РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018Справа № 910/7653/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М. за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
До Третя особа, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
Простягнення шкоди в порядку регресу в розмірі 63 687,57 грн

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 63 867,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що внаслідок ДТП, яка сталася у зв'язку із неправомірними діями фізичної особи під час керування транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, було завдано шкоду транспортному засобу, страховиком якого є позивач. Оскільки дана ДТП була визнана страховим випадком, тому позивачем було здійснено страхову виплату страхувальнику. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, переходить право вимоги до винної особи в межах виплаченого ним страхового відшкодування, у зв'язку із чим було подано зазначений позов.

19.06.2017 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому вказаний учасник судового процесу проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що згідно п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року, коефіцієнт фізичного зносу складових частин КТЗ нараховується у випадку, якщо КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі. Оскільки фактичний пробіг автомобіля «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1, вдвічі перевищує нормативний пробіг, то зазначене є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Ухвалою суду від 15.05.2017 було порушено провадження по справі №910/7653/17 та призначено її розгляд на 29.05.2017. Одночасно, ухвалою від 15.05.2017 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1.

Ухвалами суду від 19.06.2017 призначено експертизу по даній справі та зупинено провадження у справі до проведення експертизи та отримання висновку Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; поштова адреса: 03680, м. Київ, вул. В. Окружна, 4).

22.06.2017 матеріали справи № 910/7653/17 були направлені до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; поштова адреса: 03680, м. Київ, вул. В. Окружна, 4).

10.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист № 19/13-1/9073 від 06.07.2017 за підписом заступника директора Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України К.В. Дубоноса, в якому останній звертається до суду з клопотанням експерта про виконання умов, необхідних для проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 19.07.2017 поновлено провадження у справі № 910/7653/17 для витребування документів необхідних для проведення судової експертизи, зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" надати додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

У зв'язку з призначенням ухвалою суду від 19.06.2017 у справі № 910/7653/17 судової експертизи, зважаючи на те, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи було розглянуто, то ухвалою суду від 19.07.2017 у справі № 910/7653/17 господарський суд зупинив провадження у даній справі на час проведення судової експертизи та отримання висновку Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; поштова адреса: 03680, м. Київ, вул. В. Окружна, 4), призначеної ухвалою суду № 910/7653/17 від 19.06.2017 р.

06.09.2017 матеріали справи № 910/7653/17 були повернуті на адресу Господарського суду міста Києва без виконання, оскільки в матеріалах справи відсутні документи необхідні для проведення експертизи.

Оскільки матеріали справи було повернуто до Господарського суду міста Києва, ухвалою суду від 25.09.2017 провадження у справі № 910/7653/17 було поновлено, її розгляд призначено на 09.10.2017.

05.10.2017 через канцелярію суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 19.07.2017 про витребування документів необхідних для проведення судової експертизи. Крім того, позивач просив суд здійснювати розгляд зазначеної справи за відсутністю його представника.

Ухвалами суду від 09.10.2017 призначено експертизу по даній справі та зупинено провадження у справі до проведення експертизи та отримання висновку Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; поштова адреса: 03680, м. Київ, вул. В. Окружна, 4).

12.10.2017 матеріали справи № 910/7653/17 були направлені до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; поштова адреса: 03680, м. Київ, вул. В. Окружна, 4).

У зв'язку з проведенням експертного дослідження, Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при МВС України матеріали справи № 910/7653/17 були повернуті на адресу Господарського суду міста Києва.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Означеним нормативно-правовим актом викладено у новій редакції, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України, згідно з пунктом 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Приймаючи до уваги, що судом було вчинено всі дії, які передбачено господарським процесуальним законодавством України та Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи, з огляду на те, що сплив термін, який суддя визначив як достатній для повідомлення учасника справи - нерезидента України, провадження у даній справі підлягає поновленню.

За приписами ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

У частині 3 вказаної статті вказано, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи з викладеного, враховуючи предмет та підстави позовних вимог у розглядуваній справі, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів всіх учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що справа №910/7653/17 підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 поновлено провадження у справі № 910/7653/17, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 14.05.2018, викликано позивача, відповідача та третю особу у підготовче засідання, призначене на 14.05.2018.

27.04.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду зазначеної справи за відсутності представника позивача.

Представники відповідача та третьої особи у підготовче засідання 14.05.2018 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні, призначеному на 14.05.2018, суд вчинив всі дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Зважаючи на наведене, за результатами підготовчого засідання, призначеного на 14.05.2018, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.06.2018.

16.05.2018 судом в порядку статей 120-121 ГПК України, викликано позивача, відповідача та третю особу у судове засідання для розгляду справи по суті на 04.06.2018.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 04.06.2018 не з'явився.

В судовому засіданні 04.06.2018 судом розпочато розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 04.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017 в м. Хмельницькому по вул. Геологів, в районі будинку 1/2, за участю автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, що належить ОСОБА_3, та за участю автомобіля «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, що належить ТОВ «Український лізинговий фонд» сталася дорожньо-транспортна пригода.

Згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду міста Хмельницького від 13.02.2017 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1, Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення за яке передбачена відповідальність згідно ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду міста Хмельницького від 13.02.2017 ОСОБА_1 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

25.06.2013 між позивачем (страховик) та ТОВ «Український лізинговий фонд» було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-00265 (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

ДТП, яка сталася 27.01.2017 відповідно до норм чинного законодавства, була визначена страховим випадком.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

На підставі заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу відповідно до рахунку ТОВ «Торговий дім «Євромоторс» № СЕК-6997 від 16.02.2017, ПрАТ «CК «Українська страхова група» було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № 3СКА-6263 від 20.02.2017 транспортного засобу «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1, та встановлена сума страхового відшкодування у загальному розмірі 63 687,57 грн.

Позивач на виконання своїх зобов'язань перед страхувальником за договором страхування наземного транспорту, перерахував на рахунок ТОВ «Торговий дім «Євромоторс» 63 687,57 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3204 від 20.02.2017.

Зважаючи на те, що з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення з автомобілем «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1, він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний зазначеному автомобілю.

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Здорово» та власником автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1, було укладено договір обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту поліс АК/2444063. Згідно зазначеного полісу ліміт відповідальності за шкоду майну становить 100 000,00 грн.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та статей 993 і 1191 Цивільного кодексу України, отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме - до страхової організації, якою здійснено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_3, тобто до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово».

Враховуючи зазначене, на розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 63 867,57 грн.

Відповідно до частин 1, 3 статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особу, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/32969/15.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов'язковим.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до п. 7.39 Методики, винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відповідно до експертного висновку № 19/13-1/309-СЕ/17 від 15.03.2018, складеного експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що фактичний середньорічний пробіг досліджуваного КТЗ удвічі перевищує нормативний середньорічний пробіг, а також у матеріалах господарської справи, у рахунку від 10.05.2016 № СЕК-6093, зазначено, що на передньому лівому крилі досліджуваного КТЗ проводилися ремонтно-відновлювальні роботи, з урахуванням чого, відповідно до пункту 7.39 Методики на складові частини які підлягають заміні, застосовується коефіцієнт фізичного зносу.

Згідно зазначеного висновку, коефіцієнт фізичного заносу дорівнює 0,43, а вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на момент відновлення становить 63 945,34 грн.

Враховуючи вищезазначені норми, суд приходить до висновку, що на момент подачі позовної заяви відповідач був зобов'язаний відшкодувати позивачу здійснене останнім страхове відшкодування в межах суми відновлювального ремонту автомобіля «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,43.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивачем перерахував на рахунок ТОВ «Торговий дім «Євромоторс» 63 687,57 грн, тобто суму, що є меншою ніж визначено в експертному висновку.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АК 2444063 розмір франшизи становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 100 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АК 2444063 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (100 000,00 грн.), в межах суми (фактичних затрат 63 687,57), право на вимогу якої перейшло до позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, а отже в сумі 63 687,57 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також з урахуванням ліміту відповідальності визначеного чинним законодавством, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю в сумі 63 687,57 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 600,00 грн та 1 015,20 грн витрат по оплаті експертного дослідження.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. К. Малевича, 86-Н, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) 63 687,57 грн суми страхового відшкодування, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн та 1 015,20 грн витрат по оплаті експертного дослідження.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно ч.1 ст.256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.06.2018

Суддя Спичак О.М.