ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р.Справа № 922/1179/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши без повідомлення (виклику) сторін в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Стальсервіс", м . Дніпро
до Підприємства об'єднання громадян "Харківське учбово-виробниче підприємство № 4 Українського товариства сліпих", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 63216,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Стальсервіс" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Підприємства об'єднання громадян "Харківське учбово-виробниче підприємство № 4 Українського товариства сліпих" (відповідача) про стягнення з останнього основного боргу за договором поставки металопродукції №ДПМ - 00019/18 від 19.01.2018 року в розмірі 40000,00 грн., пені в сумі 3483,06 грн., 30% річних в сумі 3145,48 грн. та штрафу в сумі 16587,86 грн. Судові витрати позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1179/18 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

29.05.2018 року до господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№ 15580), в якій позивач зменшує позовні вимоги на суму 40000,00 грн. основного боргу та, відповідно, просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 3483,06 грн., 3% річних в сумі 3145,48 грн. та штраф в сумі 16587,86 грн.

Відповідно до приписів ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Виходячи із змісту поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму позову. При цьому заява подана до першого судового засідання та належним чином направлена відповідачу, про що свідчить доданий до заяви опис вкладення в цінний лист від 25.05.2018 року, відповідно суд в порядку ст. 46 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвала господарського суду Харківської області від 04.05.2018 року (якою відповідачу було встановлено строк - протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву) направлена на адресу відповідача повернулась до суду без вручення з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання".

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5).

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою господарського суду Харківської області від 04.05.2018 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заяв чи клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз'яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 04.05.2018 року, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа №922/1179/18 розглядається судом за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

19 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Стальсервис" (Постачальник, позивач) та Підприємством об'єднання громадян "Харківське учбово-виробниче підприємство № 4 українського товариства сліпих" (Покупець, відповідач) укладено договір поставки металопродукції № ДПМ - 00019/18 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити металопродукцію (далі - товар) за цінами, в кількості, що вказані в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору.

Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару переходять до Покупця в момент передачі товару на складі Постачальника або передачі товару перевізнику, що підтверджується датою виписки видаткової накладної на кожну партію Товару при передачі товару Покупцеві, або датою виписки товарно-транспортної накладної при передачі товару вантажоперевізнику Покупця (п.3.2 Договору).

На виконання умов Договору та специфікації до нього, 19 січня 2018 року позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 55292,86 грн., що підтверджується видатковою накладною № ХНПП0000014 від 19.01.2018 року та довіреністю № 8 від 19.01.2018 року.

Згідно з умовами Договору, порядок оплати переданої металопродукції визначається сторонами в специфікаціях. Відповідно до підписаної сторонами Специфікації № 1 від 19.01.2018 року, відповідач зобов'язався повністю оплатити отриману металопродукцію впродовж 10 (десяти) банківських днів з моменту відвантаження.

16 березня 2018 року відповідач частково оплатив товар на суму 15292,86 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 237 від 16.03.2018 року. Таким чином, станом на 24 квітня 2018 року, борг відповідача перед позивачем складав 40000,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до підписаної сторонами Специфікації № 1 від 19.01.2018 року, відповідач зобов'язався повністю оплатити отриману металопродукцію впродовж 10 (десяти) банківських днів з моменту відвантаження, тобто кінцевий строк оплати - 02 лютого 2018 року.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату, у зв'язку з чим заборгованість відповідача, станом на 24.04.2018 року, склала 40000,00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 03.02.2018 року прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару за Договором.

04.05.2018 року, під час розгляду справи, відповідач розрахувався з позивачем та здійснив платіж за отриману продукцію у розмірі 40000,00 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою.

Таким чином, станом на час розгляду справи, основна заборгованість за Договором була погашена відповідачем в повному обсязі.

У зв'язку з прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 3483,06 грн., 30% річних в сумі 3145,48 грн. та штраф в сумі 16587,86 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 9.3. Договору визначено, що за прострочення оплати за поставлений товар за цим Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Постачальник має право вимагати з Покупця, який прострочив виконання грошового зобов'язання сплати за весь час прострочення 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми, а також виплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до п. 9.4. Договору, при поставці товару на умовах відстрочення платежу, у разі повної або часткової несплати Покупцем вартості отриманого Товару після закінчення перших 30 календарних днів після настання терміну виконання грошових зобов'язань, Покупець крім пені, зазначеної в п.9.3. Договору, зобов'язується сплатити Постачальнику штраф у розмірі 30% від суми простроченого платежу.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування пені та штрафу позивачем, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача 3483,06 грн. пені та 16587,86 грн. шрафу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України гарантовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Як вже було зазначено, сторони домовились в п. 9.3 Договору, що Постачальник має право вимагати з Покупця, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплати за весь час прострочення 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми.

Перевіривши нарахування річних позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача 30% річних в сумі 3145,48 грн. законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Стальсервіс" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 712, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Підприємства об'єднання громадян "Харківське учбово-виробниче підприємство № 4 Українського товариства сліпих" (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 50А, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Стальсервіс" (49112, м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 96 Код ) пеню в сумі 3483,06 грн., 30% річних в сумі 3145,48 грн., штраф в сумі 16587,86 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_1