РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2018Справа № 910/867/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Київського національного університету будівництва і архітектури (пр-т. Повітрофлотський, 31, м. Київ, 03037)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" (вул. Семена Скляренка, 17, м. Київ, 04073)

про стягнення 464 577,82 грн.

За участю представників

від позивача: Кришмарел Ю.А., Семенцова І.О.
від відповідача:Бойко Г.В.

У судовому засіданні 30.05.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський національний університет будівництва і архітектури звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до ТОВ "Будівельна компанія "Міськбудінвест" про стягнення 464 577,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору №23/08 про будівництво житлового будинку по вул. Освіти, 3-а в м. Києві та додаткової угоди до нього в частині своєчасної оплати відшкодування земельного податку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 06.03.2018.

22.02.2018 до господарського суду надійшов письмовий відзив ТОВ "Будівельна компанія "Міськбудінвест", у якому останній зазначає, що станом на 09.11.2016 всі три черги будівництва об'єкта, яке здійснювалось на виділеній земельній ділянці прощею 0,3990 га, були введені в експлуатацію, а відтак грошове зобов'язання відповідача по п. 3.5. договору припинене разом з припиненням дії договору, тобто з 09.11.2016. Крім того, відповідач вважає, що позивач починаючи з 01.01.2011 року не повинен був здійснювати оплату земельного податку з огляду на наявність пільг передбачених ст. 282 ПКУ, а відповідач в свою чергу відшкодовувати даний податок. Також відповідач повідомляє про відсутність доказів понесення витрат по сплаті земельного податку з обґрунтованим розрахунком частки витрат по земельній ділянці площею 0,3990 га.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.03.2018 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу №910/867/18 до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті призначити на 22.03.2018.

02.03.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач повідомляє, що виставлення рахунків на сплату та направлення на підписання відповідних актів, здійснювалось згідно з розрахунком податку на землю щомісячно на підставі довідки № Ю-18657/2016 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 18.01.2016 № 3 та довідки №Ю-27097/2017 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 23.02.2017 № 148. Позивач зазначає, що на адресу відповідача шляхом поштового відправлення направлялись акти прийому-передачі виконаних робіт, про що свідчать фіскальні чеки та зворотні повідомлення про отримання. Крім того, позивач вважає, що оскільки відповідачем не було надано документів, які б підтверджували передачу в експлуатацію 2-ї та 3-ї черги, договір не можна вважати таким, що виконаний. Також позивач повідомляє, що листом від 19.05.2017 № 27-04/428 відповідачу було надано всі документи, які підтверджують розрахунок необхідної до сплати суми земельного податку.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/312 від 23.03.2018 у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д., матеріали судової справи № 910/867/18 передано на повторний автоматичний розподіл.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями справу №910/867/18 передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 суд прийняв справу № 910/867/18 до свого провадження та призначив повторне підготовче засідання на 25.04.2018.

10.04.2018 та 11.04.2018 до господарського суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив та клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи. У поданих запереченнях відповідач зазначає, що оскільки в період з жовтня 2016 року до 1 листопада 2017 року в користуванні позивача перебувало як мінімум три відокремлені в просторі земельні ділянки за адресами: 1) пр-т Повітрофлотський, 31, юридична адреса позивача, де функціонує навчальний корпус, спортивний комплекс та стадіон 2) вул. Валерія Лобановського,10 (колишній Червонозоряний проспект) де наразі функціонує гуртожиток №7 Позивача; 3) вул. Волинській 9/21, де наразі функціонує гуртожиток №3 позивача, то з наданих позивачем платіжних доручень не можливо дійти висновку за користування якими саме земельними ділянками позивач сплатив зазначені платежі земельного податку і який причинний зв'язок цих платежів саме з сплатою земельного податку за землю по вул. Освіти, З-A площею 0,3990 га, на якій будувався і був збудований Об'єкт за Договором №23/08 від 26.08.2003. Також відповідач вважає, що позивач не довів обґрунтованість нарахування податку і не пояснив, яким чином місячні платежі у 2017 році розбивалися не рівними частинами. Крім того, у наданих позивачем до матеріалів справи документах міститься суперечлива інформація щодо розрахунків заборгованості по платежам з податку на землю, зокрема, щодо нарахованого позивачем розміру ПДВ. У запереченнях відповідач також зазначає про невідповідність актів прийому-передачі виконаних робіт, які нібито щомісячно направлялись на адресу відповідача, ні суті ні умовам договору, а також про відсутність алгоритму здійснення розрахунків за 2016-2017 роки. Відповідач вважає, що саме з вини позивача платежі в бюджет в 2017 році з податку на землю були вдвічі більшими, оскільки останній не надав для внесення в ДЗК необхідної інформації - а саме, коду цієї земельної ділянки згідно класифікації видів цільового призначення земель. У наданих позивачем розрахунках, довідках за спірний період не міститься розрахунку, що сума до відшкодування земельного податку відповідачем вираховувалась із загальної суми податку, а не визначалася як сума за окрему земельну ділянку площею 0,3990 га без застосування пільги про звільнення від сплати податку. Також у запереченнях відповідач зазначає, що позивачем жодним чином не спростовано тверджень щодо наявності у останнього пільги по сплаті податку на землю по п.286.2 ст.286 ПКУ, як і не надано пояснень чому фактичні платежі, перераховані позивачем в бюджет за період з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року в 6 разів менші ніж мають бути за відсутності пільг. Жодних коментарів щодо наявності орендних відносин позивача щодо земельної ділянки площею 0,3990 га по вул. Освіти,З-A позивачем не надано.

У судовому засіданні 25.04.2018 суд долучив до матеріалів справи подані позивачем додаткові документи та оголосив перерву в судовому засіданні до 23.05.2018.

11.05.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли письмові пояснення позивача щодо заперечення на відзив, у яких останній повідомляє, що позивач самостійно обчислює суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року та подає податкову декларацію на поточний рік за відповідною формою з розбивкою річної суми рівними частинами за місяцями, що і було вчинено позивачем, в підтвердження чого суду були надані копії платіжних доручень, які підтверджують факт сплати до державного бюджету по датку за землі, які знаходяться у постійному користуванні позивача. Також позивач зазначає, що суми платежів за земельний податок в 2017 нараховано і оплачено різними сумами, оскільки здійснення нарахувань сплати земельного податку збувається відповідно до п. 286.1. Податкового кодексу України в якому зазначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Щодо питання коефіцієнту в значенні 2.00 позивач зазначає, що після звернення позивача до Департаменту земельних ресурсів з заявою вих. № 17-04/86 від 06.02.2017 та в подальшому після отримання Довідки про розмірі нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 479 від 07.07.2017 останній почав здійснювати розрахунки за відшкодування сплати земельного податку на підставі даної довідки. Позивач також зауважує, що оскільки відповідач не повідомив позивача про введення в експлуатацію об'єкту, він і продовжує сплачувати земельний податок, як юридично визначений, постійний користувач земельною ділянкою. У наданих поясненнях позивач повідомляє, що не застосовує пільгу до землі площею 0,3990 га., а всі нарахування на відшкодування сплати земельного податку здійснювались в межах податкового законодавства України.

У судовому засіданні 23.05.2018, за участю представників сторін, суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті.

Заслухавши представників позивача, які підтримали позовні вимоги та надали пояснення по суті спору та представника відповідача, який проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 30.05.2018.

У судовому засіданні, призначеному на 30.05.2018, суд за участю представників сторін продовжив розгляд справи по суті зі стадії дослідження доказів по справі, що були надані представником відповідача, перейшов до судових дебатів, та оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до приписів ст.ст. 219-220 ГПК України.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

28 серпня 2003 року між Київським національним університетом будівництва і архітектури (надалі- позивач, замовник) та Дочірнім підприємством "Міськбудінвест", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" (надалі - відповідач, інвестор) укладено Договір № 23/08 про будівництво житлового будинку по вул. Освіти, 3-А в м. Києві (надалі - договір), предметом якого є збір вихідних даних, проектування, будівництво, введення в експлуатацію та передача на баланс експлуатаційним організаціям житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, інженерними мережами і спорудами та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Освіти, 3-А.

Відповідно п. 3.2. договору у разі необхідності здійснення замовником витрат, пов'язаних з виконанням цього договору (отримання дозволів, погоджень, документації, тощо), замовник звертається до інвестора з пропозицією про оплату зазначених витрат з обов'язковим представленням підтверджуючих документів) (рахунків, договорів тощо). У випадку згоди інвестора з зазначеними витратами він сплачує відповідні кошти замовнику для подальшого фінансування останнім зазначених витрат.

27 грудня 2007 року між сторонам було укладено Додаткову угоду № 5 (далі - додаткова угода), якою були внесені зміни до розділу 3 договору шляхом доповнення його п. 3.5. такого змісту: «Інвестор зобов'язується сплачувати замовнику суму податку на землю згідно виставленого замовником рахунку, але не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, та надавати замовнику (кім. 226) копії платіжних доручень про сплату платежів. При несвоєчасному внесенні плати, інвестор зобов'язується сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Ця додаткова угода є невід'ємною частиною договору, діє з моменту її підписання сторонами та до повного виконання покладених на сторони за договором зобов'язань.

Згідно державного акту на право постійного користування землею №72-4-00039, що був виданий Київською міською радою від 27.09.2001 року, Київському національному університету будівництва і архітектури було надано у постійне користування 11,9003 гектарів землі для обслуговування навчальних, адміністративно-господарських будівель та гуртожитків на Повітрофлотському проспекті, 31.

Відповідно до позитивного висновку комплексної державної експертизи від 17.03.2010 розмір площі земельної ділянки, що виділений для проекту "Житловий будинок з вбудовано - прибудованими приміщеннями і підземним паркінгом на вул. Освіти, З-A у Солом'янському районі м. Києва" складає 0,3990 га.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про невиконання відповідачем обов'язку з відшкодування суми земельного податку у розмірі 400942,50 грн. за період з 1 жовтня 2016 року по 1 листопада 2017 року згідно Додаткової угоди №5 від 27.12.2007 до договору № 23/08 від 28.08.2003 за користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Освіти 3-А та перебуває на праві постійного користування позивача, що стало підставою виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 464 577,82 грн., з яких: 400942,50 грн. - заборгованість з відшкодування витрат по сплаті податку на землю, 63 635,32 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язань з відшкодування земельного податку.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №27-04/299 від 13.04.2017, у якій просив сплатити заборгованість щодо відшкодування податку на землю.

Листом №238 від 21.04.2017 відповідач повідомив, що пунктом 3.5 договору № 23/08 від 26.08.2003 року в редакції додаткової угоди № 5 від 27.12.2007 передбачено сплату інвестором компенсації сум податку на землю «Згідно виставленого замовником рахунку». Саме тому у всіх випадках, коли ТОВ «БК «Міськбудінвест» отримувало від інституту відповідні рахунки - товариство оплачувало їх без затримки. При цьому, КНУБА направляло на підпис Акти прийому-передачі за відповідний місяць, які ми підписували та повертали інституту. Проте, в 2016-2017 роках КНУБА не надав всіх рахунків та всіх актів за 12 місяців, через це оплата була здійснена відповідачем виключно по отриманим рахунках та актах, за інші місяці платежі не здійснені з огляду на ненадходження від інституту відповідних рахунків та актів. Таким чином, товариство просило КНУБА надати перелік необхідних документів для підтвердження нарахованих сум податку на землю.

В травні 2017 року позивачем на лист відповідача було направлено документи з супровідним листом №27-04/428 від 19.05.2017, проте, оплати за нарахований позивачем податок на землю здійснено не було.

Отже, спір у справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконання відповідачем зобов'язання з відшкодування сум земельного податку за період з 01.10.2016 по 01.11.2017.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач не погоджується з існуванням обставин, на які посилається позивач, зокрема, на виникнення грошового зобов'язання по сплаті платежів за п. 3.5. договору в період з жовтня 2016 року, надсилання позивачем відповідачу рахунків на оплату платежів за спірний період, надання позивачем доказів понесення витрат по сплаті земельного податку з обґрунтованим розрахунком частки витрат, що сплачені позивачем саме за земельну ділянку площею 0,3990 га, що була виділена позивачем під будівництво об'єкту по договору за період з жовтня 2016 року на виконання п. 3.2. договору, виникнення грошового зобов'язання відповідача по сплаті пені відповідно до п. 3.5. договору та наявності у позивача фінансових збитків, що виникли у зв'язку з укладенням договору у вигляді платежів за землю.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до приписів ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як встановлено судом, у п. 3.5. Договору № 23/08 про будівництво житлового будинку по вул. Освіти, 3-А в м. Києві в редакції додаткової угоди № 5 від 27.12.2007 сторони визначили, що відповідач зобов'язується сплачувати позивачу суму податку на землю згідно виставленого позивачем рахунку, але не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, та надавати позивачу (кім. 226) копії платіжних доручень про сплату платежів.

Підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом встановлено, що Київський національний університет будівництва і архітектури набув право постійного користування земельною ділянкою площею 11,9003 га для обслуговування навчальних, адміністративно-господарських будівель та гуртожитків на Повітрофлотському проспекті, 31, що підтверджується Державним актом про право постійного користування землею від 27.09.2001, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право постійного користування за № 72-4-00039. До меж за даним державним актом за зазначеною адресою належать: землі загального користування по проспекту Повітрофлотському; вул. Івана Клименка, 2,6; вул. Максима Кривоноса, 4,6; вул. Освіти 3,5,7; в тому числі вул. Освіти 3-А-будівництво житлової будівлі.

Відповідно до п. 286.2. ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою в порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частинами за місяць.

З матеріалів справи вбачається, що в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року включно позивачем за вищевказані земельні ділянки сплачувався до державного бюджету земельний податок, а саме:

- в період з жовтня по грудень 2016 року на загальну суму 189 000,00 грн. (платіжні доручення №3054 від 25.10.2016 на суму 63 000,00 грн., № 3529 від 28.11.2016 на суму 63 000,00 грн., №3931 від 27.12.2016 на суму 63 000,00 грн.);

- в період з січня по вересень 2017 року на загальну суму 1 190 000,00 грн. (платіжні доручення № 65 від 27.01.2017 на суму 60 000,00 грн., № 299 від 17.02.2017 на суму 75 000,00 грн., № 415 від 02.03.2017 на суму 75 000,00 грн., №621 від 20.03.2017 на суму 85 000,00 грн., № 800 від 29.03.2017 на суму 240 000,00 грн., № 1162 від 26.04.2017 на суму 155 000,00 грн., № 1529 від 26.05.2017 на суму 155 000,00 грн., №1896 від 06.07.2017 на суму 155 000,00 грн., № 2129 від 26.07.2017 на суму 50 000,00 грн., № 2346 від 16.08.2017 на суму 70 000,00 грн. та № 2807 від 26.09.2017 на суму 70 000,00 грн.).

Конкретне вирахування суми сплати земельного податку за кожну окрему земельну ділянку здійснювалось на підставі Довідок №Ю-18657/2016 та №Ю-27097/2017 про розмір нормативно грошової оцінки (НГО) земельної ділянки (кадастровий номер :72:182:0001) від 18.01.2016 №3 та від 23.02.2017 №148 відповідно.

Оскільки позитивним висновком комплексної державної експертизи від 17.03.2010 було встановлено, що розмір площі земельної ділянки виділеної для проекту "Житловий будинок з вбудовано - прибудованими приміщеннями і підземним паркінгом на вул. Освіти, З-A у Солом'янському районі м. Києва" складає 0,3990 га., позивачем на даний розмір було здійснено відповідне нарахування на відшкодування сплати земельного податку відповідачем.

Як вбачається із доданих позивачем до матеріалів справи рахунків та актів прийому-передачі (останні підписані лише з боку позивача), в період з жовтня по грудень 2016 року позивачем було нараховано відповідачу податок на землю на загальну суму 48 807,99 грн. (рахунок №12266 за жовтень 2016 на суму 16 269,33 грн., рахунок №12433 за листопад 2016 на суму 16 269,33 грн., рахунок №12651 за грудень 2016 на суму 16 269,33 грн.) та в період з січня по жовтень 2017 року на загальну суму 352 134,51 грн. (рахунок №13136 за січень 2017 на суму 48 287,39 грн., № 13137 за лютий 2017 на суму 48 287,39 грн., №13138 за березень 2017 на суму 48 287,39 грн., №13443 за квітень 2017 на суму 48 287,39 грн., № 135659 за травень 2017 на суму 48 287,39 грн., № 13797 за червень 2017 на суму 48 287,39, № 13934 за липень 2017 на суму 13 629,51 грн., № 14174 за серпень 2017 на суму 16 900,00 грн., № 14287 за вересень 2017 на суму 16 900,00 грн., та №14512 за жовтень 2017 на суму 5 633,53 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.5 договору ТОВ "Будівельна компанія "Міськбудінвест" повинно було відшкодовувати Університету суми земельного податку до 15 числа місяця наступного за звітним згідно виставлено позивачем рахунку.

Тобто, підставою здійснення розрахунків між позивачем та відповідачем є виставлення останньому відповідних рахунків.

Відповідач у своїх запереченнях зазначає про неотримання від позивача належним чином оформлених рахунків на відшкодування частини земельного податку за спірний період, що свідчить про невиконання останнім умов договору.

Дослідивши надані позивачем до матеріалів справи докази направлення на адресу відповідача вищезазначених рахунків та актів прийому-передачі, а саме: рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №949 (дата подання 15.06.2017), №333 (дата подання 18.09.2017), № 392 (дата подання 17.11.2017) та фіскальні чеки №1629 від 17.07.2017 (реком. лист №201), №4655 від 16.08.2017 (реком. лист 309), №0886 від 17.10.2017 (реком. лист 481), суд встановив, що з вищезазначених доказів не можливо дійти висновку, що саме направлялось на адресу відповідача, оскільки жодних описів вкладення у рекомендовані листи, які б свідчили про направлення позивачем відповідних рахунків, чи будь-яких супровідних листів позивача за вказаними датами матеріали справи не містять.

При цьому, суд також звертає увагу, що наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення мають різні номери відправлення, а також різні дати, які жодним чином не співпадають із наданими фіскальними чеками.

Отже, з огляду на наведене, долучені позивачем до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскальні чеки не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували направлення відповідачу щомісячних рахунків на відшкодування земельного податку та актів прийому-передачі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача з претензією №27-04/299 від 13.04.2017, у якій просив останнього сплатити заборгованість щодо відшкодування податку на землю.

У відповідь на претензію відповідач направив позивачу лист №238 від 21.04.2017 (опис вкладення у цінний лист №130, фіскальний чек №0945 від 21.04.2017), у якому повідомив, що згідно п. 3.5 договору № 23/08 від 26.08.2003 року передбачено сплату інвестором компенсації сум податку на землю «Згідно виставленого замовником рахунку». В період з 2016-2017 роках КНУБА не надав всіх рахунків та всіх актів за 12 місяців, через це оплата була здійснена відповідачем виключно по отриманим рахунках та актах, за інші місяці платежі не здійснені з огляду на ненадходження від інституту відповідних рахунків та актів. Таким чином, товариство просило КНУБА надати завірені копії всіх рахунків на оплату компенсації сплаченого Інститутом податку на землю за всі 12 місяців 2016 року та січень-квітень 2017 року, акти прийому-передачі виконаних робіт та послуг, розрахунок розміру податку на землю сплаченого в 2016 році (з розбивкою витрат помісячно з доказами фактичних витрат по оплаті податку на землю) та сплаченого в січні-квітні 2017 (з розбивкою витрат помісячно з доказами фактичних витрат по оплаті податку на землю), розрахунок частки та розміру земельного податку, що сплачувався в частині, фактично використаній Товариством для будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на виконання договору, в загальній площі землі, за яку КНУБА фактично розраховувало та сплачувало земельний податок в бюджет.

В травні 2017 року на лист відповідача позивачем було направлено наступні документи: рахунок № 13443 від 30.04.2017 року за квітень 2017 року; акти прийому-передачі виконаних робіт та послуг за травень 2016 року, липень-грудень 2016 року та січень-квітень 2017 року в 2-х примірниках, підписаних КНУБА; розрахунок податку на землю за 1 місяць 2016 року; розрахунок податок на землю за 1 місяць 2017 року; банківські виписки перерахування земельного податку за 2016-2017 роки.

У судовому засіданні та у запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача підтвердив факт отримання вищевказаних документів, проте, повідомив про неналежне виконання вимог останнього щодо надання запитуваних відповідачем документів, зокрема, щодо надання всіх рахунків за 2016 рік та січень-квітень 2017 року. При цьому, направлений позивачем рахунок № 13443 від 30.04.2017 року за квітень 2017 на суму 48 287,39 грн., що був обґрунтований розрахунком за січень 2017 рік, не містив алгоритму визначення суми платежу (формули розрахунку), згідно з яким можливо було б встановити застосовані позивачем вихідні дані та відповідні коефіцієнти для визначення нарахованої суми.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів виконання позивачем умов п. 3.5. договору, а саме виставлення відповідачу рахунків щодо відшкодування останнім податку на землю у спірний період, а також доказів визначення розрахунку щомісячних платежів щодо сплати податку за земельну ділянку 0,3990 га. (детальний щомісячний розрахунок із застосуванням відповідного алгоритму визначення суми платежу), який нараховувався позивачем різними сумами, при цьому, надаючи лише детальний розрахунок за січень 2016 року, що не входить до спірного періоду та за січень 2017 року.

Крім того, з наданих позивачем до матеріалів справи рахунків не зрозуміло, яким чином останні виставлені на підставі договору № 23/08 від 26.08.2003 про будівництво житлового будинку по вул. Освіти, 3-А в м. Києві містять призначення платежу: «Витрати на утримання орендованого майна податок на землю». Жодних пояснень щодо зазначеного у рахунках призначення платежу позивачем не надано, доказів існування орендних відносин між сторонами матеріали справи не місять.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Крім того, частиною 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Оскільки матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, чи на спростування наведених вище висновків, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказах та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, у зв'язку з недоведеністю підстав для стягнення з відповідача сум відшкодування земельного податку за земельну ділянку 0,3990 га., відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, нарахованої позивачем у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку з відшкодування земельного податку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

В процесі розгляду справи № 910/867/18 судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову, надавати додаткові докази та заявляти відповідні клопотання.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.06.2018

Суддя Пукшин Л.Г.