ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 5010/114/2011-12/5

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, суддів: Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Мартищука Віталія Юрійовича на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 (суддя Матуляк П.Я.) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 (Орищин Г.В. - головуючий, судді Галушко Н.А., Данко Л.С.) у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Мартищука Віталія Юрійович

до Відкритого акціонерного товариства "Буркутець"

про стягнення 78 862,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2011 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Мартищука Віталія Юрійовича (далі - ФОП Мартищук В.Ю.) до Відкритого акціонерного товариства "Буркутець" (далі - ВАТ "Буркутовець") про розірвання договору поворотно-фінансової допомоги від 23.03.2009 б/н та стягнуто з відповідача на користь позивача 78 862,23 грн. заборгованості за цим договором.

На виконання зазначеного рішення 14.03.2011 видано відповідний наказ та направлено його стягувачу.

04.09.2017 ФОП Мартищук В.Ю. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із заявою про видачу дубліката наказу та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання у даній справі.

Заява обґрунтована тим, що Відділ державної виконавчої служби Верховинського району (далі - ВДВС) листом від 19.06.2017 № 12.2-34/2187 повідомив кредитора про винесення 05.07.2013 постанови про повернення оригіналу виконавчого документа, яка скерована стягувачу. Однак, вказана постанова на адресу стягувача не надходила, зміст її йому невідомий, неодноразові звернення до ДВС з проханням ознайомитися з журналами вхідної та вихідної кореспонденції залишено поза увагою. Оскільки строк для пред'явлення наказу до виконання закінчився, заявник просить його поновити.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2017, у задоволенні заяви про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання відмовлено.

Ухвала та постанова мотивовані положеннями статей 119, 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) в редакції, чинній до 15.12.2017, статей 74, 86, 269, 270, 271 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, враховуючи які суди дійшли висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, за обставин не доведеності жодним належним доказом звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ФОП Мартищук В.Ю. просить судові акти скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування наведеної ним позиції скаржник посилається на порушення судами положень статті 1 Закону України від 29.11.2001 № 2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (далі - Закон № 2864-ІІІ), частини 3 статті 120 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, наголошуючи на тому, що судами: 1) не перевірено наявності доказів про повернення виконавчого документа ДВС стягувачеві поштовим зв'язком та не витребувано матеріалів виконавчого провадження для перевірки зазначених обставин; 2) протиправно визнано неповажними причини пропуску заявником строку на пред'явлення наказу до виконання, за обставин відсутності такої можливості з моменту відкриття виконавчого провадження до часу продажу акцій боржника через дію мораторію за Законом № 2864-ІІІ.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач відзиву на касаційну скаргу не надав.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду апеляційної інстанції

Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2011 зі справи № 5010/114/2011-12/5 видано 14.03.2011 відповідний наказ та направлено його стягувачу.

23.03.2011 постановою ВДВС відкрито виконавче провадження на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.03.2011 № 418.

05.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа (наказу від 14.03.2011 № 418) стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-ХІV), у зв'язку наявністю встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, суди дійшли висновку про відсутність належних та допустимих доказів звернення стягувача до ВДВС за інформацією щодо ходу виконання наказу за рішенням господарського суду в межах встановленого законом строку.

Колегія суддів погоджується з такою позицією судів, з огляду на таке.

Статтею 115 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 116 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

Частиною 1 статті 22 Закону № 606-ХІV в редакції, чинній на момент видачі наказу від 14.03.2011, визначено строк пред'явлення наказу до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

За приписами статті 119 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

При цьому, пропущений процесуальний строк може бути відновлений судом лише з поважних обставин. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що узгоджується із диспозицією статті 53 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017.

У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як вірно встановлено судами, наказ видано 14.03.2011, однак, оскільки відповідно до статті 22 Закону № 606-ХІV він був дійсним для пред'явлення до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили, то граничний термін пред'явлення такого наказу до виконання - закінчився 15.03.2012.

Як вбачається із заяви ФОП Мартищука В.Ю., поважність пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання стягувач обґрунтовує тим, що постанова ВДВС про повернення оригіналу виконавчого документа та направлення її стягувачеві винесена 05.07.2013, однак про існування вказаного документа кредитор довідався лише після отримання листа № 12.2-34/2187 від ВДВС, датованого 19.06.2017, при тому що фактично постанову ВДВС від 05.07.2013 ним так і не отримано.

Статтею 120 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, встановлено, що у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Вказана стаття передбачає, що в разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання, та з відповідними доказами фактичної втрати наказу не з вини стягувача.

Проте, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, заявником не додано належних та допустимих доказів втрати наказу та поважності причин пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання в розумінні вимог статей 32-33, 120 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, що виключає можливість задоволення судом відповідної заяви.

У зв'язку з цим, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування судових актів у справі.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу

Доводи скаржника про ухилення судів від вчинення дій щодо встановлення обставин належного повідомлення стягувача про повернення оригіналу виконавчого документа та поважності причин пропуску заявником строку на пред'явлення наказу до виконання, за обставин відсутності такої можливості з моменту відкриття виконавчого провадження до часу продажу акцій боржника через дію мораторію згідно із Законом № 2864-ІІІ, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані та недоведені належним чином.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання.

З урахуванням вимог статей 300, 301, 304, 308, 309 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних судових актів.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, слід покласти на скаржника.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мартищука Віталія Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у справі № 5010/114/2011-12/5 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков