РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2018Справа № 910/22808/17

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані", м. Буча, Київської області

до Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд", м. Київ

про стягнення 1 528 464,40 грн., -

За зустрічним позовом Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані", м. Буча, Київської області

про стягнення 1 860 081,69 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Балан С.М. (представник за довіреністю від 20.11.2017р.);

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Іскоростенський Д.А. (адвокат за ордером серія КС №266028 від 18.01.2018р.); Чорна Ю.О. (представник за довіреністю вих. 01-01-05/39 від 27.10.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" (відповідач) суми заборгованості за Договором поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016р. в розмірі 1 528 464,40 грн., з яких 1 372 255,40 грн. суми основного боргу та 156 209,00 грн. пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2018р.

Відповідач у встановлений судом строк письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав.

В підготовчому засіданні 18.01.2018р. судом оголошено перерву до 20.02.2018р.

11.01.2018р. до суду надійшла зустрічна позовна заява Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" про стягнення 2 900 796,97 грн., з яких 1 860 081,69 грн. штрафних санкцій за Договором поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016р. та 1 040 715,28 грн. заборгованості за Договором субпідряду № 16-01/2016 на виконання будівельних робіт від 12.09.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018р. зустрічну позовну заяву Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" і додані до неї документи повернуто заявнику.

29.01.2018р. до суду надійшла зустрічна позовна заява Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" про стягнення 1 860 081,69 грн. штрафних санкцій за порушення строків поставки товару за Договором поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2018р. прийнято зустрічну позовну заяву Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" до спільного розгляду з первісним позовом.

05.02.2018р. до суду від відповідача (за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого останній вказує на те, що товариство було готове поставити Консорціуму товар у встановлений договором строк, проте позивач (за зустрічним позовом) фізично не був готовий прийняти товар. Крім того, відповідач (за зустрічним позовом) вказує на невірно визначений позивачем початок (момент) прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару, а саме кінцевою датою поставки є 23.01.2017р. За твердженнями відповідача (за зустрічним позовом), затримка поставки товару відбулась не з його вини, а у зв'язку з внесенням змін до робочої документації та технічного рішення, відповідно до яких було змінено предмет поставки.

16.02.2018р. до суду від позивача (за зустрічним позовом) надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого останній вказує на те, що сторонами у договорі, а також у відповідній специфікації було обумовлено, зокрема, найменування товару та строк поставки товару, натомість поставка товару відбулась з порушенням обумовлених договором строків. Позивач (за зустрічним позовом) зазначає, що жодних письмових звернень від відповідача щодо поставки товару (у встановлений договором строк) до нього не надходило.

В підготовчому засіданні 20.02.2018р. судом оголошено перерву до 22.03.2018р.

В підготовчому засіданні 22.03.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 03.04.2018р.

14.03.2018р. та 29.03.2018р. до суду від позивача (за первісним позовом) надійшли клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2018р. задоволено вказані клопотання, витребувано у відповідача (за первісним позовом) зазначені в них докази та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.04.2018р.

25.04.2018р. до суду від позивача (за первісним позовом) надійшло клопотання про повторне витребування доказів, в задоволенні якого судом було відмовлено, про що оголошено відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В підготовчому засіданні 26.04.2018р. судом оголошено перерву до 15.05.2018р.

За письмовою згодою обох сторін на підставі ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, 15.05.2018р. закінчено підготовче засідання та розпочато розгляд справи по суті у той самий день, про що оголошено відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 15.05.2018р. судом оголошено перерву до 29.05.2018р.

В судовому засіданні 29.05.2018р. представник позивача (за первісним позовом) підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача (за первісним позовом) Чорна Ю.О. проти задоволення вимог позивача заперечувала та просила суд відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача (за первісним позовом) Іскоростенський Д.А. поклав вирішення вимог за первісним позовом на розсуд суду.

Вимоги зустрічного позову представники позивача (за зустрічним позовом) підтримали та просили суд їх задовольнити.

Проти задоволення вимог за зустрічним позовом представник відповідача (за зустрічним позовом) заперечувала та просила суд відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні 29 травня 2018 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2016р. між позивачем (за первісним позовом) (постачальник) та відповідачем (за первісним позовом) (покупець) укладено Договір поставки № 19-12/2016 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого на умовах цього Договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки обладнання та інші товарно-матеріальні цінності (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар, визначений у Специфікаціях, що додаються до цього Договору і є його невід'ємними частинами.

В п. 2.1. Договору сторони домовились, що номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки Товару вказуються за погодженням сторін у Специфікаціях до цього Договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін, скріплюються печатками сторін, та є додатками до цього Договору, його невід'ємними частинами та не можуть розглядатися окремо від цього Договору.

Згідно п. 3.1. Договору ціна товару за Договором визначається в національній валюті України за погодженням сторін та вказується у Специфікаціях до цього Договору.

У відповідності до п. 3.2. Договору ціна Договору, сформована на підставі Специфікацій, що додається до цього Договору складає 12 289 680,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2 048 280,00 грн. Ціна Договору є динамічною.

У разі необхідності закупівлі додаткового товару на суму, що перевищує ціну, вказану у п. 3.2. цього Договору, сторони узгоджують додаткові поставки товару шляхом підписання Специфікації до цього Договору, які оформлюються відповідними додатковими угодами до цього Договору (п. 3.3. Договору).

В Специфікації №1 до Договору сторони погодили, зокрема, найменування і характеристику устаткування, кількість, загальна сума Специфікації разом з ПДВ - 12 289 680,00 грн., порядок розрахунків - відповідно до умов Договору, строк поставки товару - 15 (п'ятнадцять) календарних днів з моменту отримання авансового платежу.

В Додатковій угоді № 1 від 20.12.2016р. до Договору сторони дійшли згоди затвердити Специфікацію № 2 до Договору на суму 34 718 397,36 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 786 399,56 грн.

В Додатковій угоді № 3 від 27.04.2017р. до Договору сторони дійшли згоди внести зміни до Специфікації № 2 до Договору і затвердити її на суму 34 718 397,58 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 786 399,60 грн.

В Додатковій угоді № 4 від 11.05.2017р. до Договору сторони дійшли згоди внести зміни до Специфікації № 2 до Договору і затвердити її на суму 35 688 543,79 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 948 090,63 грн.

В Додатковій угоді № 5 від 17.05.2017р. до Договору сторони дійшли згоди внести зміни до Специфікації № 2 до Договору і затвердити її на суму 36 485 695,40 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 080 949,23 грн.

За умовами Специфікації № 2 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 5 від 17.05.2017р. до Договору) сторони погодили, зокрема, найменування товару, тип, кількість, ціну, строк поставки - 2-й квартал 2017р., тощо, загальна сума складає 36 485 695,40 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 080 949,23 грн., порядок розрахунків - відповідно до умов Договору.

Додатковою угодою № 6 від 22.05.2017р. до Договору сторони дійшли згоди затвердити Специфікацію № 3 до Договору на суму 40 820,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 803,33 грн.

За умовами Специфікації № 3 до Договору сторони погодили, зокрема, найменування товару, тип, кількість, ціну, строк поставки - 2-й квартал 2017р., тощо, загальна сума складає 40 820,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 803,33 грн., порядок розрахунків - відповідно до умов Договору.

Як видно з матеріалів справи, позивачем (за первісним позовом) на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 20 206 778,48 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме:

- № 6 від 10.05.2017р. на суму 12 289 680,00 грн.;

- № 14 від 12.06.2017р. на суму 6 516 685,75 грн.;

- № 15 від 10.07.2017р. на суму 1 359 592,73 грн.;

- № 12 від 07.07.2017р. на суму 40 820,00 грн.

Товар було прийнято відповідачем (за первісним позовом), що підтверджується підписами уповноваженого представника та відтисками печатки відповідача у зазначених вище видаткових накладних та не заперечується останнім.

Як передбачено в п.п. 4.1.1. Договору покупець має право перераховувати постачальнику попередню оплату в розмірі до 100% відсотків від ціни товару, визначеного у пункті 3.1. цього Договору, протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дати підписання кожної окремої Специфікації до цього Договору.

Відповідно до п.п. 4.1.2. Договору остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 35 (тридцяти п'яти) банківських днів з дати поставки товару, із врахуванням перерахованої покупцем попередньої оплати. Датою поставки товару та моментом отримання його покупцем від постачальника вважається дата підписання сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі товару.

Аналогічне положення міститься і в п. 5.15. Договору.

У разі закупівлі додаткового товару та підписання сторонами нових Специфікацій до Договору, порядок здійснення та розмір попередньої оплати можуть уточнюватись сторонами у відповідних Специфікаціях. Остаточний розрахунок за поставлений постачальником товар за новими Специфікаціями до Договору здійснюється у порядку, визначеному у підпункті 4.1.2. цього Договору (п.п. 4.1.3. Договору).

За умовами п. п. 11.1. та 11.2. Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їхніх підписів відбитками печаток сторін. Договір діє до 31 грудня 2017р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як зазначає позивач (за первісним позовом), відповідач взяті на себе зобов'язання, зокрема, в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар не виконав, вартість поставленого товару за вказаними вище видатковими накладними оплатив частково та допустив виникнення заборгованості перед позивачем на суму 1 372 255,40 грн.

Матеріалами справи також підтверджується звернення (докази направлення у матеріалах справи) позивача (за первісним позовом) з претензією вих. № 115 від 25.10.2017р. до відповідача на суму 1 483 179,82 грн. з урахуванням штрафних санкцій, на яку останнім було надано відповідь вих. № 01-01-03/722 від 28.11.2017р. щодо наявності підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог (примірник угоди додано до відповіді на претензію) та підстав для нарахування позивачу (за первісним позовом) штрафних санкцій за Договором та пропонував останньому оплатити такі санкції.

Зважаючи на те, що відповідач (за первісним позовом) повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 1 372 255,40 грн. суми основного боргу та 156 209,00 грн. пені.

Вимоги за зустрічним позовом ґрунтуються на тому, що відповідачем (за зустрічним позовом) неодноразово порушувались строки поставки товару відповідно до умов вище названого Договору та Специфікацій до нього, у зв'язку з чим позивач на підставі п. 7.1. Договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафні санкції у загальному розмірі 1 860 081,69 грн., з яких 999 804,09 грн. пені, з них 991 255,29 грн. пені за порушення строків поставки за Специфікацією № 1 до Договору, 8 381,05 грн. - за Специфікацією №2 до Договору та 167,75 грн. - за Специфікацією № 3 до Договору та 860 277,60 грн. штрафу за Специфікацією № 1 до Договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016р. як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (вказані вище видаткові накладні) підтверджується факт поставки позивачем (за первісним позовом) відповідачу товару на суму 20 206 778,48 грн.

Як зазначає позивач (за первісним позовом), що не спростовано відповідачем, останній свої зобов'язання, щодо проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар не виконав та допустив виникнення заборгованості перед позивачем на суму 1 372 255,40 грн.

Як зазначає позивач (за первісним позовом), відповідачем здійснено часткову оплату вартості поставленого товару за Специфікацією № 1 до Договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017р.) на суму 12 000 000,00 грн., вартість товару за Специфікацією № 2 до Договору (видаткові накладні № 14 від 12.06.2017р. та № 15 від 10.07.2017р.) оплачено на суму 5 684 523,14 грн. та повністю не оплачено вартість товару за Специфікацією № 3 до Договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017р.), що також підтверджується наявною у матеріалах справи оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за січень 2017р. - листопад 2017р. та не заперечується відповідачем (за первісним позовом), зокрема, у відповіді на претензію вих. № 01-01-03/722 від 28.11.2017р. та в запропонованій останнім Угоді про зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.11.2017р.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п.п. 4.1.2. Договору та п. п. 3 Специфікацій № № 1 - 3 до Договору, в яких визначено порядок розрахунків - відповідно до умов Договору, остаточний розрахунок за поставлений товар відповідач (за первісним позовом) мав здійснити протягом 35 (тридцяти п'яти) банківських днів з дати поставки товару, із врахуванням перерахованої покупцем попередньої оплати, а прострочення виконання останнім свого зобов'язання за вказаними вище Специфікаціями до Договору та видатковими накладними у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку.

Таким чином, прострочення оплати вартості товару відповідачем (за первісним позовом) за Специфікацією № 1 до Договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017р.) виникло з 30.06.2017р., за Специфікацією № 2 до Договору (видаткова накладна № 14 від 12.06.2017р. - з 02.08.2017р. та видаткова накладна № 15 від 10.07.2017р. - з 31.08.2017р.), за Специфікацією № 3 до Договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017р.) з 30.08.2017р.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи все вище викладене, оскільки відповідачем (за первісним позовом) порушені договірні зобов'язання у частині своєчасного та в повному обсязі розрахунку за поставлений позивачем товар, доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1 372 255,40 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач (за первісним позовом) у встановлений Договором строк свого обов'язку з оплати вартості поставленого позивачем товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно п. 7.8. Договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань покупцем, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, при розгляді даної справи відповідачем (за первісним позовом) не порушувалось перед судом питання щодо відсутності фінансування замовником будівництва - ПАТ «Укргідроенерго» та можливість застосування до спірних правовідносин п. 7.9. Договору.

Разом з тим, суд виходить з того, що частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, навіть за відсутності фінансування від замовника за договором відповідач не може бути звільнений від обов'язку оплати поставлений позивачем (за первісним позовом) товару, оскільки в разі відсутності коштів для оплати відповідач вправі призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати товару, а не приймати його.

Наведене відповідає практиці застосування ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005р.

При цьому, суд відзначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що кошти від замовника для їх перерахування позивачеві (за первісним позовом) до відповідача не надходили.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки в п. 7.8. Договору сторони передбачили граничний розмір пені за порушення покупцем грошового зобов'язання з оплати вартості товару, в силу названих вище норм законодавства України, пеня має бути нарахована у розмірі не більше однієї облікової ставки НБУ.

З урахуванням викладеного, перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у первісній позовній заяві, суд дійшов висновку про те, що він не відповідає умовам Договору, позивачем (за первісним позовом) неправомірно застосовано розмір пені - 0,1%, оскільки він перевищує облікову ставку НБУ, що діяла у період прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання, що призвело до завищення нарахованої пені, у зв'язку з чим суд проводить власні розрахунки пені.

Так, за Специфікацією № 1 до Договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017р.) на суму 289 680,00 грн. (з урахуванням часткової оплати вартості товару відповідачем (за первісним позовом)) за заявлений період (150 днів (кількість днів прострочення вказано позивачем), тобто за період з 30.06.2017р. по 26.11.2017р. з огляду на встановлений судом вище момент прострочення виконання відповідачем зобов'язання обґрунтованою є сума пені в розмірі 15 126,85 грн.

За Специфікацією № 2 до Договору (видаткова накладна № 14 від 12.06.2017р.) на суму 584 520,39 грн. (з урахуванням часткової оплати вартості товару відповідачем (за первісним позовом)) за заявлений період (117 днів (кількість днів прострочення вказано позивачем), тобто за період з 02.08.2017р. по 26.11.2017р. з огляду на встановлений судом вище момент прострочення виконання відповідачем зобов'язання обґрунтованою є сума пені в розмірі 23 917,30 грн.

За Специфікацією № 2 до Договору (видаткова накладна № 15 від 10.07.2017р.) на суму 457 235,01 грн. (з урахуванням часткової оплати вартості товару відповідачем (за первісним позовом)) за заявлений період (89 днів (кількість днів прострочення вказано позивачем), тобто за період з 31.08.2017р. по 27.11.2017р. з огляду на встановлений судом вище момент прострочення виконання відповідачем зобов'язання обґрунтованою є сума пені в розмірі 14 337,13 грн.

За Специфікацією № 3 до Договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017р.) на суму 40 820,00 грн. за заявлений період (90 днів (кількість днів прострочення вказано позивачем), тобто за період з 30.08.2017р. по 26.11.2017р. з огляду на встановлений судом вище момент прострочення виконання відповідачем зобов'язання обґрунтованою є сума пені в розмірі 1 293,94 грн.

Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача (за первісним позовом) за прострочення ним виконання свого грошового зобов'язання з оплати вартості товару складає 54 675,22 грн.

Як вказувалось вище, відповідачем (за первісним позовом) письмового відзиву на первісну позовну заяву до матеріалів справи не надано, належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу та нарахованих штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати вартості товару відповідачем не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності обставин щодо покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договорів у вигляді пені понад суму, визнану судом обґрунтованою.

Підсумувавши вище викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача (за первісним позовом) підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1 372 255,40 грн. суми основного боргу та 54 675,22 грн. пені.

Судовій збір в розмірі 21 403,96 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача (за первісним позовом).

