ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Справа № 917/1801/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Чернець І.А.

відповідача - Шиян В.В., який не був допущений колегією суддів до участі у справі в якості представника

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" (вх. № 736П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 15.03.2018 у справі № 917/1801/17 (повний текст складено 23.03.18 в приміщенні зазначеного суду суддею Білоусовим С.М.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Київстар", 03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств", 38762, Полтавська область, Полтавський район, с. Терешки, вул. Шевченка, буд. 18,

про стягнення 183 600,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року ПрАТ "Київстар" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" 183 600,00 грн. заборгованості за договором про надання телекомунікаційних послуг № ХА-103/14 від 13.05.2014.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.03.2018 у даній справі позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" (38762, Полтавська область, Полтавський район, с. Терешки, вул. Шевченка, буд. 18, ) на користь ПрАТ "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, ) - 183 600,00 грн. заборгованості та 2 754,00 грн. судового збору.

Відповідач не погодившись з зазначеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та усунення суду від дослідження дійсних обставин справи.

Так, заявник зазначає, що судом не дана оцінка правомірності припинення договірних відносин в односторонньому порядку. Апелянт вказує, що таке розірвання є правомірним, а умовами договору жодних санкцій за дострокове розірвання договору однією із сторін не передбачено.

Крім того, заявник вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на п. 4.4. замовлення, оскільки даний пункт регламентує умови надання знижки на оплату, яка відповідачу позивачем не надавалась. Зокрема, відповідно до п. 4.1 того ж замовлення, знижка за користування телекомунікаційними послугами не передбачена і дорівнює нулю, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин приписів п. 4.4. замовлення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2018 у справі відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, позивачу встановлено строк до 11.05.2018 для надання відзиву.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.05.2018 призначено справу до розгляду на 24.05.2018.

16.05.2018 за вх. № 3637 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 оголошено про перерву розгляді справи до 07.06.2018.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку про існування договірного зобов'язання зі сплати грошових коштів Абонентом (відповідачем) в разі дострокового розірвання договору.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на законі і не відповідають умовам укладеного між сторонами договору.

Колегією суддів були встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

13 травня 2014 року між ПрАТ "Київстар" (позивач) та ПрАТ "Комбінат виробничих підприємств" (відповідач) було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг № ХА-103/14 та замовлення № 1 до цього договору від 19.05.2014.

Як вбачається з наявної інформації про юридичну особу, ТОВ "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" є правонаступником ПрАТ "Комбінат виробничих підприємств".

Пунктом 6 зазначеного договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом чотирьох років.

Згідно п. 1 договору оператор (позивач) зобов'язується надавати абоненту (відповідачу) телекомунікаційні послуги, що вказані у замовленнях, а абонент зобов'язується їх оплачувати у порядку, передбаченому договором та умовами.

Перелік, обсяг послуг, технічні та організаційні умови їх надання зазначаються у замовленні.

Згідно замовлення № 1 до договору відповідач замовив послугу - доступ до мережі Інтернет, статистичні IP-адреси у кількості - 8 шт., місце надання послуг: Полтавська область, с. Розсошенці, вул. Фрунзе, буд.1 к. С 49.54564 В 34.51137 Н 147.

Замовленням № 1 до договору передбачена абонентська плата за надання доступу до мережі інтернет, розмір якої складає 10 800,00грн. (з ПДВ).

Відповідно до п. 4 договору оплата наданих послуг здійснюється на умовах наступної оплати до 20 числа місяця наступного за розрахунковим періодом. Розрахунковий період за договором є місяць.

Згідно п. 3 договору у разі якщо відповідне замовлення передбачає необхідність виконання оператором інсталяційних робіт, абонент зобов'язаний прийняти виконані інсталяційні роботи та оплатити їх у порядку, визначеному таким замовленням. Після закінчення виконання інсталяційних робіт оператор зобов'язаний надати абоненту документ, що фіксує прийняття виконаних робіт абонентом, а абонент протягом 3 робочих днів з дати передання йому зазначеного документу або мотивованої відмови від його підписання.

Як свідчать матеріалів справи, 10.12.2014 року сторонами було підписано наряд № 201660.9.2.3. та акт приймання-передачі обладнання від 12.12.2014 про виконання робіт по підключенню, обслуговуванню та встановленню обладнання в мережі Київстар.

На протязі 19 місяців, до червня 2016 відповідач добросовісно виконував свої зобов'язання за договором, що не заперечував і представник позивача у судовому засіданні.

Відповідно до п. 7 договору кожна із сторін має право розірвати договір або окреме замовлення, письмово попередивши про це іншу сторону за 30 днів до моменту розірвання.

В червні 2016 року абонент (відповідач) скористався правом, передбаченим п.7 договору і листом вих. № 1/1355 від 01.06.2016 повідомив позивача про розірвання договору № ХА-103/14 від 13.05.2014 (а.с. 15), отримання вказаного листа підтверджується позивачем в своїй відповіді на відзив відповідача (арк. справи 50-52).

В цій частині колегія суддів зазначає, що правовірність розірвання договору в односторонньому порядку визнана представником позивача у судовому засіданні. Крім того, обставини справи свідчать про відсутність обмежень на розірвання договору, встановлених п. 7, оскільки інсталяційні роботи були закінчені ще в 2014 році, про що було зазначено вище.

Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення коштів, зазначив у позові, що, на його думку, дострокове розірвання договору призвело до того, що відповідач не виконав умови п. 4.4. замовлення (умови надання знижки). Позивач зазначає, що згідно п. 4.4. замовлення відповідач повинний був перебувати у мережі позивача ще у продовж 17 місяців і сплатити 183600,00 грн. (17 місяців * 10 800,00 грн.). Саме цю суму він просить суд стягнути з відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам та дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір від 13.05.2014 № ХА-103/14, є договором про надання послуг.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 7 договору кожна із сторін має право розірвати договір або окреме замовлення, письмово попередивши про це іншу сторону за 30 днів до моменту розірвання.

Оскільки, лист про розірвання договору направлений відповідачем 01.06.2016 та отриманий позивачем 09.06.2018, то згідно п. 7 договору, договір вважається розірваним 09.07.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору, жодних санкцій за дострокове розірвання договору однією із сторін не передбачено.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що розірвання договору в односторонньому порядку не порушує приписів закону або договору.

Щодо посилань позивача та суду першої інстанції на положення п. 4.4. замовлення № 1 від 19.05.2014 колегія суддів зазначає, що, як вбачається з тексту даного замовлення, п. 4.4. регламентує виключно умови застосування знижки, що прямо зазначено в змісті даного пункту: «Умови надання знижки: споживання та оплата послуг на суму не менше 324000 грн. (без ПДВ) протягом 36 місяців з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних інсталяційних робіт за замовленням №1 від 19.05.2014. У разі дострокового припинення споживання послуг, розмір виплати, яку зобов'язаний сплатити оператору абонент внаслідок порушення останнім умов надання знижки, не може перевищувати суму абонентних плат за той період, який залишиться до закінчення строку виконання умов надання знижки».

Однак, як зазначено в п. 4.1 зазначеного замовлення, знижка за користування телекомунікаційними послугами не передбачена та відповідачу не надавалась (дорівнює нулю). У зв`язку з чим, посилання позивача на положення даного пункту у відповідності до якого нарахована спірна заборгованість, є безпідставним.

Місцевий господарський суд при вирішенні спору не зазначив у своєму рішенні про повну відсутність знижки і належної правової оцінки даному факту не надав.

Приймаючи до уваги викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення 183 600,00 грн. заборгованості за договором про надання телекомунікаційних послуг № ХА-103/14 від 13.05.2014 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що висновки суду про обґрунтованість позовних вимог ґрунтуються на неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегія суддів керується положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" на рішення господарського суду Полтавської області від 15.03.2018 у справі № 917/1801/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.03.2018 у справі № 917/1801/17 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Комбінат виробничих підприємств" (38762, Полтавська область, Полтавський район, с. Терешки, вул. Шевченка, буд. 18, ) судовий збір у розмірі 4131,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 11.06.2018.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.