ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 Справа № 917/351/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ", 36020, м.Полтава, вул. В. Козака, буд. 2А, ідент. код 39813404

про стягнення 30 287, 41 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов.№ 14-77 від 14.05.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов.№ 15 від 26.12.2017 року

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ" про стягнення 30 287, 41 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26.04.2018р.

Ухвалою господарського суду від 26.04.2018 року підготовче засідання відкладено на 15.05.2018 року.

У підготовчому засіданні судом з'ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 ГПК України.

За результатами проведення підготовчого засідання, ухвалою господарського суду від 15.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поданому відзиві.

На підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, встановив:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (надалі позивач, продавець) звернулося в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" (надалі відповідач, покупець) про стягнення пені у розмірі 27335,52 грн., 2951,89 грн. - 3 % річних.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 20.01.2017 року між сторонами у справі було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 17-120-Б (надалі - Договір, арк. спр.24-28), відповідно до умов якого позивач зобов"язується передати у власність покупця у 2017 році природний газ, а відповідач зобов"язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Додатковими угодами до договору (додаються, арк. спр.29-40) змінювалися умови, зокрема, щодо ціни газу, кількості та якості газу.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 190336280,49 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (арк. спр.41-52): від 31.01.2017 року (за січень 2017 року), від 28.02.2017 року (за лютий 2017 року), від 31.03.2017 року (за березень 2017 року), від 30.04.2017 року (за квітень 2017 року), від 31.05.2017 року (за травень 2017 року), від 30.06.2017 року (за червень 2017 року), від 31.07.2017 року (за липень 2017 року), від 31.08.2017 року (за серпень 2017 року), від 30.09.2017 року (за вересень 2017 року), від 31.10.2017 року (за жовтень 2017 року), від 30.11.2017 року (за листопад 2017 року), від 31.12.2017 року (за грудень 2017 року).

Згідно з п. 6.1 договору, у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобов"язань щодо поставки газу, відповідач свої зобов"язання щодо оплати за природний газ виконав із порушенням встановленого договором строку.

Таким чином, за порушення строків виконання умов договору в частині оплати за поставлений природний газ, позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 27335,52 грн., 2951,89 грн. 3 % річних, які позивач просить стягнути з відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з вимогами позовної заяви, щодо суми та періоду нарахування пені та трьох відсотків річних. Вважає, що нараховані позивачем пеня та 3% річних за період з 15.04.2017 року по 17.04.2017 року, що є неробочими днями в сумі 2646,94 грн. є неправомірними, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

При цьому, посилаючись на сплату заборгованості за Договором № 17-120-Б від 20.01.2017 року в повному розмірі, просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 90 %.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, представник позивача заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 20.01.2017 року між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу № 17-120-Б, відповідно до умов якого позивач зобов"язується передати у власність покупця у 2017 році природний газ, а відповідач зобов"язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 190336280,49 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (арк. спр.41-52).

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.1 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобов"язань щодо поставки газу, відповідач свої зобов"язання щодо оплати за природний газ виконав із порушенням встановленого договором строку.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 7.1 договору, сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

У разі невиконання покупцем умов щодо остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу, він зобов"язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2 Договору).

Отже, за порушення строків виконання умов договору в частині оплати за поставлений природний газ, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 27335,52 грн. за період з 15.02.2017 року по 18.04.2017 року.

Крім цього, стаття 625 ЦК України визначає обов"язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у розмірі 2951,89 грн. за період з 15.02.2017 року по 18.04.2017 року.

Судом встановлено, що позивач безпідставно нарахував відповідачу пеню та річні за період з 15.04.2017 року по 17.04.2017 року, з огляду на наступне.

За приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Кодексу законів про працю України у випадку коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний переноситься на наступний після святкового або неробочого.

Позивачем під час нарахування пені та річних не враховано, що за зобов'язаннями березня 2017р. кінцевий строк оплати припадає на 15.04.2017р., який був неробочим днем, 16 квітня 2017 р. - святковим, а 17 квітня 2017 року був також вихідним (оскільки святковий день 16.04.17 р. припадало на неділю). Отже, останнім днем платежу є 18.04.2017 р. і прострочення платежу починається з 18.04.2017 р.

Враховуючи викладене, судом здійснено перерахунок суми пені та річних і встановлено, що стягненню підлягає пеня в розмірі 24962,4 грн. та 3% річних в розмірі 2678,07 грн.

В іншій частині стягнення пені та річних позов задоволенню не підлягає.

В запереченнях проти позову відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%. При цьому зазначає, що на момент подання позовної заяви до суду, сума основного боргу за отриманий природний газ була відповідачем оплачена у повному обсязі. Невчасний розрахунок за даним зобов"язанням відповідач обгрунтовує тим, що кошти на оплату поставленого природного газу надходили від бюджетних установ із запізненням, а відтак, на думку відповідача, відсутня його вина у простроченні оплати за поставлений газ.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судом не оцінюються як правомірні зазначені твердження відповідача, а тому, не можуть бути підставою для звільнення його від обов'язку оплати отриманих послуг.

Згідно з частиною першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до приписів п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким чином, відповідачем на наведено жодних виняткових обставин для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 24962,40 грн., 2678,07 грн. - 3 % річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ"(36020, м.Полтава, вул. В. Козака, буд. 2А, ідент. код 39813404) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) 24962,40 грн. пені, 2678,07 грн. - 3% річних, 1608 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 05.06.2018 року

Суддя Іванко Л.А.