ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 907/603/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Співака С.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика",

представник позивача - Шульга А.В., адвокат (ордер № 168671 від 22.02.2018),

відповідач - Фізична особа-підприємець Белень Ганна Миколаївна,

представник відповідача - не з'явився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт"

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика",

на рішення господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017

у складі судді Ремецькі О.Ф.

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018

у складі колегії суддів: Данко Л.С. (головуючий) Галушко Н.А., Орищин Г.В.,

у справі за первісним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика",

до Фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт",

про стягнення збитків в сумі 96 660, 78 грн.,

та за зустрічним позовом

Фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика",

про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 30 717, 55 грн., та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" (далі - ТОВ "ДСВ Логістика", позивач за первісним позовом) звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни (далі - ФОП Белень Г.М., відповідач за первісним позовом) про стягнення збитків у сумі 96 660,78 грн. та судових витрат.

ФОП Белень Г.М., до початку розгляду справи по суті, звернулась до господарського суду Закарпатської області з зустрічною позовною заявою до ТОВ "ДСВ Логістика" про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 30 717,55 грн. та судових витрат.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 у справі №907/603/17 (враховуючи ухвалу від 10.11.2017 про виправлення описки) відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог; зустрічні позовні вимоги задоволено; стягнуто з ТОВ "ДСВ Логістика" на користь ФОП Белень Г.М. 30 717,55грн. заборгованість за договором транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013 від 01.06.2015; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/603/17 зазначене вище судове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Приймаючи такі рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що обставини порушення строку доставки вантажу, на які посилався позивач за первісним позовом, не підтверджуються матеріалами справи. Поряд з цим, судами встановлено, що у зв'язку з невиконанням умов заявки та договору за ТОВ "ДСВ Логістика" перед ФОП Белень Г.М. утворилась заборгованість за надані послуги з перевезення вантажу у заявленому до стягнення розмірі. При цьому, матеріалами справи підтверджується факт надання послуг експедитора при перевезенні єдиним транспортним документом (вантажно-митна декларація), який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення та прийняття вантажу вантажовласником. Також, матеріалами справи підтверджується факт отримання експедитором від перевізника пакету документів у підтвердження перевезення, що не заперечувалось сторонами.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій, ТОВ "ДСВ Логістика" звернулось з касаційною скаргою, в якій просило їх скасувати, а справу передати на новий розгляд.

При цьому, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо не дослідження доказів у справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/603/17 визначено колегію суддів у складі: Погребняк В.Я. (головуючий), Пєсков В.Г., Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018.

Ухвалою Верховного Суду, у визначеному складі колегії суддів Касаційного господарського суду, від 12.03.2018 прийнято касаційну скаргу ТОВ "ДСВ Логістика" до провадження в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників.

10.04.2018 від ТОВ "ДСВ Логістика" надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду від 20.04.2018 повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ТОВ "ДСВ Логістика" на рішення господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 907/603/17 господарського суду Закарпатської області відбудеться 17.05.2018.

ФОП Белень Г.М. у відзиві на касаційну скаргу просила оскаржуване рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ТОВ "Юнайтед Імпорт" у відзиві на касаційну скаргу підтримало вимоги касаційної скарги.

В судове засідання 17.05.2018 з'явився уповноважений представник позивача (за первісним позовом) та надав пояснення у справі. Інші учасники справи уповноважених представників не направили, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників цієї справи, які не з'явились.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 13.01.2016 між ТОВ "ДСВ Логістика" (експедитор) та ТОВ "Юнайтед Імпорт" (замовник) укладений договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № RС-3989, відповідно до умов якого експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок замовника організувати виконання визначених договором транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні, пов'язаних з перевезенням та митним оформленням вантажу у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у заявках до даного договору, а замовник зобов'язується оплачувати надані експедитором послуги.

01.06.2015 між ТОВ "ДСВ Логістика" (експедитор 1) та ФОП Белень Г.М. (експедитор 2) укладений договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № RH-5013, відповідно до умов якого експедитор 2 взяв на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів експедитора 1 автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у Заявках до даного договору, і які є невід'ємною частиною договору.

06.10.2016 між ТОВ "ДСВ Логістика" та виконавцем ФОП Белень Г.М. укладена та підписана заявка на перевезення вантажу та 24.10.2016 вказаний в заявці вантаж доставлений на адресу, яка заявлена в документах, а саме: Україна, Броварський р-н., с. Димитрове, вул. Гогелівська, 1 А, Митний пост "Східний термінал".

Під час прийняття вантажу з транспортного засобу виявлено, що транспортний засіб не має пломби, вантаж має нетоварний вигляд, палети, картонні ящики та плівка повністю мокрі, товар під захисною плівкою також мокрий, внаслідок чого деформовані картонні ящики, а товар, що знаходився всередині ящиків також повністю мокрий, пошкоджений пліснявою та складений хаотично. При більш детальному огляді транспортного засобу та вантажу, під час якого здійснювалась фотофіксація, додатково виявлено, що транспортний засіб, яким доставлений вантаж не відповідає умовам транспортування продуктів харчування, а саме: тент та підлога транспортного засобу мають дірки.

На підставі виявлених недоліків ТОВ "Юнайтед Імпорт" складений відповідний Акт прийому-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю б/н від 25.10.2015 з детальним описом та фотофіксацією всіх виявлених фактів.

Також, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що, відповідно до вищезазначеного акта, загальна сума відшкодування складає 76 860, 21 грн., яка за наслідками розгляду претензії про пошкодження та псування вантажу № 107 від 28.10.2016 була у добровільному порядку сплачена ТОВ "ДСВ Логістика" на користь вантажоодержувача (ТОВ "Юнайтед Імпорт").

Позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з претензією № 2322 від 08.11.2016 з вимогою відшкодувати вартість зіпсованого вантажу в сумі 78 860, 21 грн. та сплатити неустойку в сумі 19 800, 57 грн. за порушення терміну доставки вантажу, на що отримав відповідь про відсутність підстав для задоволення зазначеної претензії, що й стало підставою для звернення з первісною позовною заявою.

Відповідач, в свою чергу звернувся з зустрічною позовною заявою про стягнення 30717,55 грн. заборгованості оплати вартості перевезення за договором-заявкою від 06.10.2016.

Правовідносини, що виникли у межах зазначеного перевезення, регулюються Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення (далі - Конвенція), Цивільним кодексом України (дали - ЦК України) та Господарським кодексом України (далі - ГК України).

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 124 регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення

За приписами статті 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007р. № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007р.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

За приписами ст. 3 Конвенції, для її цілей, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Згідно ст. 9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Згідно ст. 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин:

a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній;

b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню;

c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача;

d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників;

e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць;

f) з перевезенням худоби.

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

За змістом ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ст. 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Стаття 924 ЦК зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (ч. 2 ст. 924 ЦК України). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов'язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінка доказів це визначення їх об'єктивної дійсності, правдивості та достовірності.

Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з погляду на їх належність, допустимість, достатність та взаємозв'язок є усунення протиріч між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що слідують із отримуваної доказової інформації.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухвалені судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Поряд з цим, суди попередніх інстанцій зазначеного вище не врахували та фактично поклали обов'язок такого доказування на позивача за первісним позовом, який відповідно до встановлених обставин справи, у правовідносинах з відповідачем за первісним позовом не є перевізником.

Так, господарські суди не дослідили та не надали належної правової оцінки умовам як Договору транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013 від 01.06.2015 так і Заявки в частині відповідності наданого для перевезення транспортного засобу заявленому для перевезення відповідного товару, а також в частині відповідальності сторін.

Крім того, судами не було з'ясовано чи належить відповідачу (чи іншій особі) транспортний засіб та причеп, яким здійснювалось перевезення за вказаним Договором та відповідною Заявкою, його тип; наявність трудових правовідносин відповідача з водієм, з метою встановлення правового статусу відповідача у спірних правовідносинах (перевізник/експедитор); наявність у відповідача відповідних дозволів на право здійснення міжнародних перевезень; не досліджено достеменно маршрут перевезення та обставини, якими спричинено пошкодження товару.

