ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Справа № 922/3797/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Тихий П.В. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Оробченко О.А.

відповідача - Орєхов С.О.

Турченко В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ ВКФ "Будком", м. Харків (вх.№658Х/1 від 16.04.2018) на рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2018 у справі №922/3797/17 (прийнятого в приміщенні господарського суду Харківської області суддею Светлічним Ю.В., повний текст якого складено 02.03.2018)

за позовом публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук,

до товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "Будком", м. Харків,

про стягнення 54927,07 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "Будком", в якій позивач просив стягнути з відповідача суму неустойки за порушення строків виконання робіт у розмірі 51935,29 грн., суму 20% річних за користування коштами у розмірі 2991,78 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору № 40-15-06 від 06.10.2016, що укладений між сторонами. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.02.2018 у справі №922/3797/17 позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ ВКФ "Будком" на користь ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" суму неустойки за порушення строків виконання робіт у розмірі 51935,29 грн, суму 20% річних за користування коштами у розмірі 2991,78 грн та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ "Будком" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2018 у справі №922/3797/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог заявник зазначає, що в період виконання робіт за договором підряду № 40-15-06 від 06.10.2017 постійно виникали проблеми, без вирішення, яких неможливо було виконати роботи в строк, а саме в зв'язку з погодними умовами, які перешкоджали виконанню робіт, термін виконання робіт необхідно було продовжувати, в зв'язку з цим відповідачем були направлені позивачеві 08.11.2016, 14.11.2016 листи, в яких він зазначив про необхідність продовження строків виконання робіт. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції, на його думку, приймаючи рішення прийняв до уваги тільки вимоги п.4.2., п.6.1. договору, не розглянувши при цьому дійсні причини не підписання актів і чи вони відповідають вимогам п.6.2.6.3. договору, у відповідності до яких при виявлені в процесі здавання-приймання недоліків, що не перешкоджають нормальній експлуатації й освоєнню виробничих потужностей, складається акт недоліків з вказівкою термінів їх усунення та якщо під час підписання актів виконання робіт будуть виявлені істотні недоліки, що виникла з вини підрядника, замовник не підписує акт і затримує прийняття робіт та оплату виконаних робіт до усунення недоліків. З урахуванням наведеного, єдиною підставою при виникненні якої позивач має право відмовитися від підписання актів є недоліки, які перешкоджають нормальній експлуатації й освоєнню виробничих потужностей. Але таких недоліків позивач у своїх листах не вказав, а тому повинен був після одержання від апелянта актів виконаних робіт 19.12.2016 року підписати їх. Тому, апелянт вважає, що по даному договору термін виконання робіт він не порушував, а у тому, що роботи були прийнятті тільки 19.03.2017 винен тільки позивач, який не виконуючи вимог п.6.3. договору без достатніх на то підстав відмовився від підписання актів виконаних робіт. Також, суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення проігнорував вимоги п. 10.2. договору, згідно якого розмір неустойки і пені розраховується від вартості невиконаних робіт і застосував для розрахунку пені суму, що вказана у договорі і яка складає 264976 ,00 грн, але, як зазначає апелянт, дана сума є орієнтовною і підлягає коригуванню. Так. згідно прийнятих позивачем актів виконаних робіт сума робіт, виконаних по цьому договору складає 207285 грн.60 коп. Крім того, задовольняючи позов у частині стягнення річних за користування чужими коштами, судом першої інстанції, на думку апелянта, порушено вимоги п. 10.3 договору, так як згідно з цим пунктом періодом обчислення є період з дня отримання коштів до дня фактичного початку виконання робіт або повернення суми попередньої оплати. В цьому пункті нічого не сказано про те, що річні стягуються по день прийняття робіт і підписання актів виконаних робіт. Позивач у своїй позовній заяві не вказує на той факт, що апелянтом були порушені терміни початку виконання робіт, а тому рішення суду у цій частині є неправомірним.

Також у своєму рішенні суд першої інстанції вказує на те, що листи, які апелянт направляв позивачу були їм скеровані не на офіційний сайт позивача, а тому факт їх одержання позивачем в суді викликає сумніви. Але таке твердження суду не відповідає дійсності , на думку апелянта, оскільки ця електрона адреса відділу капітального будівництва позивача, так як всі питання, що виникали у процесі виконання договору були зв'язані с цим відділом, між сторонами була встановлена усна домовленість про те, що всі листи будуть направлятися на цю електрону адресу. Крім того, на офіційному сайті позивача у розділі відділи цей електронний адрес наявний.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.05.2018 у справі відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, позивачу встановлено строк до 22.05.2018 для надання відзиву.

21.05.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 призначено справу до розгляду на 07.06.2018.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" (замовник за договором) та ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Будком" (підрядник за договором) було укладено 06.10.2016 договір підряду №40-15-06 на проведення робіт з реконструкції градирні ККЦ в осях 1-5 ПАТ "КСЗ".

У відповідності до п. 1.1. підрядник зобов'язується здійснити своїми силами та засобами роботи і здати замовнику у встановлений термін, визначений договором, об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації, технічного завдання, і графіку виконання робіт і оплати за поставлені підрядником матеріали, а замовник зобов'язується передати підряднику у встановленому договором порядку затверджену проектно-кошторисну документацію необхідну для виконання робіт з реконструкції градирні ККЦ в осях 1-5 ПАТ "КСЗ", металоконструкції, що виготовляються силами замовника і підлягають монтажу силами підрядника, а також прийняття від підрядника згідно з актами виконаних робіт об'єкт та оплатити виконані роботи, згідно з умовами договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна робіт доручених до виконання підряднику встановлюється в кошторисній документації і складає 264 976,00 грн. в тому числі ПДВ 44 162,67 грн.

Замовник здійснює попередню оплату підряднику у сумі 35 000 грн. для придбання матеріалів, протягом 2 банківських днів з дати підписання договору згідно з графіком виконання робіт і оплати за поставлені підрядником матеріали (пункт 2.2 договору).

На виконання умов договору позивач на розрахунковий рахунок відповідача перерахував платіжним дорученням №944 від 11.10.2016 попередню оплату в розмірі 35 000 грн., і в такий спосіб належним чином виконав своє зобов'язання.

Відповідно до пункту 4.1 договору роботи повинні бути виконані в термін 28 календарних днів, згідно з графіком виконання робіт і оплати за поставлені підрядником матеріали. Початок виконання робіт - не пізніше 3 календарних днів після проведення попередньої оплати замовником, згідно п.2.2 договору.

Так, позивач зазначає, що у відповідності до погоджених строків з виконання робіт, а саме 28 календарних днів та з урахуванням проведеної попередньої оплати, відповідач мав остаточно здати виконані роботи не пізніше 10.11.2016, однак, на вказану дату відповідач не надав позивачу актів виконаних робіт, з усіма необхідними підтверджуючими документами визначеними в п. 2.6 договору та роботи не здав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2017 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача з проханням прийняти роботи з реконструкції градирні ККЦ в осях 1-5 ПАТ "КСЗ" № 64 від 13.03.2017 разом з актами виконаних робіт.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем допущено прострочення виконання робіт на 126 календарних днів, у зв'язку із чим позивачем нараховано згідно п.10.2 договору неустойку у розмірі 51935,29 грн. та згідно п. 10.3. договору суму 20 % річних за користування коштами у розмірі 2991,78 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору підряду, згідно якого в силу ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Заперечення відповідача колегією суддів не приймаються, оскільки згідно п.11.1 договору будь-які зміни та доповнення до договору дійсні лише за умови, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані сторонами.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Жодних доказів, які б підтверджували погодження між сторонами призупинення виконання робіт в зв'язку з погодними умовами, відповідачем до суду не надано, отже сторонами за договором дії щодо призупинення виконання робіт не вчинялися, а тому твердження відповідача про погодження терміни з позивачем на продовження строку виконання робіт матеріалами справи не підтверджуються матеріалами справи.

У наданих відповідачем до справи листах не зазначено, які саме погодні умови перешкоджали виконанню і яких конкретно робіт.

З доданих відповідачем доказів не вбачається, ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Будком" погоджувало продовження строків виконання робіт і на яку адресу позивача відповідач надсилав листи. Роздруківка з електронної пошти не доводить, що саме листи №122 від 08.11.2016 та №125 від 14.11.2016 були направлені позивачу.

Згідно офіційної адреси сторінки ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" в мережі Інтернет, яка додатково використовується емітентом для розкриття інформації у відповідності до вимог чинного законодавства (посилання httр://stееl.рl.uа/МуКSZ/аdmin/main.рhp?ьа=5ems=0emt=0) його офіційною електронною поштою є е-mаіl: кzs@stееl.рl.ua. Сайт підприємства є у вільному доступі в мережі Інтернет. Проте доказів направлення листів саме на офіційну адресу позивача відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції. Посилання апелянта на те, що між сторонами була встановлена усна домовленість про те, що всі листи будуть направлятися на електрону адресу не підтверджуються матеріалами справи.

Твердження відповідача про те, що роботи виконані відповідачем були прийняті позивачем 19.12.2016 згідно висновку робочої комісії не знаходять підтвердження у матеріалах справи, оскільки прийняття робіт у такому вигляді, а ні договором, що укладений між сторонами, а ні законодавством у даному випадку не передбачено. Тому зазначена обставина не може бути достатньою підставою стверджувати відповідача про прийняття позивачем виконання робіт, як такими, що проведені належним чином.

До висновку робочої комісії не можуть застосовуватися правила встановлені п. 4.2 договору, оскільки, складання даного документу не передбачено, а отже за своєю суттю він є позадоговірним, на який не розповсюджується дія укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано до матеріалів справи лист №165 від 26.12.2016, в якому зазначено, що в зв'язку з настанням осінньо-зимового періоду неможливо здійснити фарбування металоконструкцій градирні емаллю ПФ-115.

В той же час, згідно листа №60 від 09.03.2017 відповідач звертається до позивача з повідомленням про можливість виконати фарбування змонтованих металоконструкцій градирні ККЦ 11.03.2017 та 12.03.2017 згідно договору № 40-15-06 від 06.10.2016 та просить забезпечити зупинку виробничого процесу та допустити працівників відповідача на територію ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод".

Відповідно до акту огляду-приймання виконаних робіт ТОВ "ВКФ "Будком" від 13.03.2017 роботи з фарбування металоконструкцій градирні виконані, за винятком місць під обшивкою градирні скоб кріплення обшивки, не демонтовані метало та залізобетонні конструкції градирні. Висновок комісії: зауваження усунені не в повному обсязі.

За приписами ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 4 ст. 193 К України передбачає право управленої сторони, в даному разі позивача, не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Згідно положення ст. 529 Цивільного кодексу України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, діючим законодавством не встановлено обов'язку позивача приймати виконання зобов'язання за укладеним договором частинами. Можливість приймання робіт частинами укладеним між сторонами договором також не передбачена. З аналізу положень договору, укладеного між сторонами в частині, яка стосується виконаних робіт вбачається, що відповідач зобов'язується виконати роботи в обсязі й у терміни, передбачені договором і здати їх у стані, що відповідає кошторисній документації (п. 3.1 договору) та у відповідності до вимог п. 2.6 договору, а відповідач прийняти від позивача згідно з актами виконаних робіт об'єкт та оплатити виконані роботи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження відповідача про прийняття позивачем робіт 19.12.2016 згідно договору № 40-15-06 від 06.10.2016 не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо тверджень апелянта про те, що сума вказана в договорі є орієнтовною і підлягає коригуванню колегія суддів зазначає, що відповідно до 2.1 договору ціна робіт доручених до виконання підряднику встановлюється в кошторисній документації.

Згідно статті 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, жодним пунктом договору або іншим документом сторонами не визначено, що проектно-кошторисна документація є приблизною, а тому вважати її орієнтовною не має жодних підстав.

Крім того у разі зміни ціни робіт, така зміна оформлюється сторонами додатковою угодою (п. 2.4 договору). Однак, як вбачається з матеріалів справи, жодної додаткової угоди щодо зміни ціни робіт або внесення змін до кошторису сторонами за договором не укладалось.

Відповідно до пункту 10.2 договору, підрядник за порушення строків виконання робіт встановлених у п. 4.1 сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,1 % від вартості невиконаних робіт за кожний день, а за прострочення виконання робіт, з вини підрядника, понад 30 днів 7% від вартості невиконаних робіт.

Пункт 10.3 договору передбачає, що у разі порушення строків виконання робіт підрядник сплачує на користь замовника 20% річних за весь час користування чужими коштами, нарахованими на суму попередньої оплати і обчислення з дня, зазначеного в п. 4. 1 даного договору і до дня фактичного початку виконання робіт чи повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи вищенаведене та те, що умовами договору визначено остаточна здача виконаних робіт не пізніше 10.11.2016, та те, що відповідач у вказані строки роботи не виконав та не спростував обставин викладених позивачем у позові, має місце прострочення виконання робіт відповідачем, а тому нарахування позивачем згідно пунктів 10.2 та 10.3. договору неустойки у розмірі 51935,29 грн. та 20% річних за користування коштами у розмірі 2991,78 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ ВКФ "Будком", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2018 у справі № 922/3797/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2018 у справі № 922/3797/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 11.06.2018.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Тихий П.В.

Суддя Сіверін В. І.