КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2018 р. Справа№ 911/172/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2018 (повний текст складено 25.04.2018) по справі №911/172/18 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго"

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

про стягнення 120560,62 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Донецькобленерго" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення 120560,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.04.2018 по справі №911/172/18 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" 75238,48 грн основного боргу, 5397,05 грн 3% річних, 32512, 99 грн інфляційних та 1697,23 грн витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем належними доказами доведено, що на виконання умов Договору про постачання електричної енергії № 11/3417 від 23.07.2005 року, останній, в період з січня 2015 року по квітень 2015 року, поставив відповідачу активну електроенергію в обсязі 46 339 кВт/год. Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. При цьому, судом відмовлено в стягненні 678,26 грн. - 3% річних та 6733,84 грн. - інфляційних втрат, в зв'язку з тим, що момент подання позову минув строк позовної давності для стягнення відповідних сум, нарахованих на заборгованість за грудень 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2018 скасувати в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт, зазначив про сплив позовної давності та просив застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України. Крім того, відповідач зазначає, що відповідачем не вживалися заходи, передбачені пп. 4.4 (не складався акт про порушення), 5.1.2 6.3 Договору (відключення споживача у разі несплати та припинення електропостачення). Також, апелянт зазначає, що подані позивачем документі не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2018.

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

23 липня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством "Донецькобленерго" та Державним підприємством з обслуговування повітряного руху України укладено Договір про постачання електричної енергії № 11/3417 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Постачальник (позивач) постачає електричну енергію Споживачу (відповідачу), а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього Договору (Розділ 1 Договору).

13 квітня 2011 року, на виконання Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 року № 514-VI, Загальними зборами акціонерів ВАТ "Донецькобленерго" прийнято рішення про зміну найменування Товариства з відкритого на публічне. При цьому, організаційно-правова форма залишилася незмінною. 27 березня 2012 року, відповідно до рішення загальних зборів акціонерів, Публічне акціонерне товариство "Донецькобленерго" перейменовано у Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Донецькобленерго". Також, 16.07.2015 року внесені зміни до Єдиного державного реєстру щодо місцезнаходження Позивача, а саме: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Островського, будинок 8.

Згідно з п.3 Додатку №5 до Договору кінцевий розрахунок за спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію, оплату за недовраховану електроенергію, за перевищення договірних (граничних) величин споживання електричної енергії та потужності, надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії, сум на відшкодування збитків, та інше, Споживач здійснює на підставі наданих Постачальником електричної енергії рахунків у 5-ти денний термін з дня їх отримання.

На виконання умов Договору, в період з січня 2015 року по квітень 2015 року, позивач поставив відповідачу 46 339 кВт/год. активної електроенергії в обсязі, що підтверджується актами приймання-передавання електричної енергії за січень, лютий, березень та квітень 2015 року, які отримані відповідачем.

Крім того, позивач оформив та надав відповідачу рахунки: за січень 2015 року №11/3417 на суму 20 937,32 грн, за лютий 2015 року №11/3417 на суму 20 938,91 грн, за березень 2015 року №11/3417 на суму 13 608,43 грн та за квітень 2015 року - №11/3417 на суму 19 753,82 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно з п. 3 Додатку 5 до Договору, кінцевий розрахунок за спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію, оплату за недовраховану електроенергію, за перевищення договірних (граничних) величин споживання електричної енергії та потужності, надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, сум на відшкодування збитків, та інше, споживач здійснює на підставі наданих Постачальником електричної енергії рахунків у 5-ти денний термін з дня їх отримання. Якщо на 5-й день після отримання рахунку не надійде оплата, то на 7-й день Постачальник має право припинити електропостачання.

При цьому, посилання апелянта на порушення позивачем п. 4.4 (не складався акт про порушення), п. 5.1.2, п. 6.3 Договору (відключення споживача у разі несплати та припинення електропостачення), колегією суддів визнано безпідставними, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні умов Договору та не звільняють відповідача від своїх зобов'язань, в частині оплати.

Також, необґрунтованими є доводи апелянта, що подані позивачем документі не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями таких документів.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач не оплатив вартість спожитої ним електричної енергії протягом спірного періоду, відтак допустив порушення зобов'язання.

Щодо посилання апелянта на застосування наслідків пропуску строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, оскільки позивач виставляв відповідачу рахунки на остаточну оплату за спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію, строк оплати та настання прострочення, має обраховуватись відповідно до п. 3 Додатку 5 до Договору.

Беручи до уваги, що позов подано 25.01.2018, а вимоги про стягнення заборгованості за спожиту активну електроенергію заявлені за період з січня по квітень 2015 року на загальну суму 75238,48 грн, тобто, виникли в період з 01.02.2015, місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги заявлено в межах строку позовної давності.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається з розрахунку річних та інфляційних, позивач також здійснив нарахування на заборгованість, за грудень 2014 року.

В той же час, для заборгованості за грудень 2014 року на момент подання позову (25.01.2018) минув строк позовної давності. Відтак, строк позовної давності минув для похідних вимог 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат нарахований на решту заборгованості, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

При цьому, апелянт не заперечує розмір заявлених до стягнення сум.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права, а обставини, які встановлені апеляційною інстанцією не призвели до неправильного вирішення спору місцевим господарським судом, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2018 по справі №911/172/18 без змін.

2.Матеріали справи №911/172/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.06.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай