РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2018Справа № 910/2860/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожник"

до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 1 062 940,92 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Я.І. Репа

Представники

від позивача: Федоренко А.М., довіреність № б/н від 10.05.2017;

від відповідача: Сажко Г.В., довіреність № 47"д" від 23.04.2018

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожник" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 1062940,92 грн. на підставі Договору № 20/04-17 послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання (ліквідація ямковості) автомобільних доріг державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області, згідно дефектних актів від 19.04.2017 (далі - Договір), а саме: 1020238,04 грн. основного боргу, 35072,06 грн. інфляційних втрат та 7630,82 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з оплати виконаних позивачем робіт за Договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожник" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви та строк на усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали суду.

27.03.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 надійшов лист з інформацією щодо усунення недоліків позовної заяви. В якості додатку до вказаного листа позивач додав заяву про зменшення розміру позовних вимог з доказами її направлення відповідачу, відповідно до якої зменшив розмір позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних та просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1020238,04 грн. основного боргу, 24587,74 грн. інфляційних втрат та 5869,86 грн. 3% річних (далі - заява про зменшення розміру позовних вимог).

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику сторін.

Дослідивши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та додані до неї документи, суд встановив, що така заява подана позивачем з дотриманням приписів статті 46 Господарського процесуального кодексу України, що вищенаведені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і законні інтереси інших осіб, у зв'язку з чим заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, новою ціною позову, виходячи з якої має розглядатися спір є 1050695,64 грн., з яких: 1020238,04 грн. основного боргу, 24587,74 грн. інфляційних втрат та 5869,86 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2860/18, призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.05.2018 о 09:20 год.

10.05.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист на виконання вимог ухвали суду від 05.04.2018 з документами для долучення до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 14.05.2018, з'явився представник позивача.

Представник відповідача в підготовче засідання, призначене на 14.05.2018, не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Зважаючи на приписи ст. 202 ГПК України, суд здійснював розгляд справи у підготовчому засіданні 14.05.2018 за відсутності представника відповідача.

У підготовчому засіданні суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.06.2018 о 10:20 год.

У судове засідання, призначене на 04.06.2018, з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.06.2018 звернувся до суду з усним клопотанням про врегулювання спору мирним шляхом, а також повідомив, що ним було частково сплачено суму боргу в розмірі 100 000,00 грн.

Представник позивача заперечував проти усного клопотання відповідача про врегулювання спору мирним шляхом, проте підтвердив сплату відповідачем суми заборгованості в частині 100 000,00 грн. та просив долучити до матеріалів справи супровідний лист з додатками, зокрема, оригіналом виписки по рахунку № 4 за 21.05.2018 та копією платіжного доручення № 728 від 21.05.2018.

Поданий представником позивача супровідний лист з додатками судом залучено до матеріалів.

У судовому засіданні 04.06.2018 суд ухвалив оголосити перерву до 11.06.2018 о 11:10 год.

У судове засідання 11.06.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 11.06.2018 судом здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є, зокрема, позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 11.06.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач проти задоволення вимог позивача усно заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.06.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

19.04.2017 між Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (генпідрядник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорожник" (субпідрядник, позивач) був укладений Договір № 20/04-17 послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання (ліквідація ямковості) автомобільних доріг державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області, згідно дефектних актів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору субпідрядник (позивач), в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язався за дорученням генпідрядника (відповідача) та замовника - Служби автомобільних доріг у Київській області, надати послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання (ліквідація ямковості) автомобільних доріг державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області, згідно дефектних актів, а генпідрядник зобов'язався прийняти та оплатити такі послуги після прийняття та оплати послуг замовником - Службою автомобільних доріг у Київській області.

У п. 1.2 Договору сторони погодили найменування послуг: поточний дрібний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг - ямковий ремонт.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Договору загальна вартість за цим Договором складається із вартості послуг, наданих в межах строку дії Договору, відповідно договірних цін на послуги, які фактично надавалися, та орієнтовно становить 2000000,00 грн. (два мільйони гривень) з ПДВ в тому числі -1700000,00 грн. на автомобільних дорогах державного (територіального) та 300000,00 грн. на автомобільних дорогах місцевого значення. Вартість послуг визначається, як фактична вартість виконаних і прийнятих замовником (Службою автомобільних доріг у Київській області) послуг.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки (форма КБ-2в, КБ-3), після надходження фінансування від замовника - Служби автомобільних доріг у Київській області.

Відповідно до п. 4.2 Договору акти приймання підрядних послуг та довідки (форми КБ-2в, КБ-3) готує субпідрядник (позивач) і передає для підписання уповноваженому представнику генпідрядника (відповідача) (Головному інженеру філії, що обслуговує дороги на якій надаються дані послуги) у строк не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до закінчення звітного періоду. Уповноважений представник генпідрядника протягом 3(трьох) днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично наданих обсягів послуг.

Згідно з п. 4.6 Договору послуги генпідряду складають 2 % від договірної ціни робіт.

У п. 5.1 Договору сторони погодили, що строк надання послуг складає: протягом 2017 року, з урахуванням ч. 3 ст. 631 ЦК України, а у п. 5.2. Договору - місце надання послуг за Договором: автомобільні дороги державного значення (міжнародні, національні, регіональні), державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області, згідно затверджених замовником дефектних актів.

Умовами п. 6.3 Договору встановлено обов'язки субпідрядника (позивача), зокрема, субпідрядник зобов'язаний забезпечити безперервне надання послуг у строки, встановлені Договором, забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього Договору (п. 6.3.1, 6.3.2 п. 6.3 Договору).

Умовами п. 6.1 Договору встановлено обов'язки генпідрядника (відповідача), зокрема, генпідрядник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (по мірі надходження коштів від замовника) (п. 6.1.1 п. 6.1 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2017 року. В разі затримки надходження фінансування до замовника, договір діє до моменту прийняття замовником послуг, наданих до 31 грудня 2017 року (п. 10.1. Договору).

Як зазначив позивач, у жовтні 2017 року ним на виконання умов Договору були виконані роботи з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання (ліквідація ямковості) автомобільних доріг державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області (далі - будівельні роботи) на загальну суму 1041059,23 грн., що підтверджується наступними документами:

- Актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3) за жовтень 2017 року на суму 103085,77 грн. (з ПДВ);

- Актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3) за жовтень 2017 року на суму 123900,44 грн. (з ПДВ);

- Актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3) за жовтень 2017 року на суму 504002,70 грн. (з ПДВ);

- Актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3) за жовтень 2017 року на суму 92485,67 грн. (з ПДВ);

- Актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3) за жовтень 2017 року на суму 202489,85 грн. (з ПДВ);

- Актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3) за жовтень 2017 року на суму 15094,80 грн. (з ПДВ) (далі разом - акти та довідки за жовтень 2017 року (ф. КБ-2в, КБ-3)),

які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін.

Позивач також зазначив, що відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства, не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті виконаних позивачем будівельних робіт за жовтень 2017 року в загальній сумі 1041059,23 грн., у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за Договором на суму 1041059,23 грн.

При цьому, позивач на підставі п. 4.6 Договору, згідно якого послуги генпідряду складають 2% від договірної ціни, зменшив суму заборгованості на 2 % послуг генпідряду, у зв'язку з чим заборгованість відповідача склала 1020238,04 грн. (1041059,23 грн., загальна вартість виконаних позивачем будівельних робіт згідно актів та довідок за жовтень 2017 року (ф. КБ-2в, КБ-3), - 20821,19 грн., послуги генпідряду = 1020238,04 грн.).

Позивач врахував п. 4.1 Договору, яким встановлено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки (форма КБ-2в, КБ-3), після надходження фінансування від замовника - Служби автомобільних доріг у Київській області, однак зазначив, що така подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від суб'єктивної поведінки третьої особи - замовника, тоді як обов'язок щодо оплати робіт покладений саме на відповідача умовами Договору, а також ст. 854 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на відсутність оплати спірних робіт відповідачем, враховуючи, що Договір не містив строку здійснення оплати за виконані роботи, позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 530 ЦК України, та в порядку наведеної норми ЦК України надіслав відповідачу Претензію № 144 від 08.12.2017 про перерахування на розрахунковий рахунок позивача заборгованості за Договором.

Проте, станом на час подання позову до суду, відповідач заборгованість за Договором у сумі 1020238,04 грн. не погасив, у зв'язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Враховуючи прийняття судом до розгляду поданої позивачем 27.03.2018 через відділ діловодства суду заяви про зменшення позовних вимог, ціною позову, виходячи з якої розглядався спір, є 1050695,64 грн., з яких: 1020238,04 грн. основного боргу, а також 24587,74 грн. інфляційних втрат та 5869,86 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Внаслідок укладення Договору № 20/04-17 послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання (ліквідація ямковості) автомобільних доріг державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області, згідно дефектних актів від 19.04.2017 між сторонами, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем передбачених Договором будівельних робіт на загальну 1041059,23 грн. (згідно вищевказаних актів та довідок за жