РІШЕННЯ

25 травня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/51/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

при секретарі судового засідання Коляска І.І.

розглянув матеріали справи

за позовом Заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, вул. Танцорова, 11, м. Тернопіль, 46008

до відповідача Фізичної особи - підприємця Коваля Тараса Богдановича, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль, 46001

про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, стягнення заборгованості та повернення приміщення вартістю 151 530, 00 грн

За участі представників:

Тернопільської місцевої прокуратури: Осядач Н.А. - прокурора відділу представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури області

Позивача: Федишин О.С. - головного спеціаліста юридичного сектору

Відповідача: не прибув

Третьої особи: Моравля В.Я. - начальника відділу правового та кадрового забезпечення

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Встановив:

Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області в інтересах держави, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, надалі - позивач, до Фізичної особи - підприємця Коваля Тараса Богдановича, надалі - відповідач, про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, стягнення заборгованості у розмірі 6 269,22 грн та повернення приміщення вартістю 151 530, 00 грн, з урахуванням прийнятої судом заяви заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури за вих. № 78-2426 вих. 18 від 25.04.2018 про збільшення розміру позовних вимог у справі № 921/51/18.

Підставою позову заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури визначає неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1240 від 11 вересня 2017 року в частині сплати завдатку, орендної плати за користування приміщенням державної власності, а також - виконання обов'язку щодо вчинення дій по страхуванню орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 921/51/18; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль, 46001; підготовче засідання у справі № 921/51/18 призначено на 14:00 год. 05.03.2018, яке у відповідності до ст. 183 ГПК України було відкладено 16:00 год. 26.03.2018 та, відповідно, на 09:30 год. 02.05.2018. Поряд з цим, протокольною ухвалою від 26.03.2018 підготовче засідання було відкладено на 16:00 год. 16.04.2018. Окрім того, ухвалою суду від 16.04.2018, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України, строк підготовчого провадження було продовжено на 30 днів.

Ухвалою суду від 02.05.2018 було прийнято заяву заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури за вих. № 78-2426 вих. 18 від 25.04.2018 (вх. № 10238 від 27.04.2018) про збільшення розміру позовних вимог у справі № 921/51/18; закрито підготовче провадження та призначено справу № 921/51/18 до судового розгляду по суті на 12:30 год. 14.05.2018.

У судовому засіданні 14.05.2018 головуючий у відповідності до норм ст. 201 ГПК України відкрив судове засідання та оголосив про розгляд справи по суті в рамках загального позовного провадження. Також, у даному судовому засіданні суд заслухав вступне слово представників прокуратури, позивача, третьої особи та перейшов до з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні 14.05.2018 оголошено перерву до 14:30 год. 25.05.2018, про що належним чином (під розписку) були повідомлені усі присутні в судовому засіданні учасники справи.

Також, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.05.2018, у відповідності до ст. 120 ГПК України, повідомлено відповідача - Фізичну особу - підприємця Коваля Тараса Богдановича про те, що розгляд справи № 921/51/18 відбудеться о 14:30 год. 25.05.2018.

У судовому засіданні 25.05.2018, у відповідності до ст. 216 ГПК України, суд продовжив розгляд справи по суті зі стадії дослідження доказів та перейшов до судових дебатів.

Присутній у судовому засіданні 25.05.2018 повноважний представник прокуратури позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням прийнятої судом 02.05.2018 заяви про збільшення розміру позовних вимог, та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази.

Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні 25.05.2018 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням прийнятої судом заяви прокуратури про збільшення розміру позовних вимог, та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази.

Відповідач явки свого уповноваженого представника в судове засідання 25.05.2018 не забезпечив, причин неприбуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 10 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України інформації, місцезнаходженням Фізичної особи - підприємця Коваля Тараса Богдановича є: АДРЕСА_1. Дана адреса відповідача вказана і прокуратурою у позовній заяві.

Суд вважає за доцільне зазначити, що усі процесуальні документи у даній справі були надіслані судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України та, відповідно, вказану у позові.

Поряд із цим, в матеріалах справи відсутні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень - ухвал суду від 02.05.2018 та від 14.05.2018.

Днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пп. 5 п. 6 ст. 242 ГПК України).

У п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році", зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 вказаного Закону для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ о судових рішень".

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Слід також зазначити, що ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.02.2018 про відкриття провадження у справі відповідач отримав та, відповідно, був присутнім у судових засіданнях 05.03.2018, 26.03.2018, що, в свою чергу, свідчить про те, що він володів інформацією про розгляд Господарським судом Тернопільської області справи № 921/51/18 та обставини останньої.

Відповідно до ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

За даних обставин, зважаючи на те, що явка відповідача не визнавалась судом обов'язковою, беручи до уваги те, що останній неодноразово був присутній у судових засіданнях, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважних представників прокуратури, позивача та третьої особи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне:

Ч. 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У відповідності до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Згідно ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позов іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону та його процесуальне представництво полягає у здійсненні ним процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

В обґрунтування наведеного орган прокуратури посилається на те, що предметом позову є нерухоме майно, що належить до державної власності, а також те, що регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області не вживались належні заходи щодо захисту порушених прав та самостійно не ініціювалося питання про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1240 від 11.09.2017, у зв'язку з чим у прокурора виникло передбачене законом право на звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що майно, яке є предметом судового розгляду належить до державної власності, а також те, що регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області та Департаментом агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації не вживались належні заходи щодо захисту порушених прав та останні самостійно не ініціювали питання щодо їх реалізації в судовому порядку, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення інтересів держави, а звернення заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

11.09.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області, як Орендодавцем, з одної сторони, та фізичною особою - підприємцем Ковалем Тарасом Богдановичем, як Орендарем, з другої сторони, укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1240 (надалі - Договір оренди).

За умовами даного Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення гаражів літ. "А" позиції VI. VIII, загальною площею 119,29 кв.м, реєстровий номер 33866581.2.ШИВУИЮ175, інвентарний номер 10310002, розміщеного за адресою: вул. Микулинецька, 18, м. Тернопіль, що перебуває на балансі Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, ідентифікаційний (надалі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 30 червня 2017 року, і становить за належною оцінкою 151 530,00 (сто п'ятдесят одна тисяча п'ятсот тридцять грн 00 коп) грн без ПДВ.

Майно передається в оренду з метою: для розміщення стоянки власних автотранспортних засобів. Стан майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання - передавання за узгодженим висновком Балансоутримувача і Орендаря (п. 1.2 - 1.3 - Договору).

П. 2.1 р. 2 Договору сторони погодили, що Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання цього Договору та акта приймання-передавання майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майно залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про оцінку майна, складеному за Методикою оцінки. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на Орендодавця. Об'єкт оренди не підлягає викупу Орендарем та передачі в суборенду (п. 2.2 - 2.5 р.2 Договору).

Згідно п. 3.1 - 3.2. р. 3 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року за № 786 (зі змінами та доповненнями), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку оренди (серпень 2017 року) -1516,81 (одна тисяча п'ятсот шістнадцять грн 81 коп.) грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць та індекс інфляції за наступний місць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3 р. 3 Договору).

Сторони у п. 3.6. р. 3 Договору визначили, що орендна плата перерахується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

У відповідності до п. 3.7. р. 3 Договору сторони узгодили, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штрафу розмірі 10% від суми заборгованості (п. 3.8. р. 3 Договору).

Пунктами 3.10 - 3.11. р. 3 Договору сторони узгодили, що зобов'язання Орендаря щодо сплати орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі трьохмісячної орендної плати (в сумі 4550,43 грн), який вноситься в рахунок орендної плати за останні три місяці оренди.

У разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

У відповідності до п. 5.1- 5.2 р. 5 Договору на Орендаря покладено обов'язки, зокрема: використовувати орендоване майно відповідно до його призначення (мети оренди) та умов цього Договору; протягом місяця після підписання Договору внести завдаток, передбачений цим Договором. Завдаток стягується до державного бюджету і Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 цього Договору. Після закінчення основного строку Договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останні три місяці з урахуванням внесеного Орендарем завдатку. У разі порушення Орендарем зобов'язання зі сплати орендної плати він має відшкодовувати державному бюджету і Балансоутримувачу збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення Договору за згодою Сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені Договором платежі за період фактично оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати.

Згідно п. п. 5.3 - 5.5 Договору Орендар зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює Орендар, вказується "Призначення платежу" за зразком, який надає Орендодавець листом при укладенні договору оренди). Забезпечувати збереження орендованого Майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки. Забезпечити Орендодавцю і Балансоутримувачу доступ на об'єкт оренди з метою контролю за його використанням та виконанням умов Договору.

П. 5.8 Договору визначено, що Орендар зобов'язується, протягом місяця після укладення цього Договору застрахувати орендоване майно, не менше ніж на його вартість, яка за висновком про вартість майна, станом на 30 червня 2017 року, і становить за незалежною оцінкою 151 530, 00 грн без ПДВ, на користь Балансоутримувача, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди, у порядку, визначеному законодавством, на весь строк дії Договору оренди і надати Орендодавцю та Балансоутримувачу копії договору страхування (страхового полісу) і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди Майно було застрахованим.

У разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

Здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю ( п. п. 5.10-5.11 р. 5 Договору).

Згідно п. 7.1 - 7.2 р. 7 Договору Орендодавець зобов'язується передати в оренду майно згідно з цим Договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим Договором. Не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендарю користуватися орендованим майном на умовах цього Договору.

Розділом 8 Договору визначено права Орендодавця, зокрема, п. 8.1- 8.2 Договору надано можливість контролювати з можливим залученням Балансоутримувача виконання умов Договору та використання майна, переданого в оренду за Договором, і у разі необхідності спільно з Балансоутримувачем вживати відповідних заходів реагування. Виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього Договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього Договору.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно чинним законодавством України. Орендодавець не відповідає за зобов'язаннями Орендаря, Орендар не відповідає за зобов'язаннями Орендодавця, якщо інше не передбачено цим Договором. Орендар відповідає своїми зобов'язаннями і за зобов'язаннями, за якими він є правонаступником виключно власним майном. Стягнення за цими зобов'язаннями не може бути звернене на орендоване державне майно. Спори які виникають за цим Договором або у зв'язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку (п.п.9.1-9.3 р. 9 Договору).

Цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 11 вересня 2017 року по 11 серпня 2020 року включно (п.10.1 р.10 Договору).

Згідно п. 10.2 р. 10 Договору умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку цього Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов'язань Орендаря щодо орендної плати до виконання зобов'язань.

Зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди Сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою Стороною (п. 10.3. р. 10 Договору).

Згідно п. 10.9 р. 10 Договору Сторони погодили, що у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом 3 (трьох) робочих днів повертається орендарем Балансоутримувачу.

Якщо Орендар не виконує обов'язок щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, порядок нарахування та сплати якої передбачено розділом 3 даного Договору. Укладаючи даний договір, Сторони дійшли до взаємної згоди та наголошують на тому, що положення ст. 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли таке зобов'язання мало бути виконане, не розповсюджується на строк нарахування неустойки, яку Орендодавець, відповідно до умов даного пункту та приписів ст. 785 Цивільного кодексу України, має право нараховувати та вимагати до сплати від Орендаря ( п. 10.11. р. 10 Договору).

У відповідності до р. 12 Договору додатки до цього Договору є його невід'ємною і складовою частиною. До цього Договору додаються:

- розрахунок орендної плати;

- звіт про оцінку Майна, що передається в оренду;

- акт приймання-передавання орендованого Майна.

З наявного в матеріалах справи акту приймання - передання нерухомого майна вбачається, що 11.09.2017 Балансоутримувач - Департамент агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, згідно з договором оренди нерухомого майна від 11.09.2017 № 1240 передав в строкове платне користування, а орендар - фізична особа - підприємець Коваль Тарас Богданович, прийняв державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення гаражів літ. "А" позиції VI. VIII, загальною площею 119,29 кв.м, реєстровий номер 33866581.2.ШИВУИЮ175, інвентарний номер 10310002, розміщеного за адресою: вул. Микулинецька, 18, м. Тернопіль, що перебуває на балансі Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, ідентифікаційний . Вартість майна, згідно з висновком про вартість майна станом на 30 червня 2017 року, становить за незалежною оцінкою 151 530, 00 грн без ПДВ. Стан майна на момент укладення договору потребує капітального ремонту, за узгодженим висновком Балансоутримувача і Орендаря.

Наявна в матеріалах справи Інформаційна довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно свідчить про те, що гаражі, які розміщені за адресою: вул. Микулинецька, 18, м. Тернопіль, загальною площею 749, 6 кв. м належать до державної власності та перебувають в оперативному управлінні Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, що перебуває у державній власності регулюється Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який передбачає істотні умови договору, а також інші умови, передбачені за згодою сторін.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За своїм змістом і правовою природою укладений між сторонами Договір є договором оренди і сторони в ньому досягли згоди по всіх істотних умовах, визначили права та обов'язки сторін.

У відповідності до п. 6 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України).

В силу приписів ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як стверджує прокурор та позивач і дане вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по орендній платі згідно Договору, за період з 11.09.2017 по 31.03.2018 відповідач взяті на себе зобов'язання щодо внесення орендної плати не виконував, орендні платежі не сплачував, внаслідок чого станом на день звернення до суду його заборгованість по орендній платі за вказаний вище період становить 5 334, 35 грн.

Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем не виконано умов Договору в частині виконання зобов'язання щодо внесення орендної плати у вигляді завдатку у розмірі 4 550,43 грн та страхування орендованого майна.

Відповідач не заперечив належними до допустимими доказами доводів прокуратури та позивача, як і не надав суду доказів добровільної, своєчасної та повної сплати заборгованості по орендній платі та завдатку, страхування орендованого майна.

З матеріалів справи вбачається, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області неодноразово зверталось до ФОП Коваля Т.Б. з листами - попередженнями, згідно яких інформувало боржника про необхідність сплати боргу по орендній платі, пені та завдатку. Зокрема, востаннє, 13.11.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області на адресу ФОП Коваля Т.Б було направлено лист № 18-12-04074 від 10.11.2018, згідно якого позивач проінформував Орендаря, що у випадку непогашення заборгованості та допущення ним в подальшому порушення терміну виконання зобов'язання відповідно до умов Договору, останній змушений буде вживати заходів щодо достроково розірвання Договору та стягнення заборгованості в судовому порядку.

За даних обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фізичної особи - підприємця Коваля Тараса Богдановича 5 334, 35 грн заборгованості по орендній платі згідно Договору № 1240 від 11.09.2017 за період з 11.09.2017 по 31.03.2018 (включно) є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобов'язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У випадку порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В силу ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня, як неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за невиконання зобов'язань за договором оренди сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

П. 9.1. р. 9. Договору сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

П. 3.7 р. 3 Договору сторони передбачили, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

З огляду на наведене, позивачем помісячно, з врахуванням встановленого умовами Договору оренди терміну внесення орендної плати, суми орендної плати, з врахуванням розщеплення у співвідношенні 50% до 50 %, нараховано та заявлено до стягнення за період з 11.09.2017 по 17.04.2018 пеню в розмірі 401 грн 44 коп.

Слід зазначити, що умова договору, якою передбачено відповідальність Орендаря за несвоєчасну сплату орендних платежів у вигляді пені, не містять застережень щодо можливості нарахування пені за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання та не може розцінюватись судом, як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховується пеня.

Зважаючи на те, що орендна плата за своєю правовою природою є щомісячним платежем, обов'язок щодо сплати якого покладено на відповідача щомісяця не пізніше 15 числа місяця, момент прострочення відповідачем виконання зобов'язання встановлюється щодо кожного окремого платежу, і, як наслідок, пеня також має нараховуватись на суму боргу за кожним щомісячним платежем та, відповідно, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що в період нарахувань пені,- за 17.04.2018 позивачем безпідставно включено заборгованість по сплаті орендної плати за вересень місяць 2017 р., оскільки встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України строк нарахування пені за прострочку даного платежу закінчився 16.04.2018.

Окрім того, при проведенні перерахунку сум пені судом взято до уваги визначений позивачем розмір щомісячних орендних платежів. При цьому, враховано, що вказана у розрахунку пені сума 5 434,35 грн є невірною, оскільки заборгованість по оренді становить 5 334,35 грн, що відображено і у самому розрахунку в графах: "суми 50% орендної плати" та "заборгованість орендної плати".

Розглянувши проведений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області розрахунок пені, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням визначеного позивачем періоду, провів перерахунок заявленої до стягнення пені.

Згідно проведеного судом перерахунку правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в загальній сумі 400 грн 96 коп. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 0,48 грн є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення (проведений судом розрахунок - в матеріалах справи).

В силу приписів ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

П. 3.8 р. 3 Договору сторони погодили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Враховуючи зазначені умови Договору, зважаючи на допущені відповідачем порушення строків виконання взятих на себе зобов'язань щодо щомісячної сплати орендної плати, позивачем, з врахуванням сум, які підлягали сплаті, нараховано та заявлено до стягнення штраф в загальній сумі 533,43 грн (10% від 5 334,35 грн).

Згідно проведеного судом перерахунку заявленого до стягнення штрафу, правомірним є нарахування останнього в заявленій до стягнення сумі 533, 43 грн (проведений судом розрахунок - в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За умовами Договору його чинність припиняється, зокрема, внаслідок, розірвання Орендодавцем договору оренди в односторонньому порядку в разі несплати орендної плати протягом трьох місяців підряд; невиконання орендарем пунктів 3.10 і 5.2 Договору (обов'язок щодо оплати завдатку); невиконання орендарем пункту 5.8 Договору (обов'язок щодо страхування орендованого майна) (п. 10.6 р. 10 Договору).

Згідно з ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Ст. 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору, та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

У відповідності до ст. 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

З огляду на наведене, право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене ч. 1 ст. 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Водночас орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з ч. 3 ст. 26 якого підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

При цьому, вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень ГК України та ЦК України.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) таких умов Договору оренди державного (комунального) майна як внесення орендної плати, не виконання зобов'язання в частині внесення завдатку та страхування орендованого майна є достатніми правовими підставами для дострокового розірвання вказаного правочинну в судовому порядку.

Отже, враховуючи наведені вище правові норми та викладену у п. 10.6 р. 10 Договору домовленість сторін, беручи до уваги встановлений судом факт несплати відповідачем орендної плати понад 3 місяці, не внесення ним завдатку у розмірі визначеному у Договорі та не виконання зобов'язань в частині страхування орендованого майна, суд вважає, що позовні вимоги в частині дострокового розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1240 від 11.09.2017 підлягають до задоволення.

Ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п. 4 ст. 291 ГК України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Ст. 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

П. 5.10 р. 10 Договору передбачено, зокрема, обов'язок Орендаря у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням максимального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану втрати (повної часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

В судовому засіданні встановлено та не заперечено належними та допустимими доказами відповідачем, що станом на день розгляду спору в суді частина нежитлового приміщення гаражів літ. "А" позиції VII, VIII, загальною площею 119, 29 кв.м, розміщеного за адресою: вул. Микулинецька, 18, м. Тернопіль, балансоутримувачу не повернута.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача передати за актом приймання - передачі балансоутримувачу - Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, орендоване майно є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 ГПК України).

У відповідності до вимог ст. ст. 123, 129 п. 1 ч. 4 ГПК України витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 5 796, 95 грн покладається судом на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 73-75, 86, 123, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Достроково розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1240 від 11.09.2017, укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області, вул. Танцорова, 11, м. Тернопіль, 46008, ідентифікаційний код 14037372, та фізичною особою-підприємцем Ковалем Тарасом Богдановичем, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Коваля Тараса Богдановича, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід Державного бюджету України: 5 334 грн 35 коп. заборгованості по орендній платі, 400 грн 96 коп. пені та 533 грн 43 коп. штрафу.

4. Зобов'язати фізичну особу-підприємця Коваля Тараса Богдановича, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, передати за актом приймання-передачі балансоутримувачу - Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код 33866581, державне нерухоме майно вартістю 151 530, 00 грн, а саме: частину нежитлового приміщення гаражів літ. "А" поз. VII, VIII, загальною площею 119,29 кв. м, реєстровий номер 33866581.1.2ШИВУИЮ175, інвентарний номер 10310002, розміщеного за адресою: вул. Микулинецька, 18, м. Тернопіль, що перебуває на балансі Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, відповідно до умов договору оренди нерухомого майна №1240 від 11.09.2017.

5. Стягнути з Коваля Тараса Богдановича, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь одержувача - Прокуратури Тернопільської області, р/р 4091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету - 2800 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 5 796,95 грн.

6. В задоволенні решта частини позову відмовити.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

8. Накази видати стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 04.06.2018

Суддя І.М. Гирила