ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/10565/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на ухвали Господарського суду міста Києва

у складі судді Морозова С.М.

від 19.09.2017 року

та на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Гаврилюк О.М., Гончаров С.А., Майданевич А.Г.

від 24.10.2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Південна залізниця",

про стягнення 66 363 000,00 доларів США та 113 350 563,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 66 363 000,00 доларів США та 113 350 563,07 грн. заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № К-03/140 від 07.03.2012 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державне підприємство "Південна залізниця", як позичальник, неналежним чином виконує зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № К-03/140 від 07.03.2012 року, які має виконати відповідач, як правонаступник усіх прав та обов'язків Державного підприємства "Південна залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2017 року за позовною заявою порушено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року призначено судову економічну експертизу по справі №910/10565/17, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність призначення судової економічної експертизи для встановлення розміру отриманих та повернутих третьою особою кредитних коштів за кредитним договором № К-03/140 від 07.03.2012 року, розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, для перевірки здійсненого відповідачем та наданого до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором умовам кредитного договору та розрахунковим документам, для перевірки обставин щодо оформлення банком операцій з надання кредиту, нарахування і сплати відсотків за кредитним договором, щодо невиконання відповідачем умов кредитного договору по забезпеченню щомісячних надходжень грошових коштів в розмірі 100 000 000,00 грн. на його поточні рахунки, що були відкриті у позивача за період з червня 2016 року по травень 2017 року та для встановлення відповідності методу нарахування позивачем процентів за кредитним договором вимогам положень про кредитування та облікову політику банку. Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що для з'ясування зазначених обставин необхідні спеціальні знання у галузі фінансово-кредитних операцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року зупинено провадження у справі № 910/10565/17 на час проведення судової економічної експертизи на підставі пункту 1 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату винесення оскаржуваної ухвали,

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 року ухвали Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року про призначення судової економічної експертизи та про зупинення провадження у справі № 910/10565/17 залишено без змін.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що місцевий господарський суд правильно зупинив провадження у справі на час проведення судової економічної експертизи у даній справі, що відповідно до вимог процесуального закону є правом суду та було зумовлено неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 року, ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року про зупинення провадження у справі № 910/10565/17 та змінити ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року про призначення судової економічної експертизи у справі № 910/10565/17, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції: "відмовити Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі". Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було передано Вищим господарським судом України до Касаційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 12.02.2018 року для розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий (доповідач), Студенець В.І., Вронська Г.О.

Ухвалою Верховного Суду у зазначеному складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.02.2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва 19.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 року у справі № 910/10565/17, касаційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що було допущено внаслідок звуженого тлумачення положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року. Скаржник зазначає про те, що у місцевого господарського суду були відсутні підстави призначати у даній справі судову експертизу, її проведення є недоцільним, оскільки на вирішення експерта були поставлені питання, які безпосередньо стосуються умов кредитного договору не потребують спеціальних знань та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам такого договору у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, місцевий господарський суд у мотивувальній частині ухвали про призначення експертизи не обґрунтував належним чином доцільність проведення експертизи, не зазначив, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях та відсутність об'єктивної можливості самостійно встановити фактичні обставини у справі. Крім того, скаржник з посиланням на статтю 55 Конституції України, правову позицію Конституційного Суду України, викладену в пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, підпункті 3.2. пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 у справі №1-12/2012, зазначає про те, що відсутність законодавчого закріплення можливості оскарження ухвали про призначення судової експертизи не є перешкодою для її перегляду в апеляційному та касаційному порядку, а відсутність в Господарському процесуальному кодексі України, чинному на час винесення оскаржуваних ухвал та постанови, прямих вказівок на можливість оскарження ухвал, які суттєво впливають на права та обов'язки учасників судового процесу, не може бути підставою для відмови у прийнятті апеляційної чи касаційної скарги, оформленої згідно з вимогами господарського процесуального законодавства за відсутності прямої заборони в законі на їх оскарження. Така відмова розглядається як порушення конституційного права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. Також зазначає про те, що зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, а відтак ухвали про призначення судової експертизи та про зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною.

Відповідач та третя особа відзиви на касаційну скаргу не надали.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційних скарг, дослідивши дотримання господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку, зокрема, призначення судової експертизи.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, ухвали місцевого господарського оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

У статті 106 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 року) наведено перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Зазначений перелік не містить ухвал про призначення судової експертизи.

Таким чином, ні статтею 106 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, яка містить перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення місцевого господарського суду, ні статтею 41 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, яка регламентує порядок призначення та проведення судової експертизи, ні іншими нормами кодексу в редакції, чинній до 15.12.2017 року, оскарження ухвали про призначення судової експертизи не передбачено.

Разом з тим, частиною 5 статті 79, а також пунктом 6 частини 1 статті 106 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, передбачено можливість оскарження ухвали про зупинення провадження у справі.

Таким чином, якщо в апеляційній скарзі чи касаційній скарзі йдеться про оскарження як призначення експертизи, так і зупинення у зв'язку з цим провадження у справі, то відповідна скарга може бути прийнята і розглянута в частині зупинення провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції позивач в апеляційній скарзі оскаржував ухвали Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року про призначення судової експертизи та про зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, передбачав два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (частина 1 статті 79 ГПК України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (пункт 1 частини 2 статті 79 ГПК України).

Виходячи зі змісту частини 2 статті 79 Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, необхідною передумовою для застосування необов'язкового (факультативного) виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог, зокрема призначення судової експертизи у справі. Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, призначення судової експертизи можливе у випадку, коли під час вирішення господарського спору виникають питання, які потребують спеціальних знань.

Враховуючи те, що місцевим господарським судом у справі було призначено судову економічну експертизу для роз'яснення питань, що виникли під час вирішення господарського спору (для встановлення розміру отриманих та повернутих третьою особою кредитних коштів за кредитним договором, розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, для перевірки здійсненого відповідачем та наданого до суду першої інстанції розрахунку заборгованості за кредитним договором умовам кредитного договору та розрахунковим документам, для перевірки обставин щодо оформлення банком операцій з надання кредиту, нарахування і сплати відсотків за кредитним договором, щодо невиконання відповідачем умов кредитного договору по забезпеченню щомісячних надходжень грошових коштів в розмірі 100 000 000,00 грн. на його поточні рахунки за період з червня 2016 року по травень 2017 року та для встановлення відповідності методу нарахування позивачем процентів за кредитним договором вимогам положень про кредитування та облікову політику банку) і потребують спеціальних знань, суд в межах своїх повноважень, згідно з частиною 2 статті 79 Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, правильно зупинив провадження у справі, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду відхиляє доводи скаржника у касаційній скарзі про безпідставність зупинення провадження у справі, оскільки чинним на час винесення судами попередніх інстанцій оскаржуваних ухвал та постанови процесуальним законодавством було передбачено право суду зупинити провадження у справі у зв'язку з призначенням судової експертизи і таке зупинення зумовлене необхідністю направити матеріали справи до експертної установи, якій доручено проведення експертизи (у даній справі - Київському науково-дослідному інституту судових експертиз), що унеможливлює розгляд справи протягом часу знаходження матеріалів справи в експертній установі.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржників про те, що у місцевого господарського суду були відсутні підстави для призначення у даній справі судової експертизи, а її проведення є недоцільним, оскільки такі доводи за своїм змістом стосуються ухвали про призначення судової експертизи у справі, яка відповідно до положень господарського процесуального кодексу України не підлягає перегляду ні в апеляційному, ні в касаційному порядку.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (заява № 61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Експертиза призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, рішення суду має прийматися у повній відповідності з нормами процесуального та матеріального права, з повним та об'єктивним дослідженням обставин та доказів. З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги твердження про те, що призначення експертизи у справі є затягуванням розгляду справи, оскільки призначення експертизи у даній справі спрямоване на встановлення доказів, які мають значення для вирішення даного спору, і не свідчить про затягування розгляду справи, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин, оскільки фундаментальних порушень, допущених судом апеляційної інстанції, не встановлено, підстав для скасування оскарженої постанови немає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвали місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення.

2. Ухвали Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 року у справі № 910/10565/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець