донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.06.2018 справа №905/3074/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача) суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Н-Транс", м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від 21.02.2018 (повний текст складено та підписано 21.02.2018)
у справі № 905/3074/17 (суддя Левшина Г.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Автодистрибюшн ОСОБА_5", м. Київ
до Приватного підприємства "Н-Транс", м. Маріуполь, Донецька область
простягнення заборгованості в сумі 5 662,85 грн.
В С Т А Н О В И В:

До господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистрибюшн ОСОБА_5", м. Київ (Позивач) із позовом до Приватного підприємства "Н-Транс", м. Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 5 662,85 грн., в тому числі основний борг в сумі 4 000,58 грн., 12 відсотків річних в сумі 523,47 грн., інфляційних втрат в сумі 624,10 грн. та пені в сумі 514,70 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.02.2018 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача основний борг в сумі 4 000,58 грн., 12 відсотків річних в сумі 523,47 грн. та інфляційні втрати в сумі 611,55 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Судові витрати розподілено пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а висновки господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що надані Позивачем накладні підтверджують виключно факт поставки товару, а не наявність або відсутність заборгованості, а судом першої інстанції не надано обґрунтування висновку про те, що поставка саме цих товарів була неоплаченою.

Зазначає на існуванні господарських правовідносин між сторонами поза межами господарських операцій за спірними накладними (поставками товару) та частково за договором, в межах яких Позивачем отримані надлишкові кошти, розмір яких перевищує вартість отриманого за спірними накладними товару; поставки здійснювались багаточисельними партіями, оплата Відповідачем проводилась не за кожну партію окремо, а шляхом обєднання платежів; через обмежену місткість за текстом графи платіжного доручення "Призначення платежу" Відповідач вказував лише ту частину рахунків-фактур, яка могла розміститись у вказаній графі.

Відповідач посилається на те, що отриманий за накладними № SI НОМЕР_1 від 17.10.2016 та № SI від 19.10.2016 товар на загальну суму 3 837,42 грн. фактично оплачений платіжним дорученням № 337 від 19.10.2016 на загальну суму 10 000,00 грн., до якої, окрім зазначеного, входила оплата вартості товару, що поставлений за накладними № № SI НОМЕР_2 від 08.09.2016, № SI НОМЕР_3 від 09.09.2016, № SI НОМЕР_4 від 09.09.2016, № SI НОМЕР_5 від 11.10.2016, № SI НОМЕР_6 від 11.10.2016, № SI НОМЕР_7 від 19.10.2016 на загальну суму 6 208,38 грн. Також Відповідач вважає безпідставно збереженими Позивачем кошти Відповідача в сумі 3 600,00 грн., що перераховані за платіжним дорученням № 246 від 31.08.2016, у якості попередньої оплати за ремонт шин, який фактично не був проведений.

Вважає, що Позивачем не надано, а судом першої інстанції в порушення приписів Господарського процесуального кодексу України не витребувано належних доказів неоплати спірних поставок товару.

Також зауважує на порушені судом першої інстанції норм процесуального права в частині забезпечення Відповідачу можливості надати заперечення проти позову з відповідними доказами.

Під час підготовки справи до розгляду до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують взаєморозрахунки між сторонами, а саме копії накладних, рахунків, платіжних доручень разом із доказами надсилання іншій стороні по справі, які ухвалою судової колегії від 25.04.2018 долучені до матеріалів справи.

Також на адресу Донецького апеляційного господарського суду від Позивача надійшов відзив, за змістом якого останній проти доводів апеляційної скарги заперечив, зауважив, що часу на надання відзиву Відповідачу було надано достатньо, проте він своїм правом не скористався, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою судової колегії від 25.04.2018 розгляд апеляційної скарги визначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в даній справі менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Інших клопотань від учасників справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення 27.01.2016 між сторонами договору поставки №7991-05/2016 (далі Договір), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого Позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти Відповідачу визначені цим Договором запчастини та експлуатаційні матеріали, а також виконувати шино-монтажні послуги, а Відповідач в порядку та на умовах, визначених цим Договором, приймати товар та оплачувати його. Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактури та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах та товар, які є невідємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну конкретну партію товару;

- факт поставки Позивачем товару Відповідачу в межах зазначеного Договору на загальну суму 4 000,58 грн., що підтверджується видатковими накладними: №SI НОМЕР_1 від 17.10.2016 на суму 913,32 грн., №SI від 19.10.2016 на суму 2 924,10 грн., №SI від 11.11.2016 на суму 154,92 грн. та товарно-транспортними накладними: № SHP НОМЕР_8 від 17.10.2016, № SHP НОМЕР_9 від 20.10.2016 та № SHP НОМЕР_10 від 12.11.2016;

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Донецької області від 26.12.2017 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, Відповідача зобовязано у строк до 15.01.2018 надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази (які можливо доставити до суду). Вказана ухвала була отримана Відповідачем 03.01.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 37, т. 1).

Будь-яких клопотань, заяв, письмових пояснень, тощо з приводу неможливості надання відзиву на позовну заяву та письмових доказів Відповідачем не надано.

Ухвалою від 24.01.2018 господарським судом строк для надання відзиву з письмовими доказами Відповідачу було продовжено до 10.02.2018. Вказана ухвала отримана Відповідачем 30.01.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 45, т. 1).

Проте, у встановлений судом строк ані відзиву, ані будь-яких пояснень або клопотань Відповідачем також надано не було.

Суд першої інстанції ухвалою від 05.02.2018 закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 21.02.2018.

До господарського суду від Відповідача 19.02.2018 надійшов відзив з додатками (копії платіжних доручень, видаткових накладних та рахунків-фактур), при цьому будь-яких клопотань про долучення їх до матеріалів справи, в тому числі клопотання про поновлення процесуального строку на подання вказаних відзиву та додатків до нього матеріали справи не містять, Відповідачем таких клопотань в порядку норм ч.ч. 1, 4 ст. 119 ГПК України не заявлялось.

За змістом зазначеного відзиву (а.с. 48-50, т. 1), Відповідач вважає отриманий за спірними накладними товар повністю оплаченим, оскільки за отриманий в межах Договору товар за іншими накладними ним сплачено більшу суму ніж вартість зазначеного в них товару. Зокрема, за платіжним дорученням № 337 від 19.10.2016 на загальну суму 10 000,00 грн., окрім вказаних спірних сум також ввійшла оплата вартості товару поставленого за іншими накладними, але зазначити в призначенні платежу реквізити відповідних рахунків Відповідач не міг через бракування місця.

Крім того, Відповідач зазначає, що ним були надлишково сплачені Позивачу кошти в розмірі 3 600,00 грн., проте фактично послуга Позивачем надана не була та грошові кошти не повернуті; поставку за накладною № SI НОМЕР_11 від 14.11.2016 на суму 2 510,16 грн. він також не визнає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності Позивачем факту поставки останнім товару за спірними накладними, відсутності доказів оплати спірної заборгованості з боку Відповідача станом на час прийняття рішення у справі, наявності обовязку Відповідача виконати свій обовязок щодо оплати поставленого товару належним чином.

Суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст. 118 ГПК України та відсутність відповідного клопотання Відповідача про поновлення пропущеного строку для надання відзиву на позов, залишив відзив без розгляду.

Саме у відповідних діях суду першої інстанції Відповідач вбачає порушеня його права на судовий захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі Договору та регулюються нормами ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 693, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В підтвердження викладених обставин Відповідач посилається на платіжні доручення, видаткові накладні та рахунки-фактури, копії яких ним були додані до відповідного клопотання та долучені судовою колегією до матеріалів справи.

Проте, зі змісту наданих платіжних доручень не вбачається перерахування коштів на оплату поставленого за спірними накладними товару, призначення платежу за цим платіжним документом містить посилання на інші рахунки, тобто інші підстави оплати.

Будь-яких доказів того, що Відповідач звертався до Позивача із вимогами щодо зарахування цих коштів саме в оплату спірного товару ним не надано. Також відсутні докази узгодження сторонами відповідних зарахувань. Акти звірки розрахунків за спірним Договором в матеріалах справи відсутні.

Згідно до вимог п. 2.1 Договору, погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантаження, що являється невідємними складовими даного Договору, без складання специфікації, Відповідач, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості з Позивачем та позбавляє права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною попередній домовленості із Позивачем.

За змістом п. 3.1 Договору, оплата згідно Договору здійснюється Відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позивачу. При здійснені оплати вказує наступні реквізити: номер та дату підписання договору, по якому відбувається поставка продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов'язкові реквізити, зокрема, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Оскільки зміст наданих Відповідачем платіжних доручень не містить зазначення про оплату саме спірного товару за відповідними кошторисами та рахунками, судова колегія вважає надані Відповідачем докази неналежними в розумінні ст. 76 ГПК України, оскільки вони не підтверджують обставин, що входять до предмету доказування.

За таких підстав судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав до задоволення позовних вимог.

Законних підстав щодо звільнення Відповідача від виконання обовязку оплатити поставлений за Договором товар судовою колегією не встановлено та їх наявність Відповідачем не доведено.

Отже судова колегія вважає право Позивача на отримання оплати за поставлений на підставі вищезазначеного Договору товару таким, що порушене, а отже вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано стягнув з Відповідача на користь Позивача заборгованість за поставлений за спірними накладними товар в сумі 4 000,58 грн.

Розрахунок суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних в сумі в сумі 611,55 грн. та 12% річних в 523,47 грн. за період з 11.11.2016 по 13.12.2017, судова колегія також вважає таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, доводів на заперечення його обґрунтованості Відповідач не наводить.

Висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення пені на підставі приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України також не охоплюється межами апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення процесуальних прав Відповідача надати відзив та докази, судова колегія зазначає наступне.

Встановлено, що відзив на позовну заяву разом з додатками Відповідачем був поданий шляхом здання на пошту 16.02.2018 та надійшов до суду 19.02.2018, тобто з порушенням встановлених судом першої інстанції процесуальних строків. Окремого клопотання про долучення вказаних доказів до матеріалів справи Відповідачем в суді першої інстанції не заявлялось.

Правом участі в судовому засіданні першої інстанції Відповідач не скористався, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За змістом ч.ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В суді першої інстанції Відповідачем клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів не заявлялось.

Судова колегія вважає відповідні доводи апеляційної скарги такими, що суперечать обставинам справи, оскільки з урахуванням продовження судом строку на подання Відповідачем відзиву та заявлення клопотань, загальний час з моменту отримання Відповідачем ухвали про відкриття провадження до закриття підготовчого провадження складав більше місяця (з 03.01.2018 по 10.02.2018), що з урахуванням невеликої складності справи визнається судовою колегією більш ніж достатнім для забезпечення здійснення Відповідачем своїх процесуальних прав.

За таких підстав, з урахуванням відсутності відповідного клопотання Відповідача, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про залишення відзиву Відповідача з додатками без розгляду. Порушення права Відповідача на справедливий і публічний розгляд його справи не встановлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом.

Отже право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов певно визначеного процесуального порядку, яким забезпечується право не тільки Відповідача, а й Позивача, який звернувся за захистом порушеного права.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2018 у справі № 905/3074/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Н-Транс", м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2018 у справі № 905/3074/17 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Приватне підприємстве "Н-Транс", м. Маріуполь, Донецька область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 04.06.2018.

Головуючий (суддя-доповідач) О.В. Стойка

Судді О.О. Радіонова

ОСОБА_3