ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" червня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3269/16

за скаргою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на дії державного виконавця

у справі № 911/3269/16

за позовом Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», Київська обл., м. Вишгород

про стягнення 954869,85 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Ющенко А.В.

За участю представників учасників у справі:

від ДП «Регіональні електричні мережі»: Артамонов О.І.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Київської області від 15.11.2016 у справі №911/3269/16 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ДП «Енергоринок» 954869,85 грн. штрафу та 14323,05 грн. судового збору.

05.12.2016 на виконання зазначеного рішення у справі № 911/3269/16 господарським судом Київської області було видано відповідний наказ.

21.05.2018 до господарського суду Київської області від Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» надійшла скарга № Д1-04/52 від 21.05.2018 на дії старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєвої М.В. у виконавчому провадженні № 54280887 при примусовому виконанні наказу від 05.12.2016 № 911/3269/16 (вх. № 114/18).

Ухвалою суду від 23.05.2018 розгляд скарги ДП «Регіональні електричні мережі» на дії державного виконавця призначено на 05.06.2018.

05.06.2018 в судове засідання з'явився представник скаржника ДП «Регіональні електричні мережі»; інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 502, стягувач у виконавчому провадженні ДП «Енергоринок» отримав копію ухвали від 23.05.2018 - 26.05.2018. Згідно відомостей з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта», поштове відправлення № 340 - копія ухвали від 23.05.2018, адресована Вишгородському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, 26.05.2018 надійшло до відділення зв'язку Вишгород 1, станом на дату судового засідання не вручене. Також судом встановлено, що ухвала суду від 23.05.2018 про призначення скарги до розгляду 25.05.2018 оприлюднена на веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що учасники у справі належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Детально дослідивши матеріали справи, подану скаргу та заслухавши пояснення представника скаржника, судом встановлено таке.

У скарзі скаржник просить суд визнати незаконними дії державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєвої М.В. з виконання наказу господарського суду Київської області від 05.12.2016 у справі № 911/3269/16 у вигляді прийняття постанови від 08.05.2018 у ВП № 54280887 про арешт коштів боржника; визнати недійсним рішення, що прийняте в межах виконавчого провадження № 54280887 у вигляді постанови від 08.05.2018 про арешт коштів боржника; зобов'язати Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області утриматись від звернення стягнення на майно боржника допоки господарським судом Київської області не буде винесено ухвалу в порядку ч. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі також: «Закон про банкрутство»).

В обґрунтування скарги ДП «Регіональні електричні мережі» зазначає, що постанова Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 08.05.2018 у ВП № 54280887 про арешт коштів боржника не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує встановлений Законом про банкрутство порядок звернення стягнення на кошти боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Зокрема скаржник зазначає, що накладаючи арешт на кошти боржника за спірною постановою від 08.05.2018, виконавцем порушено норми: абз. 4 ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство, де визначено, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; абз. 4 ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство, згідно з якою звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника; абз. 3 ч. 5 статті 19 Закону про банкрутство, згідно з якою стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Скаржник зазначає, що чинне законодавство передбачає спеціальний режим стягнення коштів і особливий порядок звернення стягнення на кошти та майно боржника, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство.

Крім того, скаржник в скарзі зазначає, що він є енергопостачальником і здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, йому відкриті поточні рахунки з спеціальним режимом використання. Однак, згідно оскаржуваної постанови про арешт коштів на рахунках боржника накладено арешт також і на кошти на рахунках, що відкриті для боржника згідно Постанови НКРЕ № 112 від 27.12.2011.

Як вбачається з постанови про арешт коштів боржника, за такою постановою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті боржником після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення 1067163,19 грн.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про здійснення державним виконавцем заходів по стягненню коштів з рахунків боржника (надіслання відповідних вимог до банків), відомостей про наявність чи відсутність коштів та узгодження з розпорядником майна стягнення коштів з рахунків боржника.

Згідно з абз. 4 ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство, звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Крім того, відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство, стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

В пункті 15 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначено, що статтею 19 Закону врегульовано правовідносини, пов'язані із застосуванням мораторію на задоволення вимог кредиторів, який має на меті зупинення виконання грошових зобов'язань конкурсних кредиторів та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення їх виконання.

Цією статтею розширено порівняно з попередньою редакцією Закону правові наслідки введення відповідного мораторію. Зокрема, зупиняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги до боржника (у тому числі на предмет застави), зупиняється перебіг строку позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання та три проценти річних від простроченої суми. Виконання грошових зобов'язань, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється під контролем арбітражного керуючого, а виконання майнових зобов'язань - під контролем господарського суду шляхом винесення відповідної ухвали у справі про банкрутство про звернення стягнення на майно боржника.

Також, абз. 5 п 17. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 визначено, що господарський суд за заявою розпорядника майна може скасувати арешти майна боржника та інші обмеження щодо розпорядження його майном незалежно від суб'єкта їх накладення, якщо такі арешти чи обмеження перешкоджають господарській діяльності боржника або відновленню його платоспроможності.

Таким чином, в разі виконання грошових зобов'язань відповідне питання має бути узгоджене з розпорядником майна, зокрема, розпорядника майна має бути повідомлено про намір списання коштів з рахунку. Для виконання майнових зобов'язань наявність відповідної ухвали суду є обов'язковою.

Також суд враховує, що згідно зі ст. 22 Закону про банкрутство під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Згідно з ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство, з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство: пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство; пред'явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, наведені в ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство обмеження, які діють під час процедури розпорядження майном, стосуються всіх майнових активів боржника, і накладення арешту на грошові кошти на рахунках є обмеженнями розпорядження майном боржника, що може бути застосовано виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

При цьому слід розрізняти, що абз. 3 ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство передбачає можливість безпосереднього стягнення грошових коштів з рахунку боржника в установі банку під контролем арбітражного керуючого (розпорядника майна) і відповідна норма не передбачає накладення арешту на рахунки боржника. Таким чином, під контролем розпорядника майна можливе лише стягнення коштів з рахунків, накладення ж арешту на кошти є обмеженням, яке може бути застосовано виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Крім того, абз. 3 ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство передбачає стягнення грошових коштів за їх наявності безпосередньо з рахунку боржника, в разі відсутності коштів, накладення арешту на рахунки фактично є обмеженням розпорядження майном (коштами), на що потрібно узгодження суду в справі про банкрутство.

Так, після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі і щодо боржника норми Закону про банкрутство мають пріоритет по застосуванню відносно інших норм чинного законодавства.

Судом встановлено, що провадження у справі про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі» (№ 911/4610/15) відкрите ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2015; на даний час провадження у справі перебуває в судовій процедурі розпорядження майном.

Суд зазначає, що норми Закону України «Про виконавче провадження», хоч і не передбачають підстав зупинення виконавчого провадження за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, та одночасно норми Закону про банкрутство, встановлюють спеціальний статус та порядок розпорядження майном та коштами боржника, відносно якого триває провадження у справі про банкрутство; суд зазначає, що після відкриття провадження у справі про банкрутство, за вимогами до боржника, на які не поширюється дія мораторію, здійснюються заходи примусового виконання в порядку та з врахуванням особливостей, визначених Законом про банкрутство, який покликаний забезпечити облік та схоронність майна боржника для забезпечення можливості задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, вчинення дій з коштами боржника, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема накладення арешту на банківські рахунки, поза процедурою банкрутства, тобто без відповідної ухвали суду чи участі розпорядника майна, порушує вимоги Закону про банкрутство.

Як визначено ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, враховуючи, що спірною постановою здійснені виконавчі дії у вигляді арешту коштів боржника, відносно якого триває провадження у справі про банкрутство, виконавцем в порушення Закону про банкрутство не поставлено до відома та не узгоджено відповідне питання стягнення коштів з розпорядником майна, накладення арешту на кошти боржника здійснено за відсутності відповідної ухвали суду у справі про банкрутство.

За таких обставин, судом встановлено протиправність дій державного виконавця щодо винесення спірної постанови, наявність підстав для визнання її недійсною та зобов'язання державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження дотримуватись вимог Закону про банкрутство.

Щодо посилання скаржника на накладення арешту на рахунки зі спеціальним режимом використання, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

В той же час, як вбачається з оспорюваної постанови державного виконавця, арешт накладено на всі кошти на рахунках Боржника, крім тих, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Скаржником не надано доказів того, що на підставі спірної постанови накладено арешт на кошти на рахунках, що відкриті для Боржника згідно Постанови НКРЕ № 112 від 27.12.2011.

Відповідно до ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши вказані вище обставини в сукупності, розглянувши подані скаржником докази судом встановлено, що наявними матеріалами підтверджується протиправність дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 54280887 у вигляді прийняття постанови від 08.05.2018 про арешт коштів боржника.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що скарга ДП «Регіональні електричні мережі» підлягає задоволенню в частині визнання протиправними дій державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєвої М.В. з виконання наказу господарського суду Київської області від 05.12.2016 у справі № 911/3269/16 у вигляді прийняття постанови від 08.05.2018 у ВП № 54280887 про арешт коштів боржника та визнання недійсною вказаної постанови державного виконавця.

В той же час, скаржник у скарзі серед іншого просить суд зобов'язати Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області утриматись від звернення стягнення на майно боржника допоки господарським судом Київської області не буде винесено ухвалу в порядку ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство.

Однак у господарського суду в межах розгляду скарги на дії органу ДВС відсутні повноваження встановлювати порядок виконання державним виконавцем наказу суду, отже у відповідній частині скарга не підлягає задоволенню. В той же час, як зазначено вище, суд зобов'язує державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєву М.В. здійснювати виконавче провадження № 54280887 з урахуванням приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Керуючись ст. 233-235, 255, 342, 343, 345, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» № Д1-04/52 від 21.05.2018 на дії державного виконавця (вх. № 114/18) задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєвої М.В. з виконання наказу господарського суду Київської області від 05.12.2016 у справі № 911/3269/16 у вигляді прийняття постанови від 08.05.2018 у ВП № 54280887 про арешт коштів боржника.

3. Визнати недійсною постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєвої М.В. від 08.05.2018 у ВП № 54280887 про арешт коштів боржника.

4. Зобов'язати державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєву М.В. здійснювати виконавче провадження № 54280887 з урахуванням приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

5. В іншій частині скарги відмовити.

6. Копію ухвали надіслати учасникам у справі та державному виконавцю Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Хмелєвій М.В.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 11.06.2018.

Суддя С.Ю. Наріжний