Поряд з цим, судами не досліджено умови та терміни перевезення харчових товарів (заявлених в даному випадку до перевезення), відповідно до нормативних актів, що регулюють такі перевезення у міжнародному сполучені.

Не в повному обсязі встановлені судами обставини не дають можливості дійти однозначного висновку про наявність/відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення збитків в сумі 78 860,21 грн., тобто, спір в цій частині вирішено при недостатньому дослідженні фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, та ненаданні цим обставинам відповідної правової оцінки.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Водночас, суд касаційної інстанції згідно із ст. 300 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання(заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо відмови у задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення неустойки та щодо задоволення зустрічних позовних вимог, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, під час виконання Договору від 01.06.2015 (укладеного між ТОВ "ДСВ Логістика" (експедитор 1) та ФОП Белень Г.М. (експедитор 2)), сторонами було узгоджено та підписано заявку б/н від 06.10.2016 на надання збірного тентованого автотранспорту.

За умовами Заявки відповідач надав послуги з перевезення вантажу за маршрутом: ITALY, ASTI-14100, Pavia- 27100, CENSOLE-4601Q, - Україна, Броварський р-н.

При цьому, як встановлено судами, матеріали справи містять копії вказаних Заявок наданих як позивачем за первісним позовом, де строком доставки вантажу вказано 17-18.10.2016, так і відповідачем, де строк доставки вантажу визначено 17-24.10.2016. Водночас, жодною з сторін оригіналу Заявки не надано, проте судами встановлено доставку вантажу за Договором від 01.06.2015 у місце призначення 24.10.2016.

Враховуючи встановлені господарськими судами першої та апеляційної інстанцій обставини, факт порушення строку доставки вантажу позивачем за первісним позовом не доведено, доказів сплати заявленої у позові неустойки вантажовласнику матеріали справи не містять, що виключає можливість віднесення суми 19 800, 57 грн. до збитків понесених ТОВ "ДСВ Логістика".

Крім цього, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи (наведено вище) в частині виконання відповідачем умов договору щодо доставки 24.10.2016 вказаного у Заявці вантажу за визначеною сторонами адресою, неоплатою відповідачем (за зустрічним позовом), відповідно до умов Договору від 01.06.2015 та Заявки, послуг ФОП Белень Г.М., колегія суддів погоджується з висновками судів в частині доведеності та, відповідно, задоволення зустрічного позову.

Керуючись імперативними нормами ст. 300 ГПК України, Суд констатує правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій в зазначених вище частинах норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин з урахуванням встановлених обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" та скасування рішення господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 907/603/17 в частині відмови в задоволенні первісного позову про стягнення збитків в сумі 78 860,21 грн. з переданням справи в скасованій частині на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області. В іншій частині рішення господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 907/603/17 (в частині відмови у задоволенні первісного позову щодо стягнення неустойки в розмірі 19 800,57грн. та задоволенні зустрічного позову) підлягають залишенню без змін.

Під час нового розгляду справи у скасованій частині, господарським судам належить врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін в сукупності, і, в залежності від встановленого та вимог закону, постановити законне і обґрунтоване рішення.

Зокрема, слід встановити чи належить відповідачу (чи іншій особі) транспортний засіб та причеп, яким здійснювалось перевезення за вказаним Договором та відповідною Заявкою, його тип; відповідність наданого для перевезення транспортного засобу заявленому для перевезення товару; встановити умови зберігання товару та строк його придатності до моменту перевезення, з метою встановлення вини перевізника у псуванні товару; наявність трудових правовідносин відповідача з водієм, з метою встановлення правового статусу відповідача у спірних правовідносинах (перевізник/експедитор); наявність у відповідача відповідних дозволів на право здійснення міжнародних перевезень; дослідити достеменно маршрут перевезення та обставини, якими спричинено пошкодження товару.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 907/603/17 скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову про стягнення збитків в сумі 78 860,21 грн. та в цій частині справу передати на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

3. В іншій частині рішення господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 907/603/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков