ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 908/2114/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:

позивача - адвокат Литвин П.В.

відповідача - адвокат Петренко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

від 08.11.2017

у складі колегії суддів: Марченко О.А. (головуючого), Радіонової О.О., Черноти Л.Ф.

та на рішення Господарського суду Запорізької області

від 14.09.2017

у складі судді: Смірнова О.Г.

у справі № 908/2114/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

про стягнення 1 921 896,34 грн,-

ВСТАНОВИВ:

1. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго про стягнення 7% штрафу в сумі 709 322,45 грн., пені в сумі 563 040,20 грн., трьох процентів річних в сумі 63 452,97 грн., інфляційних витрат в сумі 586080,72 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 26/170114-ПР від 17.01.2014.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.09.2017 у справі №908/2114/16, прийнятим за результатами нового розгляду справи, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго про стягнення суми у розмірі 1 921 896,34грн. відмовлено у повному обсязі.

3. Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2017 у справі № 908/2114/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2017 у справі № 908/2114/16 залишено без змін.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

5. 17.11.2017 публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд подано касаційну скаргу від 17.11.17 № 14/4-924 на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2017 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017 у справі № 908/2114/16, підтвердженням чого є відбиток штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

6. 04.01.2018, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа № 908/2114/16 Господарського суду Запорізької області разом з вказаною касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 908/2114/16 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, заяви) між суддями від 26.02.2018.

8. Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2018, відкрито касаційне провадження у справі № 908/2114/16 Господарського суду Запорізької області за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 17.11.17 № 14/4-924 на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2017 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017; призначено розгляд касаційної скарги на 23.05.2018.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

9. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанцій та рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

10. Вказана скарга мотивована тим, що застосування положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин є неправомірним, з огляду на не включення відповідача до відповідного реєстру.

11. Представник скаржника в судовому засіданні 23.05.2018 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених в ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

12. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

13. Представник позивача в судовому засіданні 23.05.2018 проти касаційної скарги заперечив з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

14. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

16. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Судами попередніх інстанцій при розгляді справи було встановлено наступне.

17.1 17.01.2014 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго (покупець) укладено договір № 26/170114ПР на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору. (пункт 1.1.).

17.2 Відповідно до пункту 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб.

17.3 Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 2 500тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів за наведеним переліком.

17.4 Згідно пункту 3.3. договору, приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

17.5 Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% (тридцять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (пять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35% (тридцять пять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

17.6 Згідно з пунктом 11.1. Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

17.7 В подальшому між сторонами підписувались додаткові угоди до договору, якими змінювалась ціна газу шляхом внесення змін до пункту 5.2 статті 5 Договору (Додаткові угоди №1 від 14.08.2014, №2 від 01.09.2014, №3 від 01.11.2014, №4 від 28.11.2014).

17.8 На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №26/170114ПР від 17.01.2014 позивач передав протягом серпня вересня 2014, а відповідач прийняв за актами приймання передачі природний газ на загальну суму 78 210 486,81 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.08.2014 на суму 14 168 670,28 грн. (за серпень 2014), від 31.08.2014 на суму 38 166 201,83 грн. (за серпень 2014); від 30.09.2014 на суму 2 522 802,51 грн. (за вересень 2014); від 30.09.2014 на суму 23 352 812,19 грн. (за вересень 2014), належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.21-24 т.1).

17.9 Відповідач за отриманий у період серпень - вересень 2014 природний газ розрахувався в повному обсязі (остаточний розрахунок - 13.07.2015).

17.10 Відповідно до ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики серії АД №036315, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (рішення №3 від 12.01.2015) Публічному акціонерному товариству ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя надано право на виробництво електричної енергії, теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії (а.с. 49-50 т.3).

17.11 В свою чергу, зі звітів про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної енергії та теплової енергії (форма №1-НКРЕ), які надавались до НКРЕКУ на виконання постанови НКРЕ №1257 від 04.10.2012, вбачається, що поставлений природний газ у серпні вересні 2014 використовувався відповідачем для виробництва теплової та електричної енергії. (а.с.41-48 т. 3).

18. Згідно вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

19. Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

20. Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

21. Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за поставлений природний газ всупереч статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України виконав з простроченням.

22. У зв'язку з порушенням з боку відповідача умов договору в частині вчасного проведення розрахунків за поставлений природний газ, позивачем на суму заборгованості, на підставі пункту 7.2 Договору, нараховано 7% штрафу у розмірі 709 322,45 грн., суму пені у розмірі 563 040,20 грн. за період з 15.10.2014 по 12.07.2015 (нарахування здійснено за кожним актом окремо), а також, на підставі пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 63 452,97 грн. за період з 15.10.2014 по 12.07.2015 та суму інфляційних втрат у розмірі 568 080,72 грн. за зазначений вище період.

23. 30.11.2016 набрав чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016 № 1730-VIII, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

24. Відповідно до приписів Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

25. Згідно зі статтею 2 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

26. Частиною першою статті 3 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

27. За приписами частини першої статті 5 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

28. Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення, згідно частини другої статті 5 цього Закону.

29. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

30. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

31. Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом від 03.10.2016 № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

32. Водночас частиною третьою статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

33. Доводи скаржника про те, що застосування положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин є неправомірним, з огляду на не включення відповідача до відповідного реєстру визнаються колегією суддів безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

33.1 Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

33.2 Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

33.3 Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв'язку з припиненням зобов'язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

33.4 Як встановлено судами попередніх інстанцій відповідач за отриманий у період серпень - вересень 2014 природний газ остаточно розрахувався в повному обсязі 13.07.2015, тобто до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

34. Окрім того, 22.05.2018 від позивача до Верховного Суду надійшла заява про передачу даної справи на розгляд палати у випадку якщо судова колегія вважатиме за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16.

35. Вказана заява мотивована тим, що Верховний Суд в постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 дійшов висновку про те, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства.

36. Розглянувши вказану заяву, колегія суддів приходить до висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на те, що в постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а викладено лише фактичні обставини щодо такого включення відповідача у вказаній справі.

37. Водночас, частина третя статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії, застосування якої не потребує включення підприємства до вказаного реєстру.

38. В силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції від 15.12.2017), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

39. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

40. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

41. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

42. Таким чином, посилання та доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування судових рішень під час касаційного провадження.

43. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

44. Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

45. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

46. Оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

47. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

48. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень були дотримані.

49. Оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2017 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017 у справі № 908/2114/16 залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2017 та рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2017 у справі № 908/2114/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко