ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.06.2018р. Справа № 905/145/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при помічнику судді (за дорученням судді) Асманової Е.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне 25», м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 підприємства «Жилкомплекс», м. Маріуполь Донецької області

про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради №7/11-744 від 28.09.2016 р. «Про списання багатоквартирних будинків», в частині розпорядження приміщеннями, розташованими у будинку №25 по пр. Металургів у місті Маріуполі, згідно додатків №1,2,3, -

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

Відповідно до ч.3 ст.177 ГПК України - 22.03.2018р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів до 10.05.2018 р.

Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне 25», м. Маріуполь Донецької області звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради №7/11-744 від 28.09.2016 р. «Про списання багатоквартирних будинків», в частині розпорядження приміщеннями, розташованими у будинку №25 по пр. Металургів у місті Маріуполі, згідно додатків №1,2,3.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на прийняття рішення №7/11-744 від 28.09.2016 р. «Про списання багатоквартирних будинків», в частині розпорядження приміщеннями, розташованими у будинку №25 по пр. Металургів у місті Маріуполі, згідно додатків №1,2,3 поза межами повноважень Маріупольської міської ради.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 382, ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України, ст. 1, ч.2 ст.3, ст.4, ч.9 ст. 8, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.1 ст.2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 12, 33, 34, 43, 49, 83 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/145/18 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.01.2018р. Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Центральне 25, м. Маріуполь Донецької області залишено без руху. Позивачу встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду доказів доплати судового збору у розмірі 3 524, 00 грн. до 06.02.2018р.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 09.02.2018р. позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/145/18.

05 березня 2018 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що спірні нежитлові приміщення не віднесені до допоміжних приміщень, оскільки вони є самостійними нежитловими приміщеннями, які знаходяться в оренді державних підприємств та є комунальною власністю територіальної громади м. Маріуполя, що підтверджується відповідними витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

22.03.2018 року Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що в спірних нежитлових приміщеннях знаходиться технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку неможлива, тому спірне майно є допоміжними приміщеннями.

У підготовчому судовому засіданні 04.05.2018р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/145/18 до розгляду по суті на 22.05.2018 р.

Представник позивача у судовому засіданні 22.05.2018р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що після прийняття оскаржуваного рішення відбулось засідання загальних зборів об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, на яких прийнято усне рішення про прийняття спірних приміщень на баланс Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне 25».

Відповідач у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Третя особа у судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2016 року Рішенням Маріупольської міської ради Донецької області №7/11-744 «Про списання багатоквартирних будинків» вирішено списати багатоквартирні будинки з балансу підприємств балансоутримувачів, згідно з додатку 1.

Згідно з п. 2.3. Рішення, вирішено прийняти на баланс квартири та/або нежитлові приміщення, власником яких є територіальна громада м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, які перебувають на обліку департаменту міського майна та балансоутримувачів, згідно додатків 2,3 за вартістю, визначеною пропорційно загальній вартості квартир та нежитлових приміщень, відповідно до їх площі у будинку на дату його списання.

До Переліку будинків, які списуються з балансу підприємств комунальної форми власності, що є додатком №1 до рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/11-744 від 28.09.2016 р., внесено, зокрема, будинок 25 за адресою: пр.Металургів, якій знаходиться на балансі ЖКП «Жилкомплекс».

Додатком №3 до рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/11-744 від 28.09.2016 р. визначено перелік нежитлових приміщень, які приймаються на баланс підприємств, які обслуговують житловий фонд комунальної форми власності.

Відповідно до зазначеного додатку на баланс ОСОБА_1 підприємства «Жилкомплекс» прийнято, зокрема, нежитлові приміщення, а саме: Літ. А-9, 1-й поверх, прим.5, кімн.1, прим.6, кімн.1-8 площею 465,0 кв.м.; Літ. А-9, 1-й поверх, кімн.1,1 площа 33,2 кв.м.; Літ. А/п прим. 2, кімн.1-23, IV площею 1023,0 кв.м. та Літ. А/п цокольний, поверх прим.№7,145, площею 404,2кв.м.

Посилаючись на прийняття рішення №7/11-744 від 28.09.2016 р. «Про списання багатоквартирних будинків», в частині розпорядження приміщеннями, розташованими у будинку №25 по пр. Металургів у місті Маріуполі, згідно додатків №1,2,3 поза межами повноважень Маріупольської міської ради, позивач звернувся з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Згідно з п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В частині 1 ст. 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Приписами п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

З огляду на вищевикладене, застосування судом певного способу судового захисту вимагає наявності сукупності наступних умов: - наявність у Позивача певного суб'єктивного права/інтересу; - порушення цього права/інтересу з боку Відповідача; - адекватність (з точки зору визначеності законом та відповідності суті порушення і спроможності його усунути) обраного способу судового захисту.

Отже, особа, звертаючись до суду, повинна довести наявність суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто довести, що особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі є належним позивачем. Лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов'язку (вчинити певні дії або утримуватись від їх вчинення) від зобов'язаних осіб.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно приймає рішення про захист порушеного заява або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позивач в позовній заяві наголошує на тому, що оскаржуване ним рішення порушує права співвласників багатоквартирного будинку щодо володіння та користування спільним майном, оскільки у відповідача відсутнє право власності на спірне майно, у звязку з чим відсутні повноваження щодо володіння, користування та розпорядження приміщеннями, розташованими у будинку №25 по пр. Металургів у місті Маріуполі.

Проте, суд вважає твердження Позивача безпідставними та необґрунтованими, з таких підстав:

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

За приписами пп.1 ч.1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

У відповідності до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 6 статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що передача майна відбувається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМ України).

Постановою КМ України від 11 жовтня 2002 року № 1521 "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" затверджено Порядок передачі майна на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - Порядок).

Згідно пункту 3 «Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №301 від 20.04.2016р. списання з балансу багатоквартирного будинку міністерством, іншим центральним органом виконавчої влади, державним підприємством або органом місцевого самоврядування, на балансі яких перебувають багатоквартирні будинки (далі - балансоутримувач), у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності (далі - багатоквартирні будинки), здійснюється на підставі прийнятого ними рішення про списання багатоквартирного будинку.

Отже, спірне рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.10 Порядку у разі коли у списаному з балансу багатоквартирному будинку окремі квартири та/або нежитлові приміщення не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстроване, такі квартири та/або нежитлові приміщення приймаються на баланс балансоутримувача, а право власності на них реєструється в установленому законом порядку.

Судом встановлено, що нежитлові приміщення, які розташовані у будинку №25 по пр. Металургів у місті Маріуполі, а саме: Літ. А-9, 1-й поверх, прим.5, кімн.1, прим.6, кімн.1-8 площею 465,0 кв.м.; Літ. А-9, 1-й поверх, кімн.1,1 площа 33,2 кв.м.; Літ. А/п прим. 2, кімн.1-23, IV площею 1023,0 кв.м. та Літ. А/п цокольний, поверх прим.№7,145, площею 404,2кв.м. є власністю територіальної громади м. Маріуполя, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98848802 та №98846999 від 29.09.2017р., №99089338 від 03.10.2017р., належним чином засвідчені копії яких є в матеріалах справи.

Отже, доводи позивача про порушення його права власності на спірні нежитлові приміщення оскаржуваним рішенням є неспроможними, оскільки до моменту прийняття цього рішення право власності на нежитлові приміщення вже було зареєстровано за територіальною громадою м. Маріуполя.

Крім того, відповідно до ч.7 ст.11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", передача на баланс майна, яке входить до складу житлового комплексу, але не належить об'єднанню, не тягне за собою виникнення права власності на нього.

Таким чином, доводи позивача про незаконне розпорядженням його майном шляхом передачі останнього на баланс ЖКП «Жилкомплекс» не знайшли свого підтвердження.

Суд також зауважує на тому, що відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання після набуття статусу юридичної особи може прийняти на власний баланс весь житловий комплекс.

Житловий комплекс - це не тільки квартири, а єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком разом із спорудами та інженерними мережами (стаття 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Пунктами 2 та 5 Порядку передбачено, що передача житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку відбувається разом з планом земельної ділянки, технічним паспортом будинку та відповідною технічною документацією (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж тощо) після прийняття загальними зборами об'єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідного рішення та у двомісячний термін після надходження відповідного звернення від об'єднання.

Цей Порядок встановлює процедуру такої передачі на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку як житлових комплексів, що перебували на балансах ЖЕКів та інших організацій, так і новозбудованих житлових комплексів.

Закон України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" і зазначений Порядок пов'язують передачу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку житлових комплексів тільки з прийняттям об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку відповідного рішення, встановлюють обов'язковість такої передачі та не покладають на об'єднання співвласників багатоквартирного будинку обов'язок встановлювати балансоутримувача будинку.

Однак, позивачем, у розумінні ч.1 ст. 76 цього Кодексу, належних доказів прийняття відповідного рішення про прийняття житлового комплексу разом зі спірними приміщеннями на баланс ОСББ «Центральне-25» до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів звернення до відповідача з такою вимогою.

Отже, рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/11-744 від 28.09.2016р. «Про списання багатоквартирних будинків», не порушує прав позивача, як особи, що забезпечує реалізацію прав співвласників багатоквартирного будинку.

Скасування судом оскаржуваного рішення не може призвести до відновлення порушеного, на думку позивача, права власності на спірні нежитлові приміщення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначених законодавством, встановлене при розгляді справи по суті є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується посилання позивача на те, що спірні нежитлові приміщення є спільним майном співвласників, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Виходячи з положень ст.ст. 1, 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання.

Отже, стверджуючи про те, що спірні приміщення є власністю співвласників, позивач в силу ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, мав довести належними доказами, що спірне приміщення є допоміжним, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку не є можливою, а також те, що воно використовувалося для обслуговування будинку.

При цьому, знаходження певних приміщень в підвалах, цокольних поверхах, не може визватися безумовною підставою внесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир.

Проте, Позивачем, всупереч ст.ст. 13, 74 ГПК України належних у розумінні ч.1 ст. 76 цього Кодексу доказів віднесення спірних приміщень до допоміжних до матеріалів справи не надано.

Відповідно до абз.3 ч.9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

За приписами ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Маріупольської міської ради №394/1 від 20.12.1995р. спірні нежитлові приміщення передано в управління Управлінню міського майна Маріупольської міської ради для розміщення відділу приватизації житлового фонду Управління.

Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів №57/10 від 15.02.1996р. дозволено укласти договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: пр. Металургів, 25, м. Маріуполь загальною площею 1134,4 кв.м. з Донецьким орденом Пошани обласного руського драматичного театру.

17.07.1996р. рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів №193/4 передано в оренду Маріупольському краєзнавчому музею нежитлове приміщення загальною площею 511,2 кв.м., що розташоване на першому поверху житлового будинку по пр. Металургів, 25 м. Маріуполь.

Отже, твердження позивача про те, що спірні приміщення ніколи не перебували в оренді та не використовувалися підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, положення ч.3 ст. 13 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати у відповідності до вимог п.2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне 25», м. Маріуполь Донецької області до Маріупольської міської ради, м.Маріуполь Донецької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 підприємства «Жилкомплекс», м. Маріуполь Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради №7/11-744 від 28.09.2016 р. «Про списання багатоквартирних будинків», в частині розпорядження приміщеннями, розташованими у будинку №25 по пр. Металургів у місті Маріуполі, згідно додатків №1,2,3 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання поновного судового рішення через Господарський суд Донецької області, в порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст складено та підписано 05.06.2018 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/