ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/288/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М., секретар судового засідання Вакалюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО"

провулок Бехтерівський 4-А, м. Київ, 04053

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кос Олега Васильовича

АДРЕСА_1

про стягнення 169 590,94 грн

за участю:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Селянін В.О. - адвокат, ордер №008880 від 04.05.2018

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" подало позов до Фізичної особи-підприємця Кос Олега Васильовича про стягнення 169 590,94 грн.

07.05.2018 року позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог (вх.№6590/18 від 07.05.2018), у якій просить суд стягнути з відповідача, крім суми заборгованості, пені та витрат на правову допомогу, суму інфляційних в розмірі 13 657, 61 грн та 3% річних в сумі 3 460,653 грн.

В спірному випадку, розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку, що таке збільшення має характер нових вимог, а відтак заява позивача про збільшення позовних вимог не приймається судом до розгляду, і суд розглядає спір в межах вимог, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження і призначено розгляд справи по суті на 08.05.2018 року.

В судовому засіданні 08.05.2018 року відкладено розгляд справи на 22.05.2018 року. В судовому засіданні 22.05.2018 року відкладено розгляд справи на 05.06.2018 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача (вх.№7191/18 від 07.05.2018 та вх.№7400/18 від 10.05.2018).

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, згідно підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№8304/18 від 25.05.2018).

Згідно ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 178 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розглянути справу без участі повноважного представник позивача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

Позиція позивача.

Позивач вказує на те, що на підставі договору купівлі-продажу №11/10-16 від 11.10.2016 року, 17.10.2016 року позивачем було здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 96 089, 62 грн, а 04.04.2017 року позивачем перераховано 60 011, 28 грн оплати вартості товару, а саме: пиломатеріали обрізні хвойних порід дерева за параметрами: 21*122*3650 (пиляний розмір)/19*119*3600 (заліковий розмір) у кількості 30 (тридцяти) метрів кубічних, та пиломатеріали обрізні хвойних порід дерева за параметрами: 122*122*3650 (пиляний розмір)/118*118*3600 (заліковий розмір) у кількості 30 (тридцять) метрів кубічних.

За словами позивача відповідачем не виконано зобов'язання з поставки товару ні першої партії, що мала відбутись 05.11.2016 року, ні другої.

Крім того, на підставі п.5.8 договору позивачем нараховано пеню в розмірі 13 490, 04 грн.

Таким чином, у своїй позовній заяві позивач, з посиланням на ст. 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.193, 224, 225, 226 Господарського кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 156100, 90 грн заборгованості, 13490,04 грн пені та 1600 грн понесених витрат на правову допомогу.

Заперечення відповідача.

22.05.2018 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву (вх.№8104/18 від 22.905.2018), в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме в частині стягнення пені в розмірі 13 490, 04 грн, інфляційних збитків в розмірі 13 657, 61 грн та 3% в розмірі 3 460 грн.

25.05.2018 року від відповідача надійшов ще один відзив (вх.№8304/18 від 25.05.2018 року), на якому ґрунтувалися всі пояснення, надані відповідачем в судовому засіданні.

У своєму відзиві від 25.05.2018 року відповідач вказує на те, що визнає суму заборгованості в розмірі 112 211, 28 грн та пеню в розмірі 9500,04 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіенто"(надалі за текстом - покупець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Кос Олегом Васильовичем (надалі за текстом - продавець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №11/10-16 від 11.10.2016 року (а.с.13).

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю (передавати у власність) обрізні пиломатеріали, хвойні, а покупець зобов'язується приймати названий товар та вчасно здійснювати розрахунки.

Відповідно до п.3.2. договору оплата здійснюється в безготівковій формі наступним чином: 50% - передплата, 30% - по виготовленню товару, 20% - по отриманню товару.

Відповідно до п.5.8. договору - за порушення строків відвантаження продукції, продавець сплачує пеню в розмірі 0,1 % від суми авансу за кожен день.

Відповідно до специфікації №1 до договору №11/10-16 від 11.10.2016 року передачі підлягає наступний товар: 1) пиломатеріали обрізні хвойних порід дерева за параметрами: 21*122*3650 (пиляний розмір)/19*119*3600 (заліковий розмір) у кількості 30 (тридцяти) метрів кубічних, 2) пиломатеріали обрізні хвойних порід дерева за параметрами: 122*122*3650 (пиляний розмір)/118*118*3600 (заліковий розмір) у кількості 30 (тридцять) метрів кубічних (а.с.17).

Відповідно до вказаної специфікації - строк поставки товару 05.11.2016 року.

Відповідно до рахунку 2600-6-566904001 від 17.10.2016 року - ТОВ "Сіенто" перераховано на рахунок ФОП Кос О.В. 52 200 грн. В графі "Залишок" вказаного рахунку зазначено суму в розмірі 96089, 62 грн (а.с.20).

16.05.2017 року позивач направив відповідачу претензію вих.№15/05 від 15.05.2016 здійснити поставку товару або повернути отримані кошти (а.с.22).

Відповідно до поданого відповідачем в додаток до відзиву на позовну заяву Акту звірки розрахунків - 17.10.2016 року позивачем здійснено оплату в розмірі 52200 грн, а 04.04.2017 року на суму 60 011, 28 грн, що в сумі становить 112 211, 28 грн. Вказаний Акт підписано директором ТОВ "Сіенто" та скріплений печаткою юридичної особи позивача.

Відповідно до банківської виписки з рахунку відповідача станом на 04.04.2017 року - 04.04.2017 року позивачем ТОВ "Сіенто" сплачено кошти в сумі 60 011, 28 грн, призначення платежу - сплата за пиломатеріали згідно рахунку-фактури №2 від 31.03.2017 року, договору №11/10-16 від 11.10.2016 року.

Відповідно до банківської виписки з рахунку відповідача станом на 17.10.2017 року - 17.10.2017 року позивачем ТОВ "Сіенто" сплачено кошти в сумі 52 200 грн, призначення платежу - сплата за пиломатеріали згідно рахунку-фактури №1 від 12.10.2016 року, договору №11/10-16 від 11.10.2016 року.

В спірному випадку, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України.

Відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч.2 ст.693 ЦК України).

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В спірному випадку в матеріалах справи відсутні докази поставки товару, обумовленого Специфікацією №1 до договору, продавцем, тобто відповідачем, а відтак має місце порушення зобов'язання за договором купівлі-продажу.

Судом взято до уваги пояснення представника відповідача щодо отримання позивачем коштів за товар в розмірі 112 211, 28 грн, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків, а також банківськими виписками з рахунку відповідача. Крім того, судом взято до ваги розрахунок відповідача пені в розмірі 9500, 04 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 112 211, 28 грн та пені в розмірі 9 500, 04 грн, за наявності в матеріалах справи допустимих та достатніх доказів в підтвердження заборгованості в розмірі 11 211, 28 грн та пені в розмірі 9 500, 04 грн, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості в розмірі 112 211, 28 грн та пені в розмірі 9 500, 04 грн. Решта сума позовних вимог є недоведеною, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1600 грн, слід вказати таке.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач в підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу подав суду: 1) Договір про надання правової допомоги від 11.05.2017 (а.с.48); 2) Акт №3 прийнятих виконаних робіт/наданих послуг згідно вказаного договору від 08.12.2017, де вказано об'єм наданих послуг /складання позовної заяви, час виконання - 2 години, а також гонорар адвоката за одну годину відпрацьованого часу - 800 грн (800 грн х2 години = 1600 грн)/; 3) квитанцію до прибуткового касового ордера №08/12 про перерахування адвокату Мацко М.А.1600 грн.

Дослідивши подані докази в обґрунтування вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, суд визнає їх належними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України та на підставі поданих доказів суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а відтак вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1600 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши подані докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивач слід задоволити частково.

Відповідно до ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.11, 509, 655, 662, 693 Цивільного кодексу України, ст. 265 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 191, 238Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кос Олега Васильовича /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" /04053, м. Київ, провулок Бехтерівський, 4-А, нежитлове приміщення 19, / заборгованість у розмірі 112 211, 28 грн (сто дванадцять тисяч двісті одинадцять гривень 28 к.), пеню в розмірі 9500, 04 грн (дев'ять тисяч п'ятсот гривень 04 к.), витрати на правову допомогу у розмірі 1600 грн (одна тисяча шістсот гривень) та судовий збір в розмірі 2010 грн (дві тисячі десять гривень).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

В решті частині позовних вимог в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.06.2018

Суддя Фрич М.М.