Щодо заявлених позивачем за зустрічним позовом вимог про стягнення з відповідача на підставі п. 7.1. Договору штрафних санкцій у загальному розмірі 1 860 081,69 грн., з яких 999 804,09 грн. пені, з них 991 255,29 грн. пені за порушення строків поставки за Специфікацією № 1 до Договору, 8 381,05 грн. - за Специфікацією №2 до Договору та 167,75 грн. - за Специфікацією № 3 до Договору та 860 277,60 грн. штрафу за Специфікацією № 1 до Договору, суд відзначає наступне.

Як вказувалось вище, за умовами п. 2.1. Договору строк, місце та умови поставки Товару вказуються за погодженням сторін у Специфікаціях до цього Договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін, скріплюються печатками сторін, та є додатками до цього Договору, його невід'ємними частинами та не можуть розглядатися окремо від цього Договору.

За змістом п. п. 5.1., 5.2. Договору умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2010», місце, умови та строки поставки, вантажоодержувачі та їх реквізити визначаються в Специфікаціях до цього Договору. Постачальник відвантажує товар покупцю у строки, визначені у Специфікаціях до цього Договору.

В п. 5.3. Договору передбачено, що постачальник зобов'язаний не менше ніж за 5 календарних днів до дати поставки, письмово сповістити покупця про дату та час надходження товару в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна покупцю для прийняття товару.

Відповідно до п.п. 4.1.2. Договору датою поставки товару та моментом отримання його покупцем від постачальника вважається дата підписання сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі товару.

Аналогічне положення міститься і в п. 5.15. Договору.

За умовами п.п. 6.3.1. Договору постачальник зобов'язувався забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що передбачені Договором.

Як встановлено судом вище, у Специфікації №1 до Договору сторони погодили строк поставки товару - 15 (п'ятнадцять) календарних днів з моменту отримання авансового платежу, у Специфікації № 2 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 5 від 17.05.2017р. до Договору) сторони погодили строк поставки - 2-й квартал 2017р., у Специфікації № 3 до Договору сторони погодили строк поставки - 2-й квартал 2017р.

В пункті 4 Специфікацій № № 1 - 3 до Договору сторонами погоджено умови поставки товару, місце доставки товару, транспортування товару, вантажоодержувача.

Судом вище також встановлено, що поставка товару була здійснена відповідачем (за зустрічним позовом) наступним чином, а саме: за Специфікацією № 1 до Договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017р.), за Специфікацією № 2 до Договору (видаткові накладні № 14 від 12.06.2017р. та № 15 від 10.07.2017р.) та за Специфікацією № 3 до Договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017р.).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

З урахуванням викладеного, виходячи з умов Специфікації №1 до Договору поставка товару мала бути здійснена у строк - 15 (п'ятнадцять) календарних днів з моменту отримання авансового платежу.

Як зазначає позивач (за зустрічним позовом), авансування вартості товару на суму 12 000 000,00 грн. проведено ним на підставі платіжного доручення № 436744 від 06.01.2017р., вказане також підтверджується наданою відповідачем оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за січень 2017р. - листопад 2017р. та не заперечується останнім при розгляді даної справи.

Таким чином, поставка товару відповідно до умов Специфікації №1 до Договору мала бути здійснена відповідачем (за зустрічним позовом) у строк до 23.01.2017р. включно (перший робочий день після вихідного дня на підставі ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), а прострочення виконання останнім свого зобов'язання з поставки товару за Специфікацією № 1 до Договору у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку, тобто з 24.01.2017р.

З цих підстав суд погоджується з доводами відповідача (за зустрічним позовом), викладеними у відзиві на позовну заяву щодо невірно визначеного позивачем початку (моменту) прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару.

За Специфікацією № 2 до Договору поставка товару відповідно мала бути здійснена відповідачем (за зустрічним позовом) у строк до 30.06.2017р. (останній день 2-го кварталу 2017р.), відповідно прострочення виконання останнім свого зобов'язання з поставки товару (видаткова накладна № 15 від 10.07.2017р.) у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку, тобто з 01.07.2017р.

За Специфікацією № 3 до Договору поставка товару відповідно мала бути здійснена відповідачем (за зустрічним позовом) у строк до 30.06.2017р. (останній день 2-го кварталу 2017р.), відповідно прострочення виконання останнім свого зобов'язання з поставки товару у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку, тобто з 01.07.2017р.

Відповідно до п. 7.1. Договору при недотриманні постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від ціни невчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Нарахування пені здійснюється ом всього строку порушення зобов'язання. Якщо прострочення виконання постачальником зобов'язань перевищує 30 днів, він додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від ціни невчасно поставленого товару.

Як було зазначено вище, за змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, умовами Договору сторони погодили, що за несвоєчасну поставку товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1 % від ціни невчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, а у випадку прострочення виконання постачальником зобов'язань на 30 днів, він додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від ціни невчасно поставленого товару.

Судом перевірено наведений позивачем у зустрічній позовній заяві розрахунок пені та з підстав встановлених судом вище (невірно визначеного позивачем початку (моменту) прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару за Специфікацією №1 до Договору), суд визнає невірним такий розрахунок в частині періоду нарахування пені та відповідно відхиляє доводи позивача (за зустрічним позовом), наведені ним у відповіді на відзив.

Крім того, позивачем (за зустрічним позовом) неправомірно включено у період нарахування пені 09.05.2017р. (святковий день) та огляду на здійснення відповідачем поставки товару 10.05.2017р. (перший робочий день після вихідного дня на підставі ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), останнім днем прострочення виконання зобов'язання з поставки є 08.05.2017р.

Таким чином, в межах заявленого позивачем (за зустрічним позовом) періоду, а саме з 24.01.2017р. по 08.05.2017р. обґрунтованою є сума пені в розмірі 973 073,29 грн.

При цьому, за відсутності в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України, судом відхилено як необґрунтовані посилання відповідача (за зустрічним позовом), викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву стосовно того, що товариство на кінцеву дату поставки було готове поставити Консорціуму товар у встановлений договором строк, проте позивач фізично не був готовий прийняти товар.

Суду не надано доказів, в тому числі й на виконання п. 5.3. Договору сповіщення покупця про дату та час надходження товару в погоджений пункт призначення (місце поставки за Специфікаціями № № 1-3), доказів на підтвердження відмови позивача (за зустрічним позовом) прийняти обумовлений товар, тощо.

Надані до матеріалів справи договори, специфікації, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, листування, що відповідно укладені, погоджені та підписані між відповідачем (за зустрічним позовом) та іншими контрагентами, за висновками суду, дійсно можуть свідчити про готовність товариства поставити Консорціуму товар у встановлений договором строк, проте не можуть свідчити про належне (у визначений договором строк) виконання відповідачем свого зобов'язання з поставки товару.

В іншій частині, розрахунок позивача (за зустрічним позовом) пені визнається судом таким, що відповідає нормам цивільного законодавства та умовам Договору, розраховані останнім суми пені за Специфікацією № 2 (видаткова накладна № 15 від 10.07.2017р.) в розмірі 8 381,05 грн. та за Специфікацією № 3 в розмірі 167,75 грн. є арифметично вірними.

Судом також встановлено правомірність нарахування позивачем (за зустрічним позовом) штрафу у розмірі 7% від ціни невчасно поставленого товару в порядку п. 7.1. Договору, який становить 860 277,60 грн., оскільки прострочення виконання постачальником зобов'язань перевищує 30 днів.

Зважаючи на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов'язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

При розгляді даного спору, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 28.02.2011 у справі № 23/225 та від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011, згідно з якою у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, а їх одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки пені та наведені штрафи є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Суд також не приймає доводів відповідача (за зустрічним позовом), викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву з приводу того, що затримка поставки товару відбулась не з його вини, а у зв'язку з внесенням змін до робочої документації та технічного рішення, відповідно до яких було змінено предмет поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 статті 614 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як встановлено судом вище, за умовами Договору, Специфікацій № № 1-3 до Договору між сторонами було досягнуто згоди, зокрема, щодо строків поставки обумовленого товару, відтак зобов'язання з поставки товару мало бути виконано у встановлені договором строки.

В п. 12.6. Договору передбачено, що які-небудь зміни та доповнення до Договору, у тому числі про його призупинення (розрив) або продовження дії Договору, будуть дійсними, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками і скріплені печатками сторін. Додаткові угоди та додатки до Договору є його невід'ємними частинами.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження досягнення між сторонами згоди щодо зміни строків поставки товару, як і не містять доказів, про що також вказує позивач (за зустрічним позовом), звернення відповідача щодо поставки (у встановлений строк) та можливості відвантаження товару за договором.

Щодо внесення позивачем (за зустрічним позовом) змін до робочої документації та технічного рішення, відповідно до яких було змінено предмет поставки, з якими відповідач пов'язує неможливість виконання ним свого обов'язку з поставки товару у встановлений строк, суд відзначає, що за умовами Специфікації № 1 сторони погодили предмет поставки, а саме - Завіса повітряна промислова BIDDLE, модель IndAC2 MX H1 (Нідерланди) у комплекті (8 штук), вказаний товар на підставі видаткової накладної № 6 від 10.05.2017р. було поставлено позивачеві та отримано останнім, відтак такі доводи відповідача не узгоджуються з положеннями Договору, Специфікацією № 1 до нього та відхиляються судом як необґрунтовані.

Більше того, з наданого самим відповідачем (за зустрічним позовом) технічного рішення № 1013 від 12.05.2017р. щодо зміни товару з Завіси IndAC2MX225H1-1L, фірми BIDDLE в кількості 8 штук на повітряні завіси IndAC2MX225H1-1L в кількості 2 штук та повітряні завіси IndAC2MX225H1-2L в кількості 6 штук, таке рішення прийнято після здійснення поставки товару (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017р.), товар згідно Специфікації № 1 (Завіса повітряна промислова BIDDLE, модель IndAC2 MX H1 (Нідерланди) у комплекті (8 штук) прийнято позивачем та в будь-якому разі прийняття такого рішення не може свідчити про зміну строку поставки обумовленого сторонами товару.

Інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідачем (за зустрічним позовом) належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення нарахованих штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання з поставки товару не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності обставин щодо покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договорів у вигляді пені понад суму, визнану судом обґрунтованою.

Підсумувавши вище викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача (за зустрічним позовом) підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 981 622,09 грн. пені та 860 277,60 грн. штрафу.

Судовій збір в розмірі 27 628,50 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача (за зустрічним позовом).

Згідно ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Таким чином, провівши зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами, до стягнення з відповідача (за зустрічним позовом) на користь позивача підлягає 414 969,07 грн. штрафу (981 622,09 грн. пені + 860 277,60 грн. штрафу - 1 372 255,40 грн. сума основного боргу - 54 675,22 грн. пені) та 6 224,54 грн. (27 628,50 грн. - 21 403,96 грн.) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" (ідентифікаційний код 33834660, адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, офіс 14) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" (ідентифікаційний код 40735780, адреса: 08293, Київська обл., м. Буча, вул. Тарасівська, буд. 32, офіс 264) 1 372 255,40 грн. (один мільйон триста сімдесят дві тисячі двісті п'ятдесят п'ять гривень 40 коп.) суми основного боргу, 54 675,22 грн. (п'ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят п'ять гривень 22 коп.) пені та 21 403,96 грн. (двадцять одну тисячу чотириста три гривні 96 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні вимог за первісним позовом відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити частково.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" (ідентифікаційний код 40735780, адреса: 08293, Київська обл., м. Буча, вул. Тарасівська, буд. 32, офіс 264) на користь Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" (ідентифікаційний код 33834660, адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, офіс 14) 981 622,09 грн. (дев'ятсот вісімдесят одну тисячу шістсот двадцять дві гривні 09 коп.) пені, 860 277,60 грн. (вісімсот шістдесят тисяч двісті сімдесят сім гривень 60 коп.) штрафу та 27 628,50 грн. (двадцять сім тисяч шістсот двадцять вісім гривень 50 коп.) судового збору.

6. В іншій частині в задоволенні вимог за зустрічним позовом відмовити.

7. В порядку ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" (ідентифікаційний код 40735780, адреса: 08293, Київська обл., м. Буча, вул. Тарасівська, буд. 32, офіс 264) на користь Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" (ідентифікаційний код 33834660, адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, офіс 14) 414 969,07 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять гривень 07 коп.) штрафу та 6 224,54 грн. (шість тисяч двісті двадцять чотири гривні 54 коп.) судового збору.

9. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

10. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08.06.2018р.

Суддя С.М. Морозов