ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3719/17

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до Державного підприємства "Макарівське лісове господарство", за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеської митниці ДФС, про стягнення 1620311,04 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 30.10.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №01-21/4 від 03.01.2018;

від третьої особи: не прибув.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Макарівське лісове господарство"(далі - відповідач) 1620311,04 грн нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що залізниця понесла додаткові витрати пов'язані з перевезенням та затримкою вантажу відповідача, а саме: рухомого складу залізниці з експортною деревиною (деревина паливна у вигляді колон, полін, сучків, в'язанок хмизу або в аналогічних видах) - залізничних вагонів Державного підприємства "Макарівське лісове господарство" за номерами 68598655, 68702471, 67674366, 67583245, 63548390, 67865824.

Зазначені вагони були затримані на залізничній станції "Кучурган" Відділу митного оформлення № 2 митного посту "Роздільна" Одеської митниці ДФС з ініціативи правоохоронних органів для здійснення митного огляду (переогляду) вантажу. Внаслідок зазначених подій, позивач поніс витрати у розмірі 1620311,04 грн, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Ухвалою від 13.12.2017 господарський суд відкрив провадження у справі, призначив судове засідання на 01.02.2018 та вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи значення справи для сторін, категорію і складність справи, господарський суд згідно з ухвалою від 01.02.2018 призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 01.03.2018.

Ухвалою від 01.03.2018 господарський суд відклав підготовче засідання на 20.03.2018.

Ухвалою від 20.03.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 19.04.2018 та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеську митницю ДФС.

Ухвалою від 19.04.2018 господарський суд відклав підготовче засідання на 03.05.2018.

В судовому засіданні 03.05.2018 господарський суд постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання третьої особи про залучення до участі у справі в якості третьої особи Головне управління національної поліції в Одеській області.

Іншою ухвалою від 03.05.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 31.05.2018.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив від 08.02.2018 та доповненні до відповілі на відзив від 02.04.2018. Вважає, що залізниці на підставі ст. ст. 22, 28, 31, 32 СМГС, ст. 218 МКУ в будь-якому випадку повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із затримкою вагонів під час здійснення їх перевезення. Оскільки причини затримки вагонів не залежать від залізниці, остання вважає, що у відповідача виник обов'язок з внесення плати за користування вагонами не залежно від наявності вини відповідача у їх затримці.

Що стосується плати за зберігання вантажу, то залізниця вказує, що обов'язок з її відкодування покладається на відповідача по причині наявності його вини у затримці вагонів, а саме виявленння ознак незаконного переміщення деревини залізничним транспортом, що на думку позивача, вбачається з ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 у справі № 522/1008/17, якою накладення арешт на майно, що перебувало в вагонах №№ 68598655, 68702471, 67674366, 67583245, 63548390, 67865824.

Зобов'язання з внесення плати за телеграфний збір, за твердженням позивача, виникло у відповідача у зв'язку з передачею інформації телеграфом про затримку вагонів під час перевезення, виконання якої не передбачено під час перевезення вантажу та виникнення обов'язку з його оплати не залежить від наявності вини відповідача у затримці вагонів.

До того ж залізниця вказує, що оскільки предметом позовних вимог у справі є стягнення коштів в рахунок виконання господарських зобов'язань відповідача перед позивачем, які виникли на підставі положень нормативно-правових актів, що регулюють господарську діяльність, та договору перевезення, учасником якого ні митні, ні правоохоронні органи не виступають, отже відсутні підстави вважати, що у них виникли господарські зобов'язання з оплати залізниці витрат, пов'язаних з затримкою вагонів.

Окрім іншого, позивач у наданих суду доповненнях до відповіді на відзив від 02.04.2018 наголошує, що право звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково понесених залізницею платежів виникло з дати закінчення затримки вагонів, а саме з 18.07.2017, з огляду на що вважає, що шестимісячний строк позовної давності звернення до суду для захисту порушених прав, у зв'язку з відмовою відповідача від оплати заборгованості за простій вагонів, не пропущено.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 25.01.2018, запереченнях щодо відповіді на відзив від 26.02.2018 та письмових поясненнях від 16.03.2018. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з затримкою вагонів під час здійснення їх перевезення залізничним транспортом, оскільки затримка вагонів сталася не у зв'язку з митними формальностями, а за ініціативи правоохоронного органу.

До того ж відповідач наголошує на відсутності його вини у затримці вагонів правоохоронними органами та арешті вантажу через неналежне митне оформлення та допущення експорту забороненого вантажу.

Оскільки, за твердженням відповідача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вини в діях відповідача, що спричинили утворення заборгованості, заявленої позивачем до відшкодування, відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Водночас відповідач зауважує, що оскільки на даний час співробітниками правоохоронних органів та митної служби належним чином не доведено (встановлено) факт незаконного переміщення відповідачем через митний кордон України товарів, які перебували у вагонах позивача, то плата за користування вагонами, збір за зберігання вантажу у вагонах та телеграфний збір має бути стягнуто не з відповідача, а з Управління СБУ України в Одеській області як органу за ініціативою якого було прийнято рішення про його (огляд) проведення.

Окрім іншого, відповідач подав до суду заяву від 19.03.2018 згідно з якою просив застосувати до позовних вимог позовну давність, яка, на його думку, спливла 14.07.2017, оскільки має розраховуватися з моменту затримки вагонів для проведення переогляду.

Представник третьої особи в засідання суду не прибув. 29.05.2018 до суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Одеської митниці ДФС.

Відповідно до наданих суду письмових пояснень, третя особа, зокрема, зазначила, що огляд товарів, які переміщувалися у залізничних вагонах за номерами 68598655, 68702471, 67674366, 67583245, 63548390, 67865824, проводився Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській облсті як процесуальна дія в рамках кримінального провадження, а не як форма митного контролю, тому акти про проведення огляду (переогляду) посадовими особами Одеської митниці ДФС не складалися.

В процесі розгляду справи суд з'ясував думку сторін щодо можливості зупинення розгляду справи № 911/3719/17 до вирішення справи № 904/5743/16, яка розглядається Великою Палатою Верховного Суду, та справи № 906/429/17, яка винесена на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з підстав дотримання єдності судової практики в питанні застосування до спірних правовідносин порядку та визначення початку відрахування строків давності пред'явлення позовів залізницею до відправника.

Представники сторін заперечили в судовому засіданні проти зупинення провадження у даній справі та наполягали на продовженні розгляду справи по суті.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року та січні 2017 року відповідач відправив зі станції "Спартак" Південно-Західної залізниці до станції "Галац Ларга" Румунської залізниці вагони № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 з вантажем деревина паливна у вигляді колон, полін, сучків, в'язанок хмизу або в аналогічних видах, доказом чого є СМГС накладні за номерами відправок № 455915, № 456699, № 456681, № 456707, № 456574, № 456582.

Вантажовідправником вказаних товарів у документах зазначено Державне підприємство "Макарівське лісове господарство", вантажоотримувачем - СЧ "Пролісок" С.Р.Л. (Румунія). Вантаж був оформлений у митному режимі "експорт" Київською обласною митницею ДФС.

14.01.2017 на адресу Одеської митниці ДФС від слідчого СУ ГУНП в Одеській області надійшло доручення № 4/023 від 14.01.2017 на проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів комерційного призначення (вагонів з деревиною) у кількості 19 штук, серед яких вагони за номерами 68598655, 68702471, 67674366, 67583245, 63548390, 67865824, що переміщуються до СЧ "Пролісок" С.Р.Л. (Румунія).

Підставою для проведення огляду (переогляду) визначено доручення слідчого, надане в рамках кримінального провадження (справи) № 0000023 від 13.01.2017.

Огляд (переогляд) вагонів було зобов'язано провести у присутності співробітників УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України. Про результати огляду (переогляду) повідомити до 24.01.2017.

Того ж дня начальнику залізничної станції Кучурган Одеської залізниці надійшла заява Відділу митного оформлення № 2 митного посту "Роздільна" Одеської митниці ДФС з вимогою затримки вагонів, зокрема, але не виключно, за номерами 68598655, 68702471, 67674366, 67583245, 63548390, 67865824 з вантажем - деревина паливна, для проведення переогляду, на підставі ч. 5 ст. 338 МКУ, п. 14 Постанови КМУ від 23.05.2012 № 467 та доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення від 14.01.2017 № 4/023, наданого слідчим СУ ГУНП в Одеській області.

По факту затримки вагонів з метою проведення митними органами огляду (переогляду) транспортних засобів працівниками залізниці було складено акт загальної форми № 7 к1 від 14.01.2017 та надано телеграфне повідомлення від 14.01.2017 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника про затримку вагонів.

19.01.2017 Приморський районний суд м. Одеси в межах розгляду кримінальної справи № 522/1008/17, 1-кс/522/844/17 постановив ухвалу, якою надав старшому слідчому в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 та співробітникам УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України дозвіл на проведення огляду вантажу, який переміщається у залізничних вагонах, зокрема, № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 та які знаходяться на залізничній дорожній станції Кучургани регіональної філії Одеської митниці.

23.01.2017 старшим слідчим з ОВС СУ ГУ НП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_3 у відповідності до ст. ст. 104, 105, 106, 223, 234, 237 КПК України було проведено огляд вагонів № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824, в ході якого встановлено невідповідності відомостей стосовно якості та діаметру деревини, які переміщуються у вагонах, даним зазначеним у митних деклараціях.

Так, у вагонах за номерами 68598655, 67583245 та 67865824 фактично знаходилося 15% ділової деревини, а 85% складала паливна деревина. У вагонах за номерами 68702471, 67674366 та 63548390 фактично знаходилося 20% ділової деревини, а 80% складала паливна деревина.

Деревина, яка знаходилася у вищевказаних залізничних вагонах відкритого типу була вилучена до СУ ГУ НП до вирішення питання законності здійснення експортних операцій за митну територію України.

Вилучені в ході обшуку товарно-матеріальні цінності були залишені на відповідальне зберігання начальнику залізничної станції Кучурган Одеської залізниці ОСОБА_4

Постановою слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_3 від 25.01.2017 об'єкти деревини, які знаходилися у вагонах № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000023 від 13.01.2017, відкритому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В подальшому ухвалою від 26.01.2017 Приморський районний суд м. Одеси наклав арешт на майно (деревину), вилучену в ході огляду від 23.01.2017, яка переміщувалась у залізничних вантажних вагонах відкритого типу за № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 та які знаходилися на станції Кучургани регіональної філії Одеської залізниці.

31.05.2017 старший слідчий в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області підполковник поліції ОСОБА_3 звернулася з листом до директора регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" з листом вих. № 4/7575, в якому просила з метою недопущення вивозу за межі України забороненої до експорту деревини, направити вагони № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824, які знаходилися на залізничній станції Кучурган регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" за адресою: Одеська обл., Розділянський район, с. Труд-куток, на станцію "Одеса-Застава-1" Одеської залізниці (код станції: 405101), одержувачу ТОВ "Віматекс" (код одержувача: 3294).

Листом від 31.05.2017 вих. № 54-17, адресованим директору регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", ТОВ "Віматекс" підтвердило свою готовність прийняти вищезазначені вагони на свою адресу. Оплату за ЖД тариф гарантувало.

Наказом начальника Дирекції залізничних перевезень № 350 від 18.07.2017 було дозволено переадресувати по первинним перевізним документам вагони № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 на станцію "Одеса-Застава-1" одержувачу ТОВ "Віматекс".

У зв'язку з вищевказаним, враховуючи затримку вагонів для проведення огляду (переогляду), яка виникла на залізничному транспорті з 14.01.2017 та тривала до 18.07.2017, відповідачу були нараховані додаткові платежі згідно із ставками Збірника тарифів №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302, про що було складено акт загальної форми № 111 к1 від 18.07.2017 про закінчення затримки даних вагонів.

Так, за користування вагонами № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 на станціях "Спартак" Південно-Західної залізниці та Кучургани регіональної філії Одеської залізниці було нараховано платежів на загальну суму 1623152,56 грн, з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 973886,88 грн (крім того ПДВ 194777,38 грн), за зберігання вантажу (код 116) - 377822,65 грн (крім того ПДВ 75564,53 грн), за телеграфне повідомлення (код 118) - 244,00 грн (крім того ПДВ 48,80 грн), за маневрову роботу (код 115) - 673,60 грн (крім того ПДВ 134,72 грн). Всього до сплати 1352627,13 грн, крім того ПДВ 270525,43 грн, а разом 1623152,56 грн.

31.07.2017 начальник станції Бородянка (Спартак) Київської дирекції залізничних перевезень Південно-Західної залізниці направив відповідачу претензію вих. № 27 про сплату додаткових платежів за затримку вагонів на суму 1623152,56 грн.

Листом від 11.09.2017 вих. № 07-09/341 відповідач відмовився від оплати нарахованих залізницею платежів з тих підстав, що не є власником чи перевізником товарів, що були завантажені у затримані вагони. Вважає, що оскільки за умовами договору поставки, укладеного між ДВ "Макарівський лісгосп" та СЧ "Пролісок" С.Р.Л., постачання товару у вагонах № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 здійснюється на умовах FCA-склад продавця, отже право власності та усі ризики, пов'язані з його доставкою, переходять до покупця з моменту завантаження товару на складі підприємства, і тому відповідач не несе зобов'язань щодо оплати витрат залізниці, які пов'язані з користуванням зазначеними вагонами та іншими послугами залізниці.

Наведені обставини та несплата відповідачем нарахованих платежів за затримку вагонів стали підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду з вимогою про їх стягнення.

Оцінивши всі встановлені обставини справи в їх сукупності згідно поданих до справи доказів, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом Україні (ЦК України), Господарським кодексом України (ГК України), Митним кодексом України (МК України) та іншими підзаконними актами.

За пунктами 2, 5 ст. 306 ГК України передбачено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: відправника - перевізникам, які беруть участь у перевезенні вантажу, за виключенням перевізника, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Відповідно до статті 2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) необхідно розуміти, що перевізник це договірний перевізник і всі подальші перевізники, які беруть участь у перевезенні вантажу, у тому числі по водній ділянці шляху в міжнародному залізнично-поромному сполученні; відправник - особа, яка пред'явила вантаж до перевезення і вказана в накладній як відправник вантажу.

За параграфом 2 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) унормовано, що якщо відправник або отримувач виконання своїх зобов'язань, передбачених в § 1 даної статті, покладає на третю особу, то ця особа повинна бути зазначена відправником в накладній як платник і повинна мати договір з відповідним перевізником.

У своєму листі від 11.09.2017 вих. № 07-09/341, відповідач вказує на те, що перевізником лісопродуктів у вагонах № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 виступило ТОВ "Реілтранс", а тому ДП "Макарівський лісгосп" не несе зобов'язань щодо оплати залізниці додаткових витрат, які виникли у зв'язку з перевезенням вантажу.

Однак з матеріалів господарської справи вбачається, що перевізником вантажу, який був оформлений відповідачем згідно з накладних (СМГС) на товар № 455915, № 456699, № 456681, № 456707, № 456574, № 456582, є саме підприємство залізниці України. Доказів тому, що перевізення вантажу було здійснено ТОВ " Реілтранс" відповідачем до суду надано не було.

Разом з тим, суд вказує, що відповідно до відомостей, що містяться в накладних, зокрема, в графі 1 відправником товару зазначено ДП "Макарівський лісгосп"; в графі 65 "інші перевізники" відомості відсутні; в графі 111 "відмітки про розрахунки платежів" вказано ТОВ "Реілтранс".

Враховуючи положення параграфу 2 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та відсутність доданого відповідачем до матеріалів даної справи договору між ТОВ "Реілтранс"та ПАТ "Українська залізниця", господарський суд зазначає про неможливість покладення обов'язку щодо проведення додаткових платежів, які виникли на шляху прямування вантажу у вагонах № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 по залізничному шляху, на ТОВ "Реілтранс", яке визначено у накладних як платник по УЗ.

Натомість обов'язок ДП "Макарівський лісгосп" (як вантажовідправника) по відшкодуванню первізнику всіх витрат, пов'язаних з перевезенням вантажу, не передбачених застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника, визначений згідно з параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС).

Відповідно до параграфу 5 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) унормовано, що провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому здійснюється оплата.

Слід вказати, що правове регулювання порядку та умов сплати провізних платежів за користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється за Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату.

За приписами статті 119 Статуту залізниць України унормовано, що зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

У відповідності до пунктів 6, 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером.

Поряд з цим, нормою ст. 46 Статуту залізниць України передбачено плату за зберігання вантажу, що прибув на станцію, строк якого перевищує добу. Безкоштовний строк зберігання вантажу обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином, приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці, наприклад, за зупинку вагонів з метою проведення слідчих дій.

Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, а також необхідністю проведення огляду вантажу в межах відкритого кримінального провадження чи арештом вантажу, що знаходиться у вагонах, до цих підстав не віднесено, про що також зазначено в п. 17 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства".

До того ж як вказано у п. 5.15 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №04-5/601, плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Згідно з параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Звідси слід дійти висновку, що у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів, що сталася не з його вини, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати йому всі платежі виставлені до сплати за користування вагонами та зберігання вантажів.

Як вже зазначалося раніше, у зв'язку з тим, що вагони № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 відповідача простоювали на станціях "Спартак" Південно-Західної залізниці та Кучургани регіональної філії Одеської залізниці за період з 14.01.2017 по 18.07.2017, у зв'язку з митним оглядом та арештом вантажу, ПАТ "Українська залізниця" нарахувало ДП "Макарівське лісове господарство" плату за користування вагонами у розмірі 1623152,56 грн.

ДП "Макарівське лісове господарство" заперечує необхідність оплати вищевказаних платежів, посилаючись на те, що витрати на проведення операцій, а також огляд (переогляд) товарів мають відшкодовуватися залізниці органом, з ініціативи якого вони проводились, тобто Управлінням СБУ України в Одеській області, враховуючи, що в судовому порядку не доведена вина відповідача у затримці вагонів підприємства на залізничній станції "Кучурган" Відділу митного оформлення № 2 митного посту "Роздільна" Одеської митниці ДФС.

Однак суд вважає такі доводи відповідача помилковими, а підстави для покладення обов'язку відшкодування заявлених до стягнення у позовній заяві сум на Управління СБУ України в Одеській області необґрунтованими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, з огляду на нижченаведене.

По-перше, суд звертає увагу відповідача на той факт, що зупинка вагонів була проведена працівниками митної служби не з ініціативи Управління СБУ України в Одеській області, як зазначено відповідачем у запереченнях щодо відповіді на відзив позивача від 26.02.2018, а з ініціативи слідчого СУ ГУНП в Одеській області, звідси доводи відповідача щодо необхідності покладення обов'язку відшкодувати додаткові витрати, понесені залізницею у зв'язку з простоєм вагонів, завантажених під лісоматеріали, на вказаний правоохоронний орган є безпідставними.

По-друге, в процесі розгляду справи суд встановив, що дії Відділу митного оформлення № 2 митного посту "Роздільна" Одеської митниці ДФС по відношенню до зупинки вагонів відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки такий обов'язок визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Термін "уповноважена особа власника товару" визначено в п. 63 ст. 4 Митного кодексу України, відповідно до якого уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов'язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта.

Суд вказує, що оскільки відповідач - Державне підприємство "Макарівське лісове господарство" значиться вантажовідправником в накладних СМГС та при здійсненні митного оформлення вантажу виступав відправником/уповноваженою особою за фінансове врегулювання, то з урахуванням умов договору поставки, укладеного між ДП "Макарівський лісгосп" та СЧ "Пролісок" С.Р.Л., про який вказує відповідач у листі від 11.09.2017 вих. № 07-09/341, та враховуючи, що поставку товару було погоджено здійснювати на умовах FCA правил ІНКОТЕРМС 2010, суд дійшов висновку, що відповідач здійснював всі необхідні процедури з відправлення товару, а отже виступав уповноваженою особою покупця товару.

Таким чином, відповідач, в розумінні ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України, є уповноваженою особою власника товару, на якого покладено обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті.

Під "митними формальностями", в свою чергу, слід розуміти сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

При цьому, згідно з п. 21 статті 4 МК України визначено, що митна процедура - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання.

З метою прискорення здійснення митних процедур, удосконалення порядку й умов переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, багажу та вантажобагажу в багажних вагонах, а також для регламентації взаємодії митних органів і залізниць України, спільним наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 було затверджено Інструкцію про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України.

За пунктами 2.15., 2.16. Інструкції передбачено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під'їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України і Порядком створення зон митного контролю та їх функціонування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1947.

Працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Відповідно до п. 4.10. Інструкції, у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів), щодо яких є потреба проведення митного огляду (переогляду), посадова особа митниці призначення здійснює необхідні митні процедури відповідно до законодавства України.

Отже проведення митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян) є однією із форм митного контролю, перелік яких визначений в ст. 336 Митного кодексу України.

Приписами частини 5 ст. 338 Митного кодексу України унормовано, зокрема, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, за приписами п. 14 постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 467 (чинної станом на 14.01.2017) передбачено, що одержання в установлених законодавством випадках від правоохоронних органів письмових доручень за формою згідно з додатком у рамках кримінального провадження, оперативно-розшукової або контррозвідувальної справи є підставою за наявності якої може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України.

Водночас Порядок проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2012 № 1316.

Цей Порядок розроблено з метою реалізації положень статей 207, 233, 319, 320, 336, 338, 359 та 360 Митного кодексу України. Він визначає послідовність дій посадових осіб митних органів при організації, проведенні та оформленні результатів огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до п. п. 1.4 та 1.5 розділу І Порядку передбачено, що огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюються шляхом: візуального огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення та розкриття пакувальних місць, обстеження транспортного засобу комерційного призначення.

Огляд проводиться з метою: ідентифікації товарів у цілях митного контролю та митного оформлення; перевірки дотримання законодавства України з питань державної митної справи; перевірки наявної інформації про порушення законодавства України з питань державної митної справи; перевірки дотримання законодавства України з питань захисту прав інтелектуальної власності.

За п. 1.3 розділу ІІ Порядку унормовано, що рішення про проведення огляду оформляється шляхом, зокрема, надання посадовій особі митного органу доручення про проведення огляду шляхом проставляння відміток в АСМО.

У відповідності до п. 1.4 ч. 1 розділу ІІ Порядку огляд проводиться в місцях, оснащених ваговим устаткуванням, розвантажувально-навантажувальною технікою, місцем для вивантаження товарів з транспортного засобу, на спеціально обладнаних майданчиках.

У разі проведення огляду відповідно до положень частини пятої статті 338 Митного кодексу України огляд може проводитися посадовими особами митних органів в інших місцях митної території України (п. 2.1 ч. 2 розділу ІІ Порядку).

За п. 4.1 розділу 4 Порядку визначено, що огляд проводиться відповідно до вимог частини пятої статті 338 Митного кодексу України за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, та згідно з вичерпним переліком підстав для проведення огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 467 "Про затвердження вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитися огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України".

Як зазначено в ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, з метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, повязані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п. 4.5 розділу 4 Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення передбачено, що у разі проведення переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються за товаросупровідними документами, митними деклараціями, переогляд засвідчується власноручним написом посадової особи митного органу "Переогляд" та особистою номерною печаткою, відтиск якої проставляється у вільному від записів місці, як правило, у правому нижньому куті митної декларації або на зворотних сторонах товаросупровідних документів із одночасним проставленням номера спеціального пломбіра, яким накладено нове митне забезпечення після здійснення операції переогляду (у разі накладення).

Слід зазначити, що розділ 4 Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення визначає правила, за якими врегульовано організацію та проведення огляду відповідно до положень частини пятої статті 338 Митного кодексу України, тому в порівнянні із нормою ч. 8 ст. 338 Митного кодексу України, якою визначено загальний порядок оформлення результатів митного огляду (переогляду), розділ 4 Порядку передбачає спеціальні норми, якими унормовано порядок засвідчення результатів проведення переогляду засобів комерційного призначення, зупинених на підставі одержаних в установлених законодавством випадках від правоохоронних органів письмових доручень.

За вказаних обставин, суд вважає помилковими доводи відповідача, що за відсутності у справі акту огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів комерційного призначення, складення якого передбачене приписами ч. 8 ст. ст. 338 Митного кодексу України, можна стверджувати, що зупинка вагонів № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824 відбулася не у зв'язку з проведенням митного контролю.

Враховуючи, що у заяві Відділу митного оформлення № 2 митного посту "Роздільна" Одеської митниці ДФС від 14.01.2017, адресованій начальнику залізничної станції Кучурган Одеської залізниці, міститься вказівка на необхідність зупинки вагонів відповідача з посиланням, зокрема, але не виключно, на положення ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, суд зазначає, що факт проведення митного контролю транспортних засобів комерційного призначення 14.01.2017 може бути підтверджено лише митними деклараціями або товаросупровідними документами на товар, які є додатками до СМГС накладних за номерами відправок № 455915, № 456699, № 456681, № 456707, № 456574, № 456582.

Натомість ні митних декларацій, ні товаросупровідних документів на товар, що прямував у вагонах № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824, сторонами до справи надано не було, хоча позивач у позовній заяві вказує, що вагони відповідача підлягали митному огляду.

За відсутності у справі вищевказаних документів, суд не може погодитися з доводами відповідача, що зупинка вагонів 14.01.2017 відбулася не з метою проведення митних формальностей, а як процесуальна дія в межах кримінального провадження, оскільки належні і допустимі докази, які б могли засвідчити дані обставини у суду відсутні.

Водночас підтвердженням того, що дії митниці по зупинці вагонів 14.01.2017 для проведення їх огляду (переогляду) є заходами по митному контролю, є доручення слідчого СУ ГУНП в Одеській області № 4/023 від 14.01.2017, адресоване митниці, з вимогою провести огляд (переогляд) вагонів № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824.

Слід зазначити, що проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних заходів не є слідчою дією, а працівники митниці не є слідчими.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

На підставі отриманого доручення № 4/023 від 14.01.2017, у працівників митниці виник обов'язок здійснити митний контроль у формі митного огляду вагонів відповідача, оскільки в силу ч. 5 ст. 40 КПК України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Про проведення митного огляду товару 14.01.2017 можуть свідчити обставини, якими була обгрунтована ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2017 у справі № 522/1008/17, 1-кс/522/844/17, про надання дозволу слідчому в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області на огляд вагонів № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824.

Так, в обгрунтування поданого старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області клопотання про проведення огляду, було надано до матеріалів кримінальної справи копію рапорту старшого оперуповноваженого в ОВС управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ Національної поліції капітана поліції ОСОБА_5 від 14.01.2017, з якого співробітниками УЗЕ в Одеській області Департаменту захисту економіки було встановлено, що до залізнично-дорожньої станції Кучургани регіональної філії Одеської залізниці надійшло 19 вагонів за номерами 65256166, 65286825, 60507738, 60391307, 67855817, 67865873, 67870568, 65250086, 66871186, 60685419, 65293649, 67659300, 68598655, 68702471, 67674366, 67583245, 63548390, 67865824, 66709015, в яких згідно супровідних документів знаходиться деревина паливна, яка переміщувалась до СЧ Пролісок СРЛ, Румунія, а відправником якої є, зокрема ДП "Макарівське лісове господарство". Також в ухвалі суду зазначено, що було проведено обстеження залізничних вагонів з деревиною на предмет встановлення її якості, за результатами якого майстер Роздільнянського лісництва у своєму акті вказав, що в зазначених 19 залізничних вагонах знаходиться приблизно від 5% до 20% деревини (ділова) від кількості доступної для проведення огляду.

Зважаючи на те, що будь-які операції з товарами (вантажами), які перебувають під митним контролем, можуть виконуватися лише з дозволу митниці, то суд вказує, що проведення огляду залізничних вагонів майстером Роздільнянського лісництва та отримання інформації працівником поліції про рух товарів у вагонах № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824, стало можливим лише за умови, що зверненню до суду з клопотанням про надання дозволу на проведення їх огляду в межах розгляду кримінальної справи № 522/1008/17 як слідчої дії, передував їх митний огляд, проведений митними органами на виконання доручення слідчого № 4/023 від 14.01.2017, в присутності працівника поліції, обов'язковість участі якого під час проведення огляду (перегляду) вагонів була визначена слідчим як необхідна умова.

Таким чином, суд вбачає за необхідне вказати, що огляд вагонів, який був оформлений протоколом від 23.01.2017 дійсно був проведений не у зв'язку з митним оглядом, а на виконання процесуальної дій, однак дії митних органів по зупинці залізничних вагонів відповідача 14.01.2017 та їх огляду слід розцінювати як одну з форм митного контролю, що зобов'язувала працівників митниці до виконання мінімальних митних формальностей відповідно до ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що частина 2 статті 218 Митного кодексу України, яка міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою ч. 5 ст. 338 МК України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 218 МК України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При чому, розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова ВГС України від 11.12.2014 у справі № 908/356/14).

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У свою чергу, майнова відповідальність перевізників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, може наступати за обставин, які засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 129 Статуту залізниць України).

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, на підставі актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, як це передбачено п. 10 Правил користування вагонам і контейнерами та п. 9 Правил зберігання вантажів, відповідачу було розраховано плату за користування залізничними вагонами, збір за зберігання, збір за телеграфне повідомлення про затримку та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів № 68598655, № 68702471, № 67674366, № 67583245, № 63548390, № 67865824.

Так, плату за користування вагонами застосовано позивачем відповідно до п. 1 розділу 5 табл. 1 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послугами" ставка за користування вагоном за 45 годин 206,20 грн, понад 45 годин - 16,00 грн за кожну годину за 1 вагон, із урахуванням коефіцієнта, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послугами, в розмірі 2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зберігання вантажу нараховано відповідно до п. 2 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послугами", а саме: після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу у розмірі: 4,00 грн за одну тону при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах за масу брутто, округлену до повних тонн, та збір за кожну добу 1,60 грн за одну тону - при зберіганні вантажу на землі.

Телефонограмний збір нарахований відповідно до п. 10 розділу 3 табл. 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та по'язані з ними послугами" ставка за повідомлення телеграфом 53,00 грн*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за маневрові роботи нараховано у відповідності до п. 1.8 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою у розмірі 292,60 грн за кожні півгодини роботи локомотива залізниці, що виконується не одночасно з подачею вагонів.

Таким чином, за розрахунками, що містяться в акті загальної форми № 111 к1 від 18.07.2017, залізниця вказує, що недоотримала від відповідача 1623152,56 грн відшкодування додаткових витрат, у зв'язку з проведенням дій по затримці вагонів.

Натомість у прохальній частині позовної заяви залізниця ставить вимогу про стягнення на її користь 1620311,04 грн платежів, без відшкодування відповідачем витрат по маневровій роботі, що є її правом.

Господарський суд приймає акти загальної форми, надані позивачем, як належну підставу для задоволення позовних вимог, оскільки акти містять достатню інформацію щодо затримки вагонів залізницею, зокрема щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, а тому оцінюються судом як належні докази понесення залізницею додаткових витрат, оскільки ними, в сукупності із іншими доказами, в достатній формі підтверджено облік часу користування вагонами (час перебування вагонів у пунктах навантаження, вивантаження та на під'їзних коліях) та нарахування плати за користування ними.

Перевіривши розрахунки позивача від 24.11.2017 № 2341 щодо заявлених до стягнення додаткових витрат по затримці вагонів, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Враховуючи вказане, та те, що чинним законодавством не передбачено, що плата за користування вагонами є безкоштовною, а наявними в матеріалах справи документами підтверджено розмір додаткових витрат, понесених залізницею через затримку вагонів, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" про стягнення з Державного підприємства "Макарівське лісове господарство" 1620311,04 грн нарахованих платежів.

Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача про те, що відшкодування залізниці додаткових проїзних платежів (вартості розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій) за час проведення огляду (переогляду) товару та затримки вагонів має здійснюватися органом, з ініціативи якого прийнято рішення про проведення митного огляду, оскільки виходячи з системного аналізу змісту положень статей 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, статей 218, 338 Митного кодексу України та статей 119, 121 Статуту залізниць України, вартість проведених залізницею робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

У разі ж відсутності виявлення такого факту вантажовідправник може стягнути в судовому порядку понесені ним збитки у розмірі вартості сплачених залізниці витрат з того органу, за ініціативою якого було проведено затримку товару на станціях залізниці чи на підходах до них (висновок суду з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 911/4079/16).

Щодо заяви відповідача від 19.03.2018 про застосування строку позовної давності у справі № 911/3719/17, мотивованої тим, що позовна заява подана позивачем із пропуском шестимісячного строку, як-то передбачено п. 137 Статуту залізниць України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність за визначенням статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та господарських відносинах (стаття 3 ГК України). Загальні та скорочені строки позовної давності встановлені у статтях 257 та 258 ЦК України.

Частиною другою ст. 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема Господарський кодекс України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними щодо норм Цивільного кодексу України. Це стосується і положень про позовну давність.

У відповідності до частини 5 ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Статтею 137 Статуту залізниць України встановлено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Відповідач вважає, що підставою для подання позову у даній справі є подія - затримання вагонів, яке сталося 14.01.2017, та засвідчене актом загальної форми.

Таким чином, на думку відповідача, шестимісячний строк позовної давності щодо заявлених вимог про стягнення додаткових платежів сплив 14.07.2017, у зв'язку з чим його права мають бути захищені шляхом відмови в позові за спливом строку позовної давності.

Однак, суд не погоджується з аргументами відповідача з приводу того, що строк позовної давності у спорах даної категорії справ має розраховуватися з дня затримання вагонів, оскільки у день складання акту загальної форми, який фіксує початок затримки, ще не має підстав говорити про порушене право вантажовідправника і починати обчислювати строк позовної давності, з тих підстав, що ще протягом доби безоплатного зберігання вантажу у вантажовласника не виникає жодних зобов'язань щодо оплати послуги зберігання. Якщо період затримки не перевищить доби безоплатного збереження, у вантажовласника таке зобов'язання взагалі не виникне.

За приписами ст. 137 Статуту залізниць України унормовано, що шестимісячний термін, в межах якого залізниця може пред'явити вимоги до вантажовідправника з приводу оплати додаткових проїзних платежів, обчислюється з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Водночас, суд вказує, що подією, яка передувала пред'явленню позову до суду, стало складення акту загальної форми № 111 К1 від 18.07.2017, в якому залізницею було зафіксовано ввесь період затримки вагонів та визначено суми платежів і зборів, які вантажовідправник зобов'язаний оплати на користь залізниці.

Отже, суд вважає, що строк позовної давності належить рахувати не від акту загальної форми про затримку вагонів 14.01.2017, а від акту загальної форми про закінчення затримки вагонів 18.07.2017, без врахування якого неможливо визначити фактичний термін затримки вагонів.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява надіслана позивачем до суду 07.12.2017, про що свідчить відбиток штемпеля відділення поштового зв'язку в правому верхньому куті поштового конверту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач при звернення до суду з даним позовом не пропустив строку позовної давності, отже вимога відповідача щодо його застосування до спірних правовідносин є безпідставною.

У зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Макарівське лісове господарство" (08000, Київська обл., Макарівський район, селище міського типу ОСОБА_3, вулиця Леніна, будинок 17/1 , ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, ): 1620311 (один мільйон шістсот двадцять тисяч триста одинадцять) гривень 04 копійок нарахованих платежів за час затримки вагонів та 24304 (двадцять чотири тисячі триста чотири) гривні 67 копійок судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 13.06.2018.

Суддя В.М. Антонова