ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
05 червня 2018 р. Справа № 918/307/18
Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В.
при секретарі судового засідання Сідлецькій Ю.Р.
розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут"
до відповідача 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області
про стягнення в сумі 247 844 грн. 79 коп.
В засіданні приймали участь:
Від позивача: ОСОБА_1
Від відповідача: ОСОБА_2
Від відповідача: ОСОБА_3
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (далі - Позивач або ТОВ "Рівнегаз збут") звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 247 844,79 грн., з яких 230 002,57 грн. - основний борг, 15 414,91 грн. - пеня, 1 368,51 грн. - 3% річних, 1 058,80 грн. - інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договорів на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АBRvz277-17 від 15.05.2017 р. та №41АBRvz418-18 від 28.03.2018 р., а саме не розрахувався своєчасно та у повному обсязі за отриманий в січні - квітні 2018р. природний газ.
Ухвалою від 17.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Справу призначено до слухання в засіданні на 05.06.2018р.
Представник позивача під час розгляду спору позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
В судовому засіданні 05.06.2018р. представник відповідача подав заяву, в якій повідомляє, що відповідач провів оплату за поставлений газ у сумі 55 000, 00 грн.
Представник відповідача в судовому засіданні 05 червня 2018 року визнав наявність боргу за отриманий природний газ у сумі 175 002, 57 грн.
Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, давши правову оцінку доказам, які мають значення для вирішення справи, господарський суд встановив наступне.
15 травня 2017 року та 28 березня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (як Постачальником) та 3-м Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (як Споживачем) були укладені договори №41ABRvz277-17 від 15.05.2017р. та №41ABRvz418-18 від 28.03.2018р. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі Договора), за умовами яких, Постачальник зобов'язується передати у власність Споживачу у 2017 та 2018 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договорами (п.1.1. Договорів) (арк.с. 9-20).
Пунктами 2.9 Договорів сторони погодили порядок визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу на підставі актів приймання-передачі газу, які є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.
Так, у січні 2018 року Відповідачу поставлено природного газу обсягом на суму 137254,62,52 грн., в лютому на суму 158 054,72 грн., в березні на суму 94 571,53 грн., у квітні на суму 37 760,08 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами № 3РВ00001746 від 31.01.2018 року, № 3РВ00000034 від 26.01.2018 року, № 3РВ00003502 від 28.02.2018 року, № 3РВ00004952 від 31.03.2018 року, № 3РВ00007407 від 30.04.2018 року приймання-передачі природного газу до договорів на постачання природного газу №41ABRvz277-17 від 15.05.2017р. та №41ABRvz418-18 від 28.03.2018р. (арк.с. 21-23).
Відповідно до п.п. 4.2.1 та п.п. 4.2.3. п. 4.2. Договору №41ABRvz277-17 від 15.05.2017р. передбачено, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Згідно п.п. 4.2.1 та п.п. 4.2.3. п. 4.2. Договору №41ABRvz418-18 від 28.03.2018р. оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку - 30% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується на умовах попередньої оплати до 10-го числа місяця поточного звітного місяця постачання. Оплата залишку вартості спожитого газу здійснюється Споживачем до 10 числа місяця, наступним за звітом шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому - передачі газу, виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному періоді. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач взяті відповідачем на себе зобов'язання по оплаті послуг наданих за договором постачання природного газу не виконав, оплату за отриманий природний газ не провів в повному обсязі, отже, внаслідок несвоєчасного і неналежного виконання зобовязань щодо оплати за поставлений природний газ у відповідача виникла основна заборгованість в розмірі 230 002,57 грн.
Проте, у процесі розгляду справи відповідачем повідомлено про сплату заборгованості на користь позивача у розмірі 55 000, 00 грн. та долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення №165 від 16.05.2018 року на суму 55 000,00 грн.
Суд, враховуючи надані докази оплати та відсутність заперечень зі сторони позивача, приймає надані докази погашення 55 000,00 грн. основного боргу за договором №41ABRvz418-18 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.03.2018р.
Отже, у частині вимог позивача до відповідача на суму 55 000,00 грн. основного боргу відсутній предмет спору.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Враховуючи викладене, наявні докази та пояснення сторін, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 55 000,00 грн. основного боргу.
Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
З огляду на те, що відповідачем проведена оплата в розмірі 55 000,00 грн., то станом на 05.06.2018 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 175 002,57 грн. основного боргу.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.
Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.
Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" до 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області про стягнення 175 002 грн. 57 коп. заборгованості за поставлений природний газ є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, визнані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.
Також позивач просить сягнути з відповідача у справі пеню за період з 31.01.2018р. по 31.03.2018р. в розмірі 15 414,91 грн., 3 % річних за період з 31.01.2018р. по 31.03.2018р. в розмірі 1 368,51 грн. та інфляційні втрати за січень 2018р. в розмірі 1 058,80 грн.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом перевірено доданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, визнано його правильним та обгрунтованим.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 368,51 грн. - 3% річних та 1 058,80 грн. - інфляційних втрат підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на законі, тому підлягають задоволенню.
Право позивача на нарахування пені передбачене п.6.2.1. договорів, за яким у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).
У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.
Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Судом перевірено поданий позивачем розрахунок пені у сумі 15 414,91 грн., визнано його правильним.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 15 414,91 грн. - пені підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на законі, тому підлягають задоволенню.
На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Розмір пропорції задоволених вимог проти заявлених складає 77,81%.
Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити частково.
3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення із 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" основного боргу у розмірі 55 000 грн. 00 коп.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "06" червня 2018 року

Суддя Бережнюк В.В.