ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/3069/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, суддів: Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

секретар судового засідання - Овчарик В.М.,

за участю представників:

позивача (прокурора) - Гудименко Ю.В. (прокурор відділу ГПУ);

позивача - не з'явилися;

відповідача -1 - не з'явилися;

відповідача -2 - не з'явилися;

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області

на рішення Господарського суду Харківської області від 30.10.2017 (суддя Байбак О.І.) та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 (у складі: Барбашова С.В. - головуючий, судді Медуниця О.Є., Пелипенко Н.М.)

за позовом заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

до 1) Зміївської районної державної адміністрації

2) Фермерського господарства "Альянс"

про визнання незаконними та скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2017 року Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківської області) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Зміївської районної державної адміністрації (далі - Зміївської РДА) і Фермерського господарства "Альянс" (далі - ФГ "Альянс") про визнання незаконним та скасування розпоряджень голови Зміївської РДА "Про надання дозволу ФГ "Альянс" на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні землі частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" № 271 від 26.06.2010 (далі - Розпорядження №271) та "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні землі частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") ФГ "Альянс" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Таранівської сільської ради" № 120 від 12.04.2013 (далі - Розпорядження №120).

Позов обґрунтовано тим, що спірні розпорядження суперечать положенням статей 17, 116, 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК), статей 2-5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", статей 1, 51 Закону України "Про охорону земель", Закону України "Про меліорацію".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.10.2017 у справі №922/3069/17 в позові відмовлено, у зв'язку з пропуском прокурором строку позовної давності.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що спірні розпорядження прийняті з порушенням вимог земельного законодавства, але застосував наслідки спливу позовної давності про які було заявлено стороною.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 рішення місцевого господарського суду залишено в силі із зазначенням у цій постанові апеляційного господарського суду про іншу правову оцінку обставин справи.

Апеляційний господарський суд зазначивши про те, що Розпорядження № 271 вичерпало свою дію внаслідок його виконання, а передбачені Розпорядженням № 120 наслідки не настали, дійшов до висновку, що прокурором не доведено обов'язкової умови для задоволення заявлених у даній справі позовних вимог - факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Держави у зв'язку з виданням Розпоряджень № 271 та № 120, вказане зумовило висновок про відмову в позові не з причин пропуску строку позовної давності, а з підстав необґрунтованості заявленого позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з рішенням та постановою, заступник прокурора Харківської області звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить рішення і постанову скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставами для скасування рішення і постанови заступник прокурора зазначає порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема, приписів статей 17, 116, 124 ЗК, статей 2-5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", статей 1, 51 Закону України "Про охорону земель", Закону України "Про меліорацію".

Заявник звертає увагу на те, що спірні Розпорядження № 271 та № 120, винесені з перевищенням повноважень, оскільки районна державна адміністрація не має повноважень розпоряджатися деградованими, малопродуктивними землями.

Щодо строку позовної давності скаржник зазначив, що про порушення вимог земельного законодавства прокуратура дізналася у 2017 році. На думку скаржника, оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу (позивача) то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган держави, а не прокурор. У даному випадку прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківської області.

Сам по собі факт передачі державою позивачу такої правомочності як проведення перевірок не може свідчити про початок перебігу позовної давності, оскільки відповідні обставини можуть бути встановлені з урахуванням конкретних даних про характер вчиненого правопорушення, зв'язку між особою, яка вчинила правопорушення та особою в інтересах якої прокурором заявлено позов та інших даних, на підставі яких можна достеменно встановити дату, з якої слід розраховувати строк позовної давності.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Харківської області зазначає про те, що касаційна скарга заступника прокурора Харківської області є обґрунтованою, вмотивованою та такою, що підлягає задоволенню.

Інші учасники цього судового процесу відзивів на касаційну скаргу не надали, явку повноважних представників у судове засідання 29.05.2018 не забезпечили, про час і дату розгляду касаційної скарги сторін було повідомлено належним чином. Ураховуючи, що явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та (або) апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є визнання незаконними та скасування Розпорядження № 271 і Розпорядження № 120.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Розпорядженням № 271 ФГ "Альянс" було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки площею 236,9115 га. Зобов'язано ФГ "Альянс" замовити розробку технічної документації із землеустрою та подати її на розгляд до райдержадміністрації.

У відповідності до положень статті 185 ЗК, а також на виконання розпорядження № 271, в межах строку, передбаченого частиною 11 статті 151 ЗК (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ФГ "Альянс" було розроблено технічну документацію із землеустрою та подано її на розгляд та затвердження до Зміївської РДА.

Розпорядженням № 120 поданий ФГ "Альянс" проект землеустрою - затверджено, надано останньому в тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки загальною площею 235,3906 га, в тому числі 235,3906 га ріллі (не витребувані малопродуктивні землі частки (паї) приватна власність членів реформованого КСП "Таранівка"), які підлягають консервації шляхом залуження земель на території Таранівської сільської ради за межами населених пунктів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 49 років. Запропоновано ФГ "Альянс" у місячний термін з дня прийняття розпорядження звернутися до райдержадміністрації для укладення договору оренди земельних ділянок.

Господарськими судами також установлено і те, що передбачені Розпорядженням №120 наслідки не настали, а обумовлені ним земельні ділянки в платне орендне користування ФГ "Альянс" не передані. Відповідні договори оренди на виконання Розпорядження № 120 не укладені та в установленому порядку не зареєстровані.

Між тим, ФГ "Альянс" зверталося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою у справі № 922/4437/15 про спонукання Зміївської РДА до укладення договору оренди земельних ділянок (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП "Таранівка", розташованих та території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, кадастрові номери :01:01:000:0829-:01:000:0835; :01:000:0836 - :01:000:0848; :01:029:0001) та про зобов'язання передати їх за актом-приймання передачі.

Проте за результатами вирішення спору у справі № 922/4437/15 господарським судом в задоволенні позову ФГ "Альянс" до Зміївської РДА про спонукання до укладення договору оренди земельних ділянок відмовлено, оскільки розпорядження деградованими, малопродуктивними землями знаходиться поза межами компетенції Зміївської РДА, а правові підстави для застосування Розпорядження голови № 120 - відсутні, та, як наслідок, відсутні правові підстави щодо укладання договорів оренди даної категорії земель.

Частиною 4 статті 75 ГПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше невстановлено законом.

Крім цього, судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні земельні ділянки обліковуються як приватна власність членів реформованого КСП "Таранівка", які між громадянами (членами КСП) не розподілялися (не розпайовувались) та були виключені із паювання, як деградовані та малопродуктивні землі, що підлягають консервації шляхом залуження (довідки Держземагентства 04.07.2013 №№01-15/2010, 01-15/2012, 01-15/2016, Протокол загальних зборів власників земельних часток (паїв) реформованого КСП "Таранівка" від 17.06.2006, розпорядження Зміївської РДА від 09.08.2006 № 621, інформація Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 24.02.2017 №10-20.20-0.2-361/2-17).

Слід зауважити, що з аналізу положень статті 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)", частини 2 статті 171 ЗК, частини 2 статті 172 ЗК, статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" і пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 04.02.2004 №122 слідує, що статус не витребуваних, нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок, проте, спірні земельні ділянки між власниками земельних часток (паїв) реформованого КСП "Таранівка" не розподілялися.

За таких підстав, спірні розпорядження прийняті з перевищенням повноважень, оскільки районна державна адміністрація не має повноважень розпоряджатися деградованими, малопродуктивними землями.

Враховуючи викладене та встановлені обставини у справі № 922/4437/15, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що спірні розпорядження прийняті з порушенням вимог статей 17, 116, 124 ЗК, статей 2-5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", статей 1, 51 Закону України "Про охорону земель", Закону України "Про меліорацію", як про це правомірно зазначив прокурор при зверненні до суду з позовом у цій справі, у зв'язку з чим позовні вимоги прокурора є законними та обґрунтованими.

Разом з цим, судами попередніх інстанцій встановлено, що ФГ "Альянс" подано заяву про застосування до позовних вимог прокуратури наслідків спливу строку позовної давності.

Слід зауважити, що за змістом частини 1 статті 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У даному випадку, судами встановлено наявність порушення вимог чинного законодавства Зміївською РДА при винесенні спірних розпоряджень, при цьому місцевим господарським судом установлено те, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою 13.09.2017 пропустив передбачений законом строк позовної давності.

Так судом першої інстанції встановлено, що листом від 10.01.2012 року № 01-24/88 на запит прокуратури Зміївського району Зміївською РДА були надані реєстри розпоряджень голови районної державної адміністрації з питань землеустрою, в тому числі і реєстр за 2010 рік, в якому зазначається спірне Розпорядження від 26.06.2010 року № 271.

Листом від 16.09.2013 року № 01-32/2762 Зміївської РДА на запит прокуратури Зміївського району було надано інформацію щодо відведених протягом 2011-2013 років земель сільськогосподарського призначення у власність та у користування. У вказаній інформації зазначається Розпорядження № 120.

Крім цього, місцевим господарським судом встановлено систематичне виконання органами прокуратури своїх функцій з нагляду за додержанням законів у сфері земельних відносин Зміївською РДА, та відповідно наявність у прокуратури можливості вжити заходів щодо оскарження спірних розпоряджень, оскільки Зміївською РДА зазначені вимоги Прокуратури виконувалися регулярно та в повному обсязі, на зазначені листи надавалася відповідна інформація, що підтверджується матеріалами справи (Листи прокуратури Зміївського району Харківської області від 19.07.2012 від 07.02.2014 року № 04-24-342 вих - 14).

Врахувавши те, що прокуратура була обізнана про спірні розпорядження з моменту отримання листів від 10.01.2012 року № 01-24/88 і від 16.09.2013 року № 01-32/2762, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку звернення з позовом у цій справі.

Погоджуючись із висновками місцевого господарського суду щодо підставності відмови у позові прокурора та застосування строків позовної давності у цьому спорі, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Згідно статті 256 ЦК, позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частини 4 статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК).

Таким чином початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частинами 1, 4 статті 29 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017 та чинній на момент подання позовної заяви у цій справі, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже норми, встановлені частиною 1 статті 261 ЦК щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 267 ЦК, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, крім випадків, коли суд визнає поважними причини пропущеного строку та захистить порушене право.

При цьому закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір. Питання щодо поважності цих причин, тобто, наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Верховний Суд України на засіданнях Судової палати у цивільних справах за №6-267цс16 від 10.06.2016, № 6-178цс 15 від 01.07.15, № 6-2469цс16 від 16.11.2016 висловив таку правову позицію.

- Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 р. за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.11 р. за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Слід зазначити, що позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У постановах Верховного Суду України та правій позиції, які висловлені у справах № 6-267цс16 від 10.06.2016, № 6-178цс 15 від 01.07.2015, № 6-2469цс16 від 16.11.2016 зазначається, що у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 6-68цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах зазначив, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Місцевим господарським судом установлено, що у даному випадку держава мала можливість дізнатись про порушення своїх прав з часу прийняття органом державної влади спірних розпоряджень.

Отже, зважаючи на те, що прокурор звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої ФГ "Альянс" заявлено до прийняття рішення у справі, прокурором не доведено, а матеріалами справи не підтверджено поважності причин пропуску позовної давності, колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності.

Колегія суддів зауважує про помилковість висновків суду апеляційної інстанції про відмову у позові з підстав недоведеності прокурором наявності обов'язкових умов для скасування спірних розпоряджень в судовому порядку, проте, висновки апеляційного господарського суду не призвели до прийняття неправильного по суті судового рішення, а згідно з частиною 2 статті 309 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі

Доводи прокурора про те, що він дізнався про порушення вимог земельного законодавства у 2017 під час проведення перевірки та те, що сам по собі факт передачі державою позивачу такої правомочності, як проведення перевірок не свідчить про початок перебігу позовної давності, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових актів виходячи з наступного.

Таке тлумачення цивільного законодавства прокурора повністю нівелює інститут позовної давності, як засобу захисту стабільності обороту, оскільки, якщо з ним погодитись, то прокурор має право на задоволення своїх вимог в будь-який проміжок часу, починаючи з того дня, коли прокурор побажав провести перевірку спірних правовідносин та/або провести досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Доводи прокурора про те, що про те, що на момент прийняття Зміївською РДА спірних розпоряджень ГУ Держгеокадастру в області не було уповноважене на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, тому не володіло інформацією щодо переданих Зміївською РДА в користування земельних ділянок зазначеної категорії правомірно було відхилено місцевим господарським судом, оскільки останній в процесі виконання покладених на нього функцій не був позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом в визначений законом строк позовної давності, та в разі наявності відповідних обставин звернутися до суду в інтересах іншого державного органу, який станом на час існування спірних правовідносин був наділений повноваженнями на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, або без визначення такого органу.

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до необхідності переоцінки обставин справи, що виходить за межі касаційного провадження, визначені статтею 300 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017.

Крім того, Верховний Суд при прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого викладено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017 покладається на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 30.10.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі №922/3069/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков