ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 рокуСправа № 912/296/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Солдатової К.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/296/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агротехніка", 08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ОСОБА_1", 27630, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Обознівка, вул. Лелеківська, 2

про стягнення 1 216 389,21 грн,

Представники:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 02.01.18 (в режимі відеоконференції);

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРОТЕХНІКА" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК МОЯ РОДИНА" про стягнення заборгованості за договором поставки сільськогосподарської техніки та запчастин №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 у розмірі 1216389,21 грн, з яких 859436,00 грн - основний борг, 69395,34 грн - відсотки за користування товарним кредитом, 50553,68 грн - пеня, 48787,71 грн - 28% річних, 16329,28 грн - інфляційні витрати та 171887,20 грн - штраф, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою від 13.02.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив справу №912/296/18 розглядати за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи те, що суддя Поліщук Г.Б. не може продовжувати розгляд справи №912/296/18 більше 14 днів, з метою дотримання розгляду справи, в строки визначені Господарським процесуальним кодексом України, розпорядженням керівника апарату господарського суду Кіровоградської області № 76 від 13.04.2018 здійснено повторний автоматизований розподіл справи №912/296/18.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2018 справу призначено судді Тимошевській В.В.

Ухвалою від 13.04.2018 справу № 912/296/18 прийнято суддею Тимошевською В.В. до свого провадження.

Ухвалою від 13.04.2018 розгляд справи відкладено на 10.05.2018 о 09:30 год.

10.05.2018 господарський суд продовжив підготовче засідання.

Представники сторін в підготовче засідання 10.05.5018 не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

Ухвалою від 10.05.2018 господарський суд закрив підготовче провадження у справі №912/296/18, справу призначив до судового розгляду по суті на 01.06.2018.

01.06.2018 господарський суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 01.06.2018 представник позивача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача участі в судовому засіданні 01.06.2018 не брав, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, відзив у встановлений судом строк не подав, про наявність поважних причин неподання відзиву суд не повідомив.

Натомість 31.05.2018 на адресу суду надійшло клопотання за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК МОЯ РОДИНА" про відкладення судового засідання у зв'язку зі зміною керівника підприємства, який не володіє інформацією про хід справи та неможливістю забезпечення участі іншого повноважного представника.

Розглядаючи зазначене клопотання відповідача господарський суд вважає за необхідне наголосити, що явка в засідання представника відповідача судом обов'язковою не визнавалась. При цьому, господарським судом враховано, що відповідач, за необхідності, міг забезпечити участь у засіданні іншого представника. Докази неможливості уповноважити відповідачем будь-яку особу на представництво інтересів в суді не подано.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Таким чином, за змістом наведених положень, право на представництво юридичної особи пов'язане не з конкретною фізичною особою, а з наявністю акта органу управління юридичної особи, котрим ця юридична особа наділяє особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

При цьому, слід зазначити, що ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Судом враховується, що саме клопотання від імені відповідача підписане директором підприємства, що підтверджує можливість забезпечення відповідачем (за його бажання) участі його представника при здійсненні розгляду справи.

Суд звертає увагу, що про призначення справи до розгляду відповідач був повідомлений завчасно, тобто, мав час та можливість як для вибору представника своїх інтересів під час розгляду справи, так і для реалізації своїх прав як відповідача по справі, зокрема, для ознайомлення з матеріалами справи та подачі письмового відзиву на позов.

Метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі. Суд зауважує, що відповідач мав можливість здійснити повний та професійний судовий захист своїх інтересів не лише направивши представника товариства в засідання суду для надання усних пояснень, а й підготувавши письмові пояснення по суті господарського спору та надавши (за наявності) відповідні письмові докази у спростування позовних вимог.

При цьому, розгляд справи вже відкладався господарським судом, зважаючи на нез'явлення в засідання суду представника відповідача, а відсутність представника відповідача не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З підстав викладеного у господарського суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача, оскільки повідомлені відповідачем в клопотанні причини відсутності представника не оцінюються судом як поважні.

На підставі ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши поясненняпредставника позивача та дослідивши в судовому засіданні подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2017 між ТОВ "Спектр-Агротехніка" (Постачальник, позивач) та ТОВ "АПК МОЯ РОДИНА" (Покупець, відповідач) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №11/17-САТ-КД (далі - Договір) на умовах товарного кредиту, відповідно до п. 1.1. якого в строки, визначені Договором, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця сільськогосподарську техніку та /або запасні частини (далі - ОСОБА_3), а Покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену Договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов Договору (а.с. 10-12).

Найменування ОСОБА_3, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна ОСОБА_3 в гривнях, строк та місце поставки та строк оплати ОСОБА_3, а також інші умови, визначені крім тексту цього Договору також і в додатку, який є невід'ємною частиною Договору (пункт 1.2 Договору).

У відповідності до названого пункту Договору між сторонами підписано Додаток до Договору, в якому узгоджено умови поставки ОСОБА_3 (а.с. 13).

Згідно пункту 2.1 Договору ціна Договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог пунктів 2.2-2.3 Договору, що передається за цим Договором, та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Ціна ОСОБА_3 встановлюється у гривнях і відображається в Додатках до Договору.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що зважаючи на те, що ОСОБА_3 виробляється за кордоном та імпортується на територію України, сторони домовились, що вказані у підписаних сторонами Додатках в гривнях ціни на товар та загальна сума договору не є фіксованими і можуть бути відкориговані Постачальником в залежності від зміни комерційного курсу гривні до іноземної валюти.

Покупець проводить розрахунки з Постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) ОСОБА_3, визначеної із врахуванням вимог пунктів2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу в розмірах, вказаних в Додатках до Договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок Постачальника. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок Постачальника (п. 2.4. Договору).

Пунктом 2.5. Договору встановлено, що за користування товарним кредитом Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки, розмір яких передбачений Додатком до Договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов'язковій оплаті Покупцем.

Строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого Додатком до Договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання ОСОБА_3 Покупцем, та закінчується в день повного розрахунку за поставлений ОСОБА_3 (п. 2.6. Договору).

Відповідно до п. 2.10 Договору, відсотки за користування товарним кредитом нараховуються Постачальником відповідно до пункту 2.5 Договору. Щомісячно Постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається Постачальником на адресу Покупця, що вказана в тексті цього Договору, Покупець зобов'язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається Постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) ОСОБА_3 і зараховується Постачальником відповідно до вимог пункту 2.9.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що за порушення умов Договору Покупець сплачує:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення;

- у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов'язання;

- сплачує на користь Постачальника 28 (двадцять вісім) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всіх зобов'язаннях (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього Договору до 3 років. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пункт 7.4 Договору).

Всі умови Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 та Додатку до нього узгоджені між сторонами шляхом підписання Договору і Додатку та скріплення печатками підприємств.

Строк дії Договору протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім обов'язків Покупця по виконанню грошових зобов'язань за Договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за ОСОБА_3, по штрафним санкціям - до повного їх виконання (п. 5.1.Договору).

Відповідно до частин першої та другої ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За вимогами частини першої ст. 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Господарський суд враховує, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно з частиною першою ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки, згідно частини першої ст. 266 Господарського кодексу України, є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачає частина шоста ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно положень Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша ст. 662), натомість покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частини перша та друга ст. 692).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору поставки № №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 та Додатку до нього поставлено відповідачеві ОСОБА_3 в асортименті, кількості та ціні, що обумовлені в Додатку1 до Договору, на загальну вартість 1072038,00 грн. Поставка ОСОБА_3 оформлена за видатковою накладною № 273 від 22.03.2017 на суму 1072038,00 грн (а.с. 14).

ОСОБА_3 згідно вказаної видаткової накладної отримано посадовою особою відповідача, уповноваженою на отримання ОСОБА_3 згідно довіреності № 11 від 22.03.2018 (а.с. 15).

Між тим, як повідомляє позивач, відповідач за отриманий ОСОБА_3 розрахувався частково та з порушенням строків, а саме 17.02.2017 відповідачем було сплачено 100000,00 грн та 03.03.2017 - 112602,00 грн (а.с.16-17), а відтак відповідачем порушено вимоги законодавства та умови Договору і Додатку до нього в частині обов'язку здійснити оплату вартості отриманого ОСОБА_3 в установлений Додатком строк.

Отже, станом на дату подання позовної заяви заборгованість Відповідача перед Позивачем поставлений ОСОБА_3 складає 859436,00 грн (1072038,00 грн - 100000,00 грн - 112602,00 грн).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав з позовом у даній справі.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Втім жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з цим, відповідач не надав до господарського суду доказів оплати вартості отриманого ОСОБА_3.

За вимогами частини першої ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини сьомої ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони іншим договором не було виконано належним чином.

Вказаним положенням кореспондують норми ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Виходячи з положень частини першої ст. 692 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо умовами договори сторони встановили строк оплати товару, то такий товар має бути оплачений в установлений договором строк.

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі викладеного, у зв'язку з підтвердженням матеріалами справи отримання відповідачем товару на загальну суму 1072038,00 грн та відсутність доказів його повної оплати в установлений Додатком до Договору строк, враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та умови Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 і Додатку до нього, позовні вимоги ТОВ "Спектр-Агротехніка" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК МОЯ РОДИНА" 859436,00 грн, що є вартістю отриманого відповідачем ОСОБА_3, підлягають задоволенню.

Умовами Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 передбачено продаж ОСОБА_3 в кредит та сплату Покупцем відсотків за користування товарним кредитом.

Згідно пунктів 2.5., 2.6. Договору за користування товарним кредитом Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки, розмір яких передбачений Додатком до Договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов'язковій оплаті Покупцем.

Строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого Додатком до Договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару Покупцем, та закінчується в день повного розрахунку Покупцем за поставлений ОСОБА_3.

Таке право передбачити в договорі обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем, надано сторонам частиною п'ятою ст. 694 Цивільного кодексу України, яка регулює правовідносини, пов'язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В пункті 2.10. Договору сторони передбачили, що відсотки за користування товарним кредитом нараховуються Постачальником відповідно до пункту 2.5 Договору. Щомісячно Постачальник складає акт надання послуг товарного кредитування. Даний акт надсилається постачальником на адресу Покупця, що вказана в тексті цього Договору, Покупець зобов'язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається Постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) ОСОБА_3 і зараховується Постачальником відповідно до вимог пункту 2.9.

З матеріалів справи слідує, що у відповідності до наведених вище положень Договору позивачем нараховано відсотки за користування товарним кредитом на суму, що відповідає вартості отриманого відповідачем ОСОБА_3, в загальному розмірі 69395,34 грн. (а.с. 9). Нарахування відсотків здійснено помісячно в цілому за період з 23.03.2017 по 23.01.2018 у відповідності до встановлених Додатком до Договору процентних ставок. При нарахуванні відсотків позивачем враховано дату фактичного отримання ОСОБА_3 відповідачем за видатковими накладними. Про надання послуг товарного кредитування складено акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом, в якому зазначено розмір нарахованих відсотків (а.с.18).

Під час розгляду справи відповідач нарахування відсотків у розмірі 69395,34 грн не заперечив.

На підставі викладеного, враховуючи умови Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017, якими передбачено обов'язок відповідача сплачувати відсотки за користування товарним кредитом, та відповідність таких умов вимогам чинного законодавства, з огляду на відсутність в матеріалах доказів сплати відповідачем нарахованих відсотків, позовні вимоги ТОВ "Спектр-Агротехніка" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК МОЯ РОДИНА" 69395,34 грн відсотків за користування товарним кредитом підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені в розмірі 50553,68 грн, штрафу в розмірі 171887,20 грн та 28% річних в розмірі 8594,36 грн, нарахованих внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати вартості отриманого ОСОБА_3 та відсотків за користування товарним кредитом, господарський суд зазначає наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

У даній справі договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а відтак вірним є висновок апеляційної інстанції про наявність правових підстав для одночасного стягнення пені та штрафу.

В підпунктах А) Б) пункту 7.2. Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 сторони передбачили відповідальність Покупця за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті у встановлені Договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом у вигляді:

сплати на користь Постачальника пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день такого прострочення;

сплати штрафу в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, в пункті В) пункту 7.2. Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 сторони, з посиланням на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, передбачили сплату Покупцем на користь Постачальника 28 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Частина друга ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, є іншим розміром процентів в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, сплата процентів річних від простроченої суми не є штрафною санкцією та відрізняється від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами (в даному випадку - відсотків за користування товарним кредитом).

Також пунктом 7.4. Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань здійснюється без застосування ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини шостої ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, якщо укладеним сторонами договором передбачено більш тривалий ніж визначений частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, то застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на підтвердження матеріалами справи порушення відповідачем грошового зобов'язання з оплати вартості отриманого ОСОБА_3 та відсотків за користування товарним кредитом, вимога позивача про застосування до відповідача санкцій у вигляді пені і штрафу в розмірі, встановленому Договором, а також нарахування 28% річних на прострочену суму, є правомірною.

Вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК МОЯ РОДИНА" 171887,20 грн штрафу, що становить 20% від суми боргу 859436,00 грн підлягає задоволенню.

Однак, господарський суд вважає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення платежу (а.с. 8).

Як зазначено в пункті 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до пункту 2.4. Договору оплата за поставлений товар здійснюється у вигляді авансової частини та відстроченого платежу в розмірах визначених у Додатках до Договору.

Згідно Додатку до Договору строк оплати відстроченого платежу по 25.11.2017 включно.

Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України та умови Договору та Додатку до нього) виникає не пізніше 27.11.2017 (25.11 та 26.11.2017 вихідні дні субота та неділя), а отже датою з якої мають нараховуватись 28% річних та пеня є 28.11.2017.

На підставі викладеного, за розрахунком господарського суду пеня та 28% річних, які підлягають стягненню за період з 28.11.2017 по 07.02.2018 на суму боргу 859436,00 грн становлять відповідно 49 282,18 грн пені та 47469,12 грн 28% річних.

Підстави для задоволення позову про стягнення пені та 28% річних в іншій частині відсутні за наведених вище обставин.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 16329,28 грн інфляційних втрат за з період з листопада 2017 по грудень 2017.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті В) пункту 7.2. Договору поставки №11/17-САТ-КД від 17.02.2017 сторони, з посиланням на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, передбачили сплату Покупцем на користь Постачальника 28 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Разом з цим, пунктом 2.2. Договору сторони погодили, що ціни на ОСОБА_3 та загальна сума Договору не є фіксованими і можуть бути відкориговані Постачальником в залежності від зміни комерційного курсу гривні до іноземної валюти.

На дату оплати авансової частини Постачальник має право здійснити коригування ціни ОСОБА_3 без додаткового узгодження з Покупцем за визначеною в Договорі формулою (п. 2..2.1. Договору).

Позивач згідно позову у даній справі просить стягнути базову ціну товару. Тобто позивач не скористався свої правом на перерахунок ціни товару внаслідок знецінення національної валюти за наведеною в Договорі формулою.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожній особі надано право на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" кожному гарантовано захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України від 02.11.2004 №1-33/2004).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

За загальним правилом особа не може бути обмежена у виборі способу захисту порушеного права.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України та про стягнення яких заявлено позивачем, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З підстав викладеного, господарський суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, які нараховано на базову ціну товару за період прострочення оплати поставленого ОСОБА_3.

При цьому, наявність у позивача нереалізованого права на здійснення коригування повної вартості ціни товару згідно п. 2.2.Договору не позбавляє суд, у випадку звернення товариства із відповідним позовом про стягнення, зменшити скориговану вартість товару на відповідну суму інфляційних втрат.

Відповідна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17.10.2017 у справі № 913/81/17.

Проте, щодо стягнення інфляційних втрат господарський суд враховує наступне.

У пункті 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

В п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В згаданій постанові не міститься вказівок про алгоритм визначення інфляційних втрат у разі погашення боргу частинами, проте є посилання, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації про порядок застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Верховний Суд України наголошує, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За змістом вищевказаного листа, умовно слід рахувати якщо борг утворився з 1 до 15 числа місяця, то слід нараховувати індекс інфляції за цей поточний місяць, а якщо борг виник з 16 по 31 число, то розрахунок інфляційних втрат починається з наступного місяця.

Враховуючи вищевикладену позицію вищих судових інстанцій, суд вважає, що інфляційні втрати повинні визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а в разі погашення боргу частинами, на суму боргу на кожний останній день місяця, в якому така сума зменшувалась, враховуючи календарну дату такого погашення.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування інфляційних за листопад 2017, так як згідно Додатку до Договору строк оплати отриманого ОСОБА_3 повинен був настати до 25.11.2017.

З урахуванням викладеного, за розрахунком господарського суду з відповідача підлягають стягненню інфляційні за грудень 2017 на суму боргу 859436,00 грн, що становить 8594,36 грн.

У стягненні інфляційних в іншій частині господарський суд відмовляє у зв'язку з неправильним розрахунком позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "Спектр-Агротехніка" про стягнення з ТОВ "АПК МОЯ РОДИНА" заборгованості та штрафних санкцій підлягають частковому задоволенню на суму 1206064,20 грн, з яких: 859436,00 грн основного боргу, 69395,34 грн відсотки за користування товарним кредитом, 49282,18 грн пені, 47469,12 грн 28% річних, 8594,36 грн індексу інфляції та 171887,20 грн штрафу.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК МОЯ РОДИНА" (27630, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Обознівка, вул. Лелеківська, 2, ідентифікаційний код 35189681) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агротехніка" (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20, ідентифікаційний код 37850706) заборгованості в розмірі 1206064,20 грн, з яких: 859436,00 грн основного боргу, 69395,34 грн відсотки за користування товарним кредитом, 49282,18 грн пені, 47469,12 грн 28% річних, 8594,36 грн індексу інфляції та 171887,20 грн штрафу, а також 18090,96 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Товариству з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРОТЕХНІКА" за адресою: 08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20; Товариству з обмеженою відповідальністю "АПК МОЯ РОДИНА" за адресою: 27630, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Обознівка, вул. Лелеківська, 2 та за адресою: 27630, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Обознівка, вул. Лелеківська, 1.

Повне рішення складено 08.06.2018.

Суддя В.В.Тимошевська