30/633 від 06.10.2017 та Акта службового розслідування за фактом демонтажу та привласнення частини залізничного шляху ПАТ "Марганецький ГЗК", інвентарний №12052.

Разом з тим, судами не надано оцінки іншим письмовим доказам, наданим позивачем, не обґрунтовано мотиви їх відхилення та не надано належної оцінки доказам розташування залізничної колії згідно з технічною документацією, за допомогою якої шляхом проведення земельної експертизи можна встановити чи проходить вона через територію відповідача; доказам користування залізничною колією відповідачем за погодженням з позивачем.

27. Висновки судів з посиланням на необхідність збирання відповідних доказів шляхом порушення кримінальної справи про крадіжку залізничного полотна, Суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що господарські правовідносини передбачають можливість доказування збитків із застосуванням цивільно-правових способів збирання та подання доказів.

28. У Рішенні "Мала проти України" у справі від 03.07.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи … є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін (Рішення у справі "Стіл та Морріс проти Сполученого Королівства"). Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом (Рішення від 26.05.2009 у справі "Бацаніна проти Росії"). Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (Рішення у справах "Проніна проти України" від 18.07.2006 та "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011).

Отже, неповно дослідивши надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, здійснивши їх вибіркову оцінку, надавши висновки про необхідність доказування збитків від знищення майна позивача із застосуванням способів кримінального розслідування, суди першої та апеляційної інстанцій не дотримались "справедливого балансу інтересів сторін". Також, суди не в повній мірі виконали свої обов'язки щодо забезпечення змагальності судового процесу. Зазначений принцип покладає на суд ряд обов'язків (керівництво судовим процесом, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом).

29. Суд зазначає, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення. У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 ЄСПЛ зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя. У Рішенні ЄСПЛ "Мала проти України" від 17.11.2014 суд погодився з доводами заявниці про наявність порушення статті 6 Конвенції у випадку ненадання судом оцінок аргументові заявниці, що мав ключове значення для результатів провадження.

Аналогічно у даній справі, ненадання судами належної оцінки наявним у матеріалах справи документам про місце розташування спірного залізничного полотна, про його балансову вартість, про відсутність доступу позивача на територію, яка охороняється відповідачем, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає таким процесуальним порушенням, яке виключає справедливість постановлених судами рішень в розумінні статті 6 Конвенції.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

30. Пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, суду касаційної інстанції надано право за результатами розгляду касаційної скарги скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

На підставі викладеного, Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги позивача, скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 у справі №904/7959/17 та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам належить встановити чи проходила спірна залізнична колія через територію відповідача, виходячи з наданих схем та її фактичну наявність, оскільки відповідач дані факти заперечує, а також дослідити та надати оцінку прийняттю або відхиленню доказів, що підтверджують факт користування залізничною колією та надання послуг позивачем відповідачу.

В. Судові витрати

У зв'язку з тим, що розгляд спору не завершено, а справа направлена на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподілу судових витрат у цій справі Суд не здійснює.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 310, 315 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 у справі №904/7959/17 скасувати. Справу №904/7959/17 направити на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк