ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р.Справа № 922/838/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркард", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Васищеве
про стягнення 41847,01 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркард" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 39901,15 грн. та пені в розмірі 1945,86 грн. Також, згідно позову позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач не в повному обсязі оплатив суму визначену в акті від 31.01.2018 приймання-передачі товарів та послуг і звірки взаєморозрахунків за нафтопродукти та послуги за договором ІК 5207 від 15.12.2017, який був укладений між сторонами. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 543, 553, 554 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 25.04.2018 о 11:30.

У підготовчому засіданні 25.04.2018 судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 15.05.2018 о 10:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2018 закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті на 04.06.2018.

Позивач, через канцелярію суду 01.06.2018 за вх.№ 15885, надав заяву згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 24901,15 грн., пеню в розмірі 1945,86 грн. та витрати по сплаті судового збору, оскільки після порушення провадження у справі відповідач 24.04.2018 частково погасив заборгованість в розмірі 15000,00 грн. Також, згідно заяви позивач просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 15000,00 грн. та проводити розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних у матеріалах справи документів.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, в призначене судове засідання не з'явився. При цьому, суд зазначає, що відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу на адресу його місця проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 62495, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вул. Орешкова, буд. 77, але не була ним отримана та повернута Укрпоштою до суду за закінченням встановленого строку зберігання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.12.2017 між сторонами укладено Договір № ІК 5207 від 15.12.2017 (надалі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору, позивач (компанія) від свого імені, за дорученням та за рахунок відповідача (клієнта), за винагороду придбаває в торгових точках товари для забезпечення обслуговування автотранспортних засобів відповідача за межами митної території України.

За товари та послуги згідно п. 3.1. Договору відповідач зобов'язувався перерахувати на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі та на умовах, які визначені сторонами в Договорі та Додатку № 1 до нього.

Відповідно до п. 5 Додатку № 1 до Договору оплата за товари проводиться відповідачем на підставі виставлених позивачем рахунків, не пізніше 3 (трьох) робочих днів, з дати виставлення рахунку.

Пункт 7 Додатку № 1 до Договору було передбачено, що у випадку неотримання рахунку (п. 5 вище) відповідач має право виконувати платежі за цим Договором на підставі будь-якої інформації, отриманої від позивача, у тому числі виписки з РО Клієнта, акту, звіту комісіонера, отриманих від компанії даних про залишки коштів, перерахованих клієнтом на банківський рахунок компанії, а також цього Договору.

Відповідно до п. 3.5. Договору сторони щомісячно проводять прийом-передачу товарів та послуг, а також звірку взаєморозрахунків.

Згідно позову позивач вказує, що протягом всього строку дії даного Договору він виконував свої зобов'язання своєчасно та в повному обсязі. Станом на 31.01.2018, згідно акту від 31.01.2018 приймання-передачі товарів і послуг та звіряння взаєморозрахунків за Договором № ІК 5207, відповідач в січні 2018 отримав від позивача нафтопродуктів та послуг на суму 78274,02 грн. При цьому, сума платежів відповідача позивачу за період з 01.01.2018 р. по 31.01.2018 становила 38372,87 грн. Більше оплат від відповідача станом на дату подання позову не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи акт від 31.01.2018 р. приймання-передачі товарів і послуг та звіряння взаєморозрахунків за Договором відповідачем не було підписано. Однак, даний акт 08.02.2018 було надіслано позивачем відповідачу на його електронну адресу зазначену у Договорі, що підтверджується роздруківкою листа електронної пошти від 08.02.2018. Крім того, даний акт було надіслано позивачем відповідачу поштою, в підтвердження чого позивачем надано копію списку рекомендованих відправлень № 3036 від 12.02.2018. Також, позивачем було надіслано відповідачу рахунок № ІК - 0000162 від 18.01.2018 на оплату суми в розмірі 39881,95 грн. та звіт на зазначену суму, що підтверджується роздруківкою листа електронної пошти від 18.01.2018.

Судом встановлено, що згідно звіту комісіонера за Договором № ІК 5207 за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 загальна вартість товару/послуг за Договором склала 78274,02 грн. При цьому докази відмови відповідача від підписання акту від 31.01.2018 приймання-передачі товарів і послуг та звіряння взаєморозрахунків за Договором в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення пункту 3.5.3. Договору, суд дійшов висновку, що товари та послуги зазначені в акті від 31.01.2018 вважаються прийнятими відповідачем на суму в розмірі 78274,02 грн.

Згідно платіжного доручення № 866 від 12.01.2018 відповідач оплатив позивачу 38372,87 грн., що відображено в акті від 31.01.2018 приймання-передачі товарів і послуг та звіряння взаєморозрахунків за Договором.

Таким чином, станом момент подання позивачем відповідно позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становила 39901,15 грн.

В процесі розгляду справи відповідачем 20.04.2018 року було сплачено позивачу 15000,00 грн., що вбачається з банківської виписки по рахунку позивача за період з 20.04.2018 по 20.04.2018.

За таких обставин господарський суд прийшов до висновку, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 15000,00 грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором в розмірі 24901,15 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що у разі порушення термінів оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від суми виниклої заборгованості за кожний день прострочення платежу. Моментом виникнення заборгованості вважається перше число місяця, наступного за звітним періодом, протягом якого виникла заборгованість.

За таких обставин, перевіривши правильність нарахування позивачем пені, суд дійшов висновку, що пеня за період з 01.02.2018 по 27.03.2018 у розмірі 1945,86 грн. підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 129, ч.3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 1762,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 130, 202, 231, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркард" суми основного боргу в розмірі 15000,00 грн. - закрити.

Позов в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркард" суми основного боргу в розмірі 24901,15 грн. та пені в розмірі 1945,86 грн. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (62495, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вул. Орешкова, буд. 77; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; р/р 8 в АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» МФО 380805; відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркард" (01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16-Б; ідентифікаційний код 41760137; р/р 5161 в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005) суму основного боргу в розмірі 24901,15 грн., пеню в розмірі 1945,86 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркард" (01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16-Б; ідентифікаційний код 41760137; р/р 5161 в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005).

Відповідач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (62495, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вул. Орешкова, буд. 77; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; р/р 8 в АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» МФО 380805; відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні).

Повне рішення складено 04.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_3