РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2018Справа № 910/20217/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД"

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Трейд Оіл"

про розірвання договору

за участі представників:

від позивача - Яковенко Є.М. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про розірвання Договору поруки №4А15119И/П від 26.10.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" та Публічним акціонерним товариством комерційний банком "Приватбанк" укладено договір поруки №4А15119И/П, за яким позивач поручився перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Трейд Оіл" зобов'язань за кредитним договором №4А15119И від 17.12.2015. Позивач 31.10.2016 згідно платіжного доручення №431 виконав зобов'язання ТОВ "Альфа Трейд Оіл" за кредитним договором та сплатив відповідачу суму боргу. За умовами договору поруки відповідач у зв'язку з виконанням поручителем обов'язку боржника повинен був протягом 5 (п'яти) робочих днів передати позивачу (поручителю) належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором. Проте відповідач свої зобов'язання за договором поруки досі не виконав, внаслідок чого позивач просить суд розірвати спірний Договір поруки №4А15119И/П від 26.10.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Трейд Оіл" та встановлено третій особі строк для подання пояснень щодо позову до 01.03.2018.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, разом з тим в ході розгляду справи подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, зазначивши про те, що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують виконання умов договору поруки в повному обсязі та жодним чином не доведено наявності умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України. Водночас у вказаному відзиві відповідач наголошує на недоведеності позивачем порушення Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" умов договору поруки щодо ненадання документів та понесення позивачем значних збитків. Крім того відповідач зазначив, що позивач, всупереч умовам ст. 188 Господарського кодексу України щодо порядку зміни та розірвання господарських договорів, не звертався з пропозицією розірвання договору поруки.

В подальшому, в поданій позивачем відповіді на відзив, останній заперечив проти посилань відповідача на положення ст. 188 Господарського кодексу України, зазначивши, що сторона, яка ініціює розірвання договору за рішенням суду, повинна довести вчинення іншою стороною істотного порушення договору, а тому не зобов'язана дотримуватися встановленого положеннями ст. 188 Господарського кодексу України порядку розірвання договорів, для застосування якого (порядку) факт порушення умов договору не є вирішальним. Крім того, позивач вказує про те, що за умовами п. 10 спірного договору поруки не передбачено обов'язку Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" звернутись до відповідача з вимогою про передачу документів на підтвердження обов'язків боржника за кредитним договором.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, жодних пояснень по суті спору не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" (позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (відповідач, кредитор) укладено договір поруки №4А15119И/П, відповідно до умов якого, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Трейд Оіл" (боржник) своїх зобов'язань за Кредитним договором №4А15119И від 17.12.2015, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Пунктом 5 Договору визначено, що у випадку невиконання боржником обов'язку п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Згідно п.6 Договору, поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору.

Відповідно до п.7 Договору, у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п.6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку "Приватбанк".

Згідно з п.8 Договору, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

У відповідності до п.10 Договору, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Дострокове розірвання цього Договору здійснюється за письмовою згодою Сторін. (п.14 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поруки №4А15119И/П від 26.10.2016 року позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в загальному розмірі ,34 грн., що підтверджується платіжним дорученням №431 від 31.10.2016. В рядку "призначення платежу" вказаного платіжного доручення зазначено: виконання зобов'язань по кредитному договору №4А15119И від 17.12.2015 згідно договору поруки №4А15119И/П від 26.10.2016.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно до п.10 договору поруки відповідач повинен був передати належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, проте станом на день звернення до суду не виконав свої зобов'язання. Таким чином, позивач, не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржників, не маючи можливість використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку підприємця - боржника, втратило зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнало значних збитків.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.564 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 Цивільного кодексу України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Суд зазначає, що позивачем не подано жодних доказів в підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

Разом з тим, загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Разом з тим, ч.ч.1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

В силу положень ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В силу приписів ч.1 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

В той же час, суд не погоджується з позицією позивача, щодо підстав для розірвання договору, оскільки наведені позивачем обставини не є підставами для розірвання договору, що передбачені положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України та не передбачені умовами самого договору.

Суд зазначає, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною умов цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржників, не маючи можливість використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку підприємця - боржника, втратило зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнало значних збитків.

Як встановлено в ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.612 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.220 Господарського кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайтон ЛТД" до відповідача з відповідними вимогами про надання необхідних документів, передбачених п.10 Договору поруки, наявності вини відповідача у ненаданні вказаних документів, що свідчить про недоведеність істотного порушення умов договору зі сторони відповідача.

Крім того, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши спірний договір поруки, а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 06.06.2018

Суддя Я.В. Маринченко