Справа № 922/2381/16
Судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Погребняка В.Я.,
у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",
до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз",
про стягнення 214 477 596, 33грн.,
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 922/2381/16 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено;
ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі №922/2381/16 скасовано;
справу №922/2381/16 направлено до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2016.
Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів, головуючий голосує останнім.
При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті.
Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Мною, суддею Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Погребняком В.Я., при винесенні постанови Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 922/2381/16 за результатами розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі № 922/2381/16 було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому.
Предметом касаційного перегляду, в даному випадку, є ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі №922/2381/16, якою відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, повернено позивачу апеляційну скаргу з додатками на рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2016 у справі №922/2381/16.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуване судове рішення про відмову в позові прийнято 19.09.2016 за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_3, який поряд з цим здійснював представництво інтересів ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у засіданнях суду першої інстанції 02.08.2016, 06.09.2016 та 16.09.2016 під час розгляду даного спору. Апеляційний суд дійшов висновку, що представник позивача ОСОБА_3 був обізнаний з результатом розгляду справи №922/2381/16 з моменту проголошення в судовому засіданні 19.09.2016 вступної та резолютивної частини рішення суду, однак, не вжив заходів щодо отримання його повного тексту в суді першої інстанції та подання апеляційної скарги в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження судового рішення, визначеного статтею 93 ГПК України.

Так, як вбачається з матеріалів справи (протокол судового засідання від 19.09.2016), у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі №922/2381/16, дату виготовлення повного тексту рішення та порядок його оскарження.

Судом апеляційної інстанції було зазначено, що в судовому засіданні 19.09.2016 приймав участь представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" ОСОБА_3, який, також, здійснював представництво інтересів позивача у засіданнях суду першої інстанції 02.08.2016, 06.09.2016 та 16.09.2016 під час розгляду даного спору. Крім того, судом встановлено, що Головою правління ПАТ "НАК "Нафтогаз України" Коболєвим А.В. було видано довіреності щодо представлення інтересів позивача в судових інстанціях України, окрім ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Повний текст рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/2381/16 було виготовлено 22.09.2016.

За приписами ст. 87 ГПК України, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Враховуючи, що в судовому засіданні 19.09.2016 були присутні повноважні представники всіх учасників судового процесу у справі, копії повного тексту судового рішення сторонам не надсилались.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача звернувся з проханням направити повний текст рішення на адресу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6) лише 16.11.2016, тобто, майже через два місяця з моменту проголошення вступної та резолютивної частини рішення та підписання повного його тексту. Доказів вчинення представниками позивача інших дій з ознайомлення або отримання копії судового рішення, в межах встановлених процесуальним законом строків, матеріали справи не містять.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

За змістом ч. 1 ст. 91 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991), апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається також на ухвали місцевого господарського суду, які оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду у випадках, передбачених ст. 106 ГПК України.

Статтею 93 ГПК України (у зазначеній редакції) визначено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду - протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

В силу положень ч. 1 ст. 53 ГПК України (у зазначеній редакції), за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи, господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

При цьому, ГПК України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, виходячи зі змісту ст. ст. 33, 53 ГПК України (у зазначеній редакції), поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України (у зазначеній редакції) передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене. До таких висновків щодо поновлення строків оскарження дійшов Верховний Суд України у Постанові від 17.01.2006 у справі №39/62-12/140.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.".

Стосовно доводів ПАТ "НАК "Нафтогаз України", які були підтримані представником скаржника в засіданні суду касаційної інстанції, про відсутність повного тексту рішення, яке було надіслано позивачу лише 18.11.2016 та отримано тільки 22.11.2016, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" (який набрав чинності з 01.06.2006), ст. ст. 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно зі ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2016 (повний текст рішення складений 22.09.2016) у справі № 922/2381/16 було внесено до Реєстру, відповідно до положень Закону України "Про доступ до судових рішень" (своєчасно та з повним текстом, 22.09.2016).

Поряд з цим, вважаю, що має бути взята до уваги правова позиція Верховного Суду України, який в постанові від 13.07.2016 у справі № Б29/162-10 зазначив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, то таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які (поважні причини), в цьому випадку, не вбачаються за відсутності обставин, що об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги.

На моє переконання, вчасне звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з апеляційною скаргою безпосередньо залежало від волевиявлення позивача та дотримання ним норм процесуального закону.

За таких обставин вважаю, що підстави для скасування ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 у справі №922/2381/16 -відсутні .

Суддя Верховного Суду В.Я. Погребняк