ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/165/16-г/7

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання Жураховської Т. О.

розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства Агрофірми "Україна"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду (головуючий - Кордюк Г.Т., судді: Давид Л.Л., Малех І.Б.) від 21.09.2017

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Приватного підприємства Агрофірми "Україна"

про стягнення 894 638 грн. 33 коп.

Учасники справи:

представник позивача - Братченко А.В.,

представник відповідача - Затолокін С.Г.

Короткий зміст позовних вимог

1. 21.03.2016 Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - Позивач) подало позовну заяву про стягнення з Приватного підприємства Агрофірми "Україна" (далі - Відповідач) заборгованості за кредитним договором № 03-182 від 14.04.2005 в розмірі 902 598 грн. 88 коп., з яких 133 704 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, а 768 894 грн. 88 коп. - заборгованість за процентами за період з 01.01.2011 по 31.07.2015.

2. Позовна заява мотивована заборгованістю Відповідача перед Позивачем станом на 01.03.2015 за укладеним між сторонами кредитним договором № 03-182 від 14.04.2005 (далі - Кредитний договір), без врахування сум боргу, який був предметом спору за рішенням суду у справі № 9/143-3562 від 22.10.2007, що складає суму неустойки та інфляційний залишок боргу за кредитом у розмірі 133 704 грн. 00 коп. (сума кредиту, строк платежу за яким настав після 01.10.2007 відповідно до графіку погашення за кредитним договором) та заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованих з 01.01.2011 по 31.07.2015 - в сумі 768 894 грн. 88 коп.

3. 20.05.2016 Позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині кредиту та зменшення розміру вимог за процентами, в якій просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за Кредитним договором в розмірі 894 638 грн. 33 коп., з яких 140 000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом (що винесена на рахунки простроченої заборгованості після 01.10.2017), а 754 638 грн. 33 коп. - заборгованість за процентами за період з 01.01.2011 по 30.06.2015.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. 23.05.2017 Господарський суд Тернопільської області вирішив відмовити у задоволенні позову. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Позивач, звернувшись у 2007 році із позовом до Відповідача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, використав передбачене договором право на дострокове повернення суми кредиту та відсотків, за результатами розгляду якого у справі № 9/143-3562 винесене рішення від 22.10.2007, яке було фактично виконане у межах виконавчого провадження шляхом добровільного перерахування Відповідачем на користь Позивача стягнених сум заборгованості та судового збору, про що винесені постанови про закінчення виконавчого провадження, скарги Позивача на дії органів Державної виконавчої служби відхилені ухвалою Господарського суду Тернопільської області у справі № 9/143-3562, а судами встановлена правомірність закінчення виконавчого провадження через фактичне виконання рішення суду. Також стосовно правомірності нарахування заявлених у цій справі сум за період з 28.08.2010 по 13.05.2016 суд послався на висновок проведеної у справі судово-економічної експертизи № 430/16-22 від 15.02.2017, який прийняв як належний доказ у справі, згідно з яким відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором № 03-182 від 14.04.2005, а Позивачем не надано доказів, що станом на день прийняття цього рішення за Відповідачем обліковується непогашена заборгованість, оскільки згідно з додатком № 1 до протокольного рішення Правління Позивача № 493 від 24.12.2010 списано заборгованість Відповідача в сумі 493 704 грн. 00 коп. - тіло кредиту та 41 014 грн. 21 коп. відсотків, яка обліковувалась на рахунках Позивача станом на день списання - 24.12.2010, а дані списання відображені за відповідним рахунком, який закрито 20.06.2012. Також суд вказав на те, що Позивач не звертався до 01.02.2011, як зазначено у вказаному протокольному рішенні, про стягнення з Відповідача різниці суми між стягнутою за рішенням суду у справі № 9/143-3562, та яка списана, як безнадійна. Крім цього суд зазначив, що Відповідач відображений в реєстрі позичальників, затвердженому постановою Правління Національного банку України станом на 01.01.2017 на суму 140 000 грн. 00 коп. за угодою № 03-182 від 03.01.2013.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 21.09.2017 Львівський апеляційний господарський суд вирішив апеляційну скаргу Позивача задовольнити частково, рішення господарського суду Тернопільської області від 23.05.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково: стягнути з Позивача на користь Відповідача 888 342 грн. 33 коп. заборгованості за Кредитним договором , з яких 133 704 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту та 754 638 грн. 33 коп. заборгованість по процентах за період з 01.01.2011 по 30.06.2015. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в частині обставин щодо погашення боргу заявленого до стягнення в розмірі 420 542 грн. 98 коп., що включає суму основного боргу за Кредитним договором в розмірі 360 000 грн. 00 коп. та процентів за користування кредитом в період 01.01.2007 по 27.09.2007 в розмірі 60 542 грн. 98 коп. суд погодився, що відповідні обставини мають преюдиціальний характер, оскільки такі обставини встановлені у рішенні у справі № 9/143-3562. В іншій частині кредитної суми за Кредитним договором та нарахованої суми відсотків, що є предметом спору у цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальників, а сам банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. У зв'язку із цим апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення зобов'язання Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором через списання Позивачем Відповідачу заборгованості за таким договором. При цьому стосовно висновку судового експерта, на який послався місцевий суд, апеляційний суд вказує, що такий висновок не має переваги перед іншими доказами у справі, якими підтверджується заборгованість Відповідача за Кредитним договором, а у висновку не враховані виписки за рахунками обліку кредиту 9 та 2 класу. Суд також вказав на відсутність будь-якого бухгалтерського документу, який би свідчив про вчинення Позивачем одностороннього правочину з прощення боргу Відповідачу та, відповідно, про припинення зобов'язання останнього. Крім цього суд виходив із специфіки банківської діяльності, яка не передбачає прощення боргу, оскільки у кредит надаються не власні, а залучені кошти, і таким чином прощення боргу порушує права третіх осіб - вкладників та інших кредиторів. Перевіривши розрахунки з урахуванням доказів у справі, суд дійшов висновку про часткове погашення Відповідачем боргу за тілом кредиту - в сумі 360 000 грн. та в сумі 6 296 грн. 00 коп., а решту - в сумі 133 704 грн.00 коп. визнав такою, що підлягає стягненню. Крім цього апеляційний суд відхилив посилання місцевого суду на реєстр позичальників, оскільки такий доказ не може бути єдиним доказом на підтвердження відсутності заборгованості Відповідача. Вимоги в частині стягнення 754 638 грн. 33 коп. - заборгованості за процентами за період з 01.01.2011 по 30.06.2015, визнані обґрунтованими та такими, що відповідають нормам законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги Відповідача

6. 10.10.2017 Відповідач подав касаційну скаргу. У касаційній скарзі просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 повністю та залишити в силі рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.05.2017.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Списання Позивачем боргу Відповідача як безнадійної заборгованості згідно з цивільним законодавством є прощенням боргу та підставою для припинення зобов'язання останнього за Кредитним договором. Позивач надавав у Реєстр позичальників недостовірну інформацію стосовно Відповідача.

8. Жодний нормативний акт не передбачає окрім стягнення безнадійної заборгованості ще й стягнення нарахованих на неї відсотків. Апеляційним судом зроблені помилкові висновки в частині визначення суми процентів, що нараховуються на стягнену частину тіла кредиту та підлягають стягненню.

9. Апеляційний суд надав неправильну оцінку сплаченій Відповідачем 19.08.2015 - після списання Позивачем заборгованості - сумі в 420 542 грн. 98 коп., а також помилково здійснив інші розрахунки, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Позиція Позивача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

10. Доводи у відзиві на касаційну скаргу ідентичні доводам, наведеним в оскаржуваній постанові апеляційного суду.

Позиція Верховного Суду

Щодо підстав припинення договору банківського кредиту

11. В основу позиції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитом та процентами за Кредитним договором, скаржник покладає посилання на норми статей 598, 605 Цивільного кодексу України та стверджує про припинення Договору кредиту через списання Позивачем заборгованості Відповідача як безнадійної, що на думку скаржника, вказує на прощення боргу (пункт 7). Суд відхиляє цей аргумент як неналежний.

Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України (підстави припинення зобов'язання) зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 605 ЦК зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

При цьому поняття "прощення боргу", як воно вжито у статті 605 ЦК України, не тотожне поняттю "списання безнадійної заборгованості". Безнадійна заборгованість за банківським кредитом є категорією бухгалтерського обліку у банках. Відповідно до визначення цього терміну, наданого у Главі 2 Розділу І Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України (далі - Правила), затверджених постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255 (у редакції, яка діяла на 24.12.2010, тобто дату протокольного рішення, Правління Позивача про списання) безнадійна заборгованість - це заборгованість, стосовно якої є впевненість про її неповернення боржником, або заборгованість, за якою минув строк позовної давності. Відповідно до пункту 2.2. Главі 2 Розділу ІІ Правил у результаті операційної діяльності в банку виникають зокрема доходи від повернення раніше списаних активів, якими відповідно до пункту 2.8 цієї ж глави є кошти, що надійшли для погашення заборгованості, яка була визнана банком безнадійною щодо отримання. Таким чином, списуючи безнадійну заборгованість, банк не відмовляється від отримання коштів, що можуть надійти для погашення цієї заборгованості, отже не звільняє боржника від зобов'язання. Тобто прощення боргу внаслідок самого лише прийняття банком рішення про списання безнадійної заборгованості не відбувається.

12. Дійшовши висновків, викладених у пункті 11 цієї постанови, Суд зазначає, що оскільки списання за рахунок резерву безнадійної заборгованості за кредитним договором не припиняє зобов'язання за таким договором, у тому числі і зобов'язання сплачувати проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України), Суд відхиляє аргументи скаржника про відсутність підстав для нарахування Позивачем процентів на залишок несплаченої Відповідачем заборгованості за Кредитним договором (пункт 8).

13. Суд відхиляє аргумент скаржника щодо надання Позивачем у Реєстр позичальників недостовірної інформації стосовно Відповідача (пункт 7), оскільки надання кредитором (Позивачем) інформації у вказаний реєстр також не є формою волевиявлення кредитора для прощення боргу за Кредитним договором у розумінні статті 605 ЦК України.

14. Суд не бере до уваги аргументи скаржника щодо правильної оцінки апеляційним судом обставин сплати Відповідачем 19.08.2015 420 542 грн. 98 коп. за Кредитним договором, тобто після списання Позивачем заборгованості за цим договором (пункт 9), оскільки вказана частина заборгованості, що сплачена Відповідачем на виконання рішення суду в іншій справі - № 9/143-3562 та є предметом спору в цій справі, не стосується іншої частини заборгованості за Кредитним договором, що є предметом спору у даній справі.

15. Таким чином доводи скаржника щодо незаконності скасування рішення суду першої інстанції та щодо незаконності часткового задоволення апеляційним судом вимог Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за Кредитним договором не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи.

16. Висновки апеляційного суду в оскаржуваній постанові про часткове задоволення вимог Позивача зроблені відповідно до норм законодавства, зокрема статей 598, 605, 1054 ЦК України, статей, 173, 333, 345 Господарського кодексу України, статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи.

17. У зв'язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

18. У зв'язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 129, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства Агрофірми "Україна" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак