РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2018Справа № 910/2832/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Сінево Україна»

про визнання укладеним договору,

Представники:

від позивача Гостєв А.В. (за дов.)

від відповідача не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» до товариства з обмеженою відповідальністю «Сінево Україна» про визнання укладеним договору № 86 від 30.10.2017 на умовах поданого проекту договору № 86 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 30.10.2017.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

Предметом діяльності приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» є виробництво, передача та постачання електричної та теплової енергії. Позивач надає послуги з опалення в приміщення площею 101,4 кв.м. по АДРЕСА_1. Відповідно до акту обстеження від 29.03.2017, у вказаному приміщенні розміщено товариство з обмеженою відповідальністю «Сінево Україна». За твердженням позивача, відповідач, як споживач теплової енергії, ухиляється від укладення з позивачем передбаченого чинним законодавством відповідного договору. Так, 02.11.2017 позивач надіслав на адресу відповідача лист №06-1/2355 від 31.10.2017 про укладення договору, додавши до нього договір № 86 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до інформації з сайту Укрпошти (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), відповідач отримав цього листа особисто 13.11.2017. Однак станом на 01 березня 2018 року відповідач не вчинив жодних дій щодо узгодження та підписання договору.

Суд своєю ухвалою від 19.03.2018, на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, залишив позовну заяву без руху.

Позивач у строк, встановлений судом, усунув недоліки позовної заяви.

03.04.2018 суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач відзиву на позов не подав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі ст. 165 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

29.03.2017 позивач склав акт обстеження технічно стану систем теплопостачання товариства з обмеженою відповідальністю «Синево Україна» Аналізи по АДРЕСА_1, що оплата за відпущену теплову енергію здійснюється як за квартиру.

31.10.2017 позивач надіслав товариству з обмеженою відповідальністю «Синево Україна» проект договору № 86, який ним датований 30.10.2017, про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води (далі - Проект договору).

Відповідно до Проекту договору, його предметом є надання позивачем відповідачу послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для потреб приміщення площею 101,4 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідач відповіді на вказаний лист позивачу не надіслав.

Централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води є комунальними послугами, відносини, що виникають у процесі створення, надання та споживання яких між виробниками, виконавцями, споживачами регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Виходячи з приписів ст. 187 ГК України, предметом судового розгляду можуть бути тільки спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовлення, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський спір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Обмеження права осіб вимагати у судовому порядку укладення договору пов'язано перш за все зі свободою договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Споживачем житлово-комунальних послуг, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Отже, обов'язок укладення договору покладено виключно на споживача.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, позивач, як особа, яка ініціює укладення договору, повинен довести, що товариство з обмеженою відповідальністю «Сінево Україна» є споживачем, який отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу чи теплову енергію.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, власниками нежитлового приміщення, загальною площею 101,4 кв.м. по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Оцінюючи наданий позивачем акт обстеження від 29.03.2017 в контексті його належності та допустимості суд відзначає, що інформація, яка у ньому зазначена, не дозволяє визначити товариство з обмеженою відповідальністю «Сінево Україна» як особу, що є користувачем приміщенням, та, відповідно, споживача комунальних послуг. Зокрема, акт стосується квартир 17; 18 і доказів того, що це є тими ж приміщеннями, яких стосується Проект договору, суду не подано. Крім того, використання майна здійснюється на підставі цивільно-правових правочинів, якими засвідчується цей факт. Акт, наданий позивачем, носить односторонній характер і не є документом, що може його засвідчити. Суд позбавлений права збору доказів з власної ініціативи (ч. 4 ст. 74 ГПК України), і клопотань щодо витребування відповідних доказів позивачем суду не подано.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено використання відповідачем приміщення, загальною площею 101,4 кв.м. по АДРЕСА_1, та, відповідно, споживання ним комунальних послуг. З огляду на це позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до товариства з обмеженою відповідальністю «Сінево Україна» відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 13.06.2018.

Суддя С. А. Ковтун