ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2018 р. Справа № 917/24/18

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

та за участю:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність № 14-195 від 11.12.2017, посвідчення адвоката № 1292 від 04.11.2017);

від відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю № 10-75/956 від 22.01.2018, свідоцтво № 1576 від 04.01.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз" (вх. №566 П/2) на рішення ухвалене Господарським судом Полтавської області о 12 годині 33 хвилини 22.02.2018 суддею Пушко І.І. (повний текст складено 26.02.2018) у приміщенні Господарського суду Полтавської області у справі № 917/24/18

за позовом ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Богдана Хмельницького, 6 м. Київ, 01001 ()

до ПАТ "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022 ()

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути 548 708,87 грн. за векселем від 04.05.2000 року № 0327, з яких 95 713,00 грн. 6% річних, 452 995,87 грн. інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач прострочив оплату простого векселя Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" № 0327 на загальну суму 1 000 000,00 грн., внаслідок чого позивач нарахував інфляційні втрати та 6% річних.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.02.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, 95 384,24 грн. річних; 1430,78 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовлено.

На думку місцевого господарського суду позовні вимоги в частині шести відсотків є правомірними за період з 27.02.2015 року по 29.09.2016 року в сумі 95 384,24 грн. та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги про стягнення шести відсотків відхилені судом за їх безпідставністю.

Щодо відмови у вимогах про стягнення інфляційних, господарський суд першої інстанції вважає, що Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Крім того, посилається на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11 (справа №45/211). Згідно якої у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини другої статті 625 ЦК України (інформаційний лист від 24.11.2011 №01-06/1642/2011 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" ).

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 452 995,87 грн.

ПАТ НАК "Нафтогаз України" не погодився з прийнятим у справі рішенням в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення інфляційних у розмірі 452995,87 грн та стягненні 6% річних у розмірі 328,76 грн та звернувся з апеляційною скаргою. У скарзі просить суд : скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2018 у справі № 917/24/18 в частині відмови у стягненні інфляційних у розмірі 452995,87 грн та 6 % річних у розмірі 328,76 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з ПАТ "Полтаваобленерго" 452995,87 інфляційних та 328,76 грн 6% річних, в стягненні яких було відмовлено. Судові витрати покласти на відповідача.

Апелянт зазначає, що Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі не визначено положень щодо інфляції та наслідків її застосування у країнах - учасниках Конвенції. На думку апелянта, оскільки зобов'язання за спірним векселем є грошовим, тому на вимогу кредитора застосування статті 625 ЦК України до спірних правовідносин є обов'язковим та законним в Україні.

Стосовно часткової відмови у стягненні 6% річних, апелянт вважає, що місцевим господарським судом не вірно визначено строк оплати по векселю. Наводить обґрунтування своєї позиції, відповідно до якої строк оплати по векселю настав 25.02.2015.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 03.05.2018.

Від відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" надійшов відзив (вх. 2996 від 19.04.2018) на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з вимогами та доводами апеляційної скарги та вважає їх безпідставними. Наводить обґрунтування своєї позиції щодо періоду нарахування 6% річних та моменту, з якого починається відлік прострочення виконання зобов'язання, також вважає, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні вимог в частині стягнення інфляційних втрат. Просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 оголошено про перерву в судовому засіданні до 30.05.2018.

В судовому засіданні 30.05.2018 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі та просив задовольнити скаргу.

В судовому засіданні 30.05.2018 представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, переглянувши справу та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, під час апеляційного провадження 24 квітня 2000 року Український кредитний банк та НАК "Нафтогаз України" уклали договір №Т-102/042000 (а.с. 8-9), відповідно до умов якого (п. 1) сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених цим договором.

Згідно з п.2.1 цього договору, банк зобов'язується передати підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку №1 (а.с. 10-11), який є невід'ємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 36-45 додатку №1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 року, передачі за цим договором підлягав, зокрема, вексель № 0327.

04.05.2000 року сторонами зазначеного вище договору (Український кредитний банк та НАК "Нафтогаз України") підписано акт приймання-передачі векселів до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 року, відповідно до якого позивачу передано вексель № 0327 (п.п.36-45, а.с. 12-13), зі строком погашення по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015 року.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя № 0327 на суму 1 000 000,00 грн., випущеного відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго", зі строком платежу по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015 року, що не заперечується відповідачем.

За даним векселем Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" зобов'язалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", чи його наказу 1 000 000,00 грн.

Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" із листом №26-1262/1.2-15 від 20.02.2015 року, згідно якого пропонувало оплатити векселі, у тому числі і вексель № 0327 до 12-00 години 24 лютого 2015 року. У листі зазначено, що у разі неоплати векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

Вказаний лист направлений на адресу відповідача цінним листом 21.02.2015 року, що підтверджується фіскальним чеком № та описом вкладення у цінний лист (а.с. 16-18). Як свідчать дані поштового повідомлення про вручення поштового відправлення з номером штрихкодового ідентифікатора 900, лист отриманий ПАТ "Полтаваобленерго" 26.02.2015 року (а.с. 19).

Позивач звернувся до державного нотаріуса Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 з листом №26-1352/1.2-15 від 24.02.2015 року про опротестування векселя у неплатежі (а.с. 20).

Розпискою від 26.02.2015 року про передачу векселів на опротестування державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 отримала 10 векселів на загальну суму 10 000 000,00 грн., в тому числі вексель № 0327 на суму 1 000 000,00 грн. (а.с. 21).

26.02.2015 року державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 звернулась до відповідача телеграмою із пропозицією до 14 години 26 лютого 2015 року здійснити оплату векселів або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії (а.с. 23). У звязку із невиконанням вказаної вимоги відповідачем, державним нотаріусом Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 видано акт № 1-126 від 26.02.2015 року про протест простого векселя № 0327 (а.с. 31).

Актом приймання-передачі від 26.02.2015 року державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 передала позивачу 10 векселів та 10 актів про протест векселя про неоплату, в тому числі і щодо векселя № 0327 (а.с. 26).

05.03.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із листом № 26-1591/1.2-15 від 05.03.2015 року про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за вказаними векселями на загальну суму 10 000 000,00 грн., в тому числі і векселя № 0327 на суму 1 000 000,00 грн. (а.с. 27).

05.03.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 видано виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості на суму 1 000 000,00 грн., зареєстрований в реєстрі за № 364 від 05.03.2015 року (а.с. 32).

Відповідно до платіжного доручення № 593688 від 30.09.2016 року на суму 10 000 000,00 грн. (а.с. 55) борг за простим векселем у розмірі 1 000 000,00 сплачено.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач просить стягнути з відповідача 6 % річних у розмірі 95713,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 452995,87 грн за векселем від 04.05.2000 № 0327.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оплата боргу по векселю відбулась з простроченням. Посилаючись на ст. 43,47 Уніфікованого закону та статтю 48 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, просить задовольнити позов.

Господарський суд першої інстанції вимоги про стягнення 6% річних задовольнив частково в розмірі 95384,24 грн., в частині вимог про стягнення 6 % річних у розмірі 328,76 - відмовив.

На думку місцевого господарського суду позивачем невірно визначено дату настання строку платежу, а отже невірно визначено період прострочення.

За висновком суду правильним є період прострочення, за який підлягають стягненню 6 % з 27.02.2015 року по 29.09.2016.

На думку суду першої інстанції, позивачем помилково визначено строк прострочення з 25.02.2015.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованими такі висновки суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі "Уніфікований закон", з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також Законами України "Про обіг векселів в Україні" від 05.04.2001 року (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), "Про цінні папери та фондовий ринок" від 23.02.2006 року, "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі" від 06.07.1999 року", "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі" від 06.07.1999 року", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів" від 06.07.1999 року у редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до Уніфікованого закону, позивач є законним векселедержателем, а відповідач є векселедавцем.

Статтею 78 Уніфікованого закону встановлено, що векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Відповідно до ст. 33 Уніфікованого закону, переказний вексель може бути виданий зі строком по пред'явленні.

Стаття 34 Уніфікованого закону передбачає, що переказний вексель строком по пред'явленні підлягає оплаті при його пред'явленні. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу по пред'явленні не може бути пред'явленим до платежу раніше визначеної дати.

За ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто сплатою зобов'язаною особою суми вексельного боргу.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, та не оспорюється представниками сторін, ПАТ "Полтаваобленерго" виконало свої зобовязання з оплати спірного векселя 30.09.2016 року (платіжне доручення № 593688 від 30.09.2016 року, а.с. 55).

Згідно з п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму.

З урахуванням того, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до ПАТ "Полтаваоблєнерго" з вимогою оплати векселя 21.02.2015, однак надіслана позивачем вимога про оплату векселя отримана позивачем 26.02.2015 року, а також в цей же день вручена телеграма, якою нотаріус пропонував здійснити оплату векселів або повідомити про відмову вчинити такі дії, а також вчинено акт про протест векселя, тому, як обґрунтовано визначено місцевим господарським судом, відповідно до ст. 253 ЦК України прострочення виконання зобовязання починається з 27.02.2015 року.

На думку Харківського апеляційного господарського суду доводи апелянта стосовно того, що місцевим господарським судом невірно визначений період стягнення 6%, що призвело до неправомірної відмови у задоволенні вимог в частині 328,76 грн, є безпідставними.

Так, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що пред'явленням розумно вважати будь-яку подію, яка вказує на те, що вимога платежу та векселедержатель стали відомі платнику.

Оскільки як встановлено та зазначено вище, ПАТ "Полтаваобленерго" стало відомо про вимогу про оплату векселя 26.02.2015 (дата отримання вимоги), то строк, з якого необхідно рахувати прострочення, починається з 27.02.2015 (наступного дня, коли ПАТ "Полтаваобленерго" дізнався про вимогу про оплату).

Позиція апелянта про те, що необхідно розраховувати 6 % з моменту строку, встановленому у вимозі, незважаючи на те, чи був обізнаний платник про настання цього строку, на думку суду є неправомірною та не відповідає принципу розумності. Оскільки, якщо платник не знав та не міг дізнатись про те, що строк платежу настав, тому він не мав підстав для оплати.

Крім того, позивачем заявлялись вимоги про стягнення інфляційних у розмірі 452995,87 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за період прострочення оплати векселя та безпідставність доводів апелянта про неправомірність відмови у вимогах про стягнення інфляційних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Тобто, Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах зі справ № 904/8713/17 від 22.05.2018; 904/8712/17 від 22.05.2018.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні норм права.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в рішенні Господарського суду Полтавської області від 22.02.2018 у справі 917/24/18, ґрунтуються на чинному законодавстві та зроблені при належному повному та об'єктивному дослідженні обставин справи. Судова колегія не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника спростовуються матеріалами справи, документально не підтверджені та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України та зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору, який сплачений апелянтом за звернення з апеляційною скаргою, відшкодуванню не підлягають та покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 254, 269, 270, 273, п.1 ч. 1 статті 275, 276, 282-284 ГПК України Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22.02.2018 у справі № 917/24/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.06.18

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.