КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. Справа№ 910/468/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові інновації України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018р. (повний текст складено 02.03.2018р.)

у справі №910/468/18 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові інновації України"

про стягнення 380 637,60 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові інновації України" про стягнення 380 637,60 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що відповідач, як постачальник, в порушення умов договору поставки №ПЗ/НХ-17998/НЮ від 29.05.2017р. прострочив поставку товару, замовленого позивачем, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача штраф, нарахований за несвоєчасну поставку товару у розмірі 380 637,60 грн. (20% від суми непоставленого в строк товару) на підставі пункту 7.3.1 договору поставки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2018р. у справі №910/468/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові інновації України" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 380 637,60 грн. штрафу та 5 709,56 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові інновації України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити частково, зменшивши розмір штрафу до 167 480,54 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що судом першої інстанції розглянуто справу в порядку спрощеного провадження, тоді як розгляд спору повинен здійснюватись за правилами загального позовного провадження. Крім цього, судом не було враховано часткову поставку відповідачем товару та аргументів скаржника щодо завищення розміру штрафних санкцій за договором, які підлягали зменшенню до 167 480,54 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2018р. відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 26.04.2018р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018р. у судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2018р.

Представники позивача до судового засідання, що відбулось 24.05.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29.05.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові інновації України" (постачальник) укладено договір поставки №ПЗ/НХ-17998/НЮ, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність покупцю продукцію, відповідно до специфікації №№1, 2, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

У специфікації №1 до договору сторони погодили, що найменуванням товару є вкладиш моторно-осьового підшипника, кількістю 100 пар, загальною вартістю 983 988,00 грн.; товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця на умовах DDP (Київський головний матеріальний склад: 07434, Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Польова, 5 або інші підрозділи покупця, вказані в заявці на поставку товару) відповідно до Інкотермс 2010.

У специфікації №2 до договору сторони визначили, що найменуванням товару є вкладиш моторно-осьового підшипника, кількістю 100 пар, загальною вартістю 919 200,00 грн.; товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця на умовах DDP (Київський головний матеріальний склад: 07434, Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Польова, 5 або інші підрозділи покупця, вказані в заявці на поставку товару) відповідно до Інкотермс 2010.

У пункті 3.4 договору сторони погодили, що сума договору становить 1 903 188,00 грн. з ПДВ.

За умовами пункту 4.2 договору днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Пунктами 5.1 - 5.3 договору визначено, що товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 20 робочих днів від дня отримання постачальником заявки покупця. Заявка направляється постачальнику поштою або передається нарочно під особистий підпис представника постачальника. Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця на умовах DDP (Київський головний матеріальний склад: 07434, Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Польова, 5 або інші підрозділи покупця, вказані в заявці на поставку товару) відповідно до Інкотермс 2010.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017р. (п. 12.1 договору).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

06.07.2017р. покупець на виконання умов договору (п. 5.2 договору) направив на адресу постачальника, яка вказана у договорі поставки (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 30В, офіс 42), заявку №НХ-4/1222 від 27.06.2017р., у якій просив здійснити поставку вкладишу моторно-осьового підшипника у загальній кількості 200 пар на адресу Київського головного матеріального складу (Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Польова, 5).

Вказана заявка не була отримана постачальником, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" за ідентифікатором відстеження пересилання поштового відправлення 741, в якій, зокрема, зазначено, що 05.08.2017р. відбулась невдала спроба вручення та лист повернуто у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Враховуючи наведене, днем пред'явлення вимоги є дата оформлення підприємством зв'язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, оскільки ухилення постачальника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати таку вимогу непред'явленою.

Таким чином, днем отримання постачальником заявки №НХ-4/1222 від 27.06.2017р. на поставку товару за договором є 05.08.2017р., а строк поставки товару (вкладиш моторно-осьового підшипника, кількістю 200 пар, загальною вартістю 1 903 188,00 грн.) у відповідності до умов договору (п. 5.1) до 04.09.2017р. включно.

02.11.2017р. відповідач поставив покупцю товар на суму 206 637,48 грн. (вкладиш моторно-осьового підшипника, кількістю 21 пара), що підтверджується видатковою накладною №53 від 02.11.2017р.

Доказів поставки решти товару на суму 1 696 550,52 грн. матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.1 договору сторони погодили, що за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від суми непоставленого в строк товару.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги строк, в межах якого постачальник повинен був поставити покупцю товар (вкладиш моторно-осьового підшипника, кількістю 200 пар, загальною вартістю 1 903 188,00 грн.) до 04.09.2017р. включно, дату часткової поставки відповідачем товару на суму 206 637,48 грн. та відсутність доказів поставки товару на суму 1 696 550,52 грн., колегія суддів дійшла до висновку про прострочення виконання відповідачем обов'язку з поставки товару за договором на загальну суму 1 903 188,00 грн., тож судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення 20% штрафу у розмірі 380 637,60 грн.

Доводи апелянта щодо необхідності нарахування штрафу саме на частину невиконаного зобов'язання судом не приймаються, адже сторонами письмово погоджені умови настання відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну поставку товару.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 167 480,54 грн., не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

В обґрунтування клопотання постачальник вказував на часткове виконання зобов'язання з поставки товару та на ту обставину, що розмір штрафу за несвоєчасну поставку товару є більшим у порівнянні з розміром неустойки за прострочення покупцем оплати товару, що свідчить про підстави для зменшення розміру штрафу.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України також встановлює, що розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи викладене, заявником не доведено неспіврозмірність нарахованого штрафу та винятковість обставин, як передумови зменшення штрафних санкцій. Колегія суддів також враховує, що сторонами погоджені умови договору поставки щодо нарахування штрафу за несвоєчасну поставку товару та на час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем не виконано у повному обсязі обов'язок з поставки товару.

Стосовно посилання апелянта на відсутність підстав для розгляду даної справи у порядку спрощеного провадження слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Зі змісту частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України випливає, що малозначними справами, зокрема, є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Враховуючи наведені приписи процесуального законодавства, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту (особливості предмету позову), категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, які входять до предмету доказування, час, необхідний для вчинення судом та учасниками процесуальних дій, кількість учасників справи, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що справа має незначну складність, для якої пріоритетним є швидке вирішення спору, а отже справа є малозначною, розгляд якої підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено виняткових обставин, передбачених ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України для розгляду справи у загальному порядку, тож висновки суду в ухвалі Господарського суду міста Києва від 22.01.2018р. про відкриття провадження у справі №910/468/18 щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи є обґрунтованими.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові інновації України" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018р. у справі №910/468/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018р. у справі №910/468/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/468/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 04.06.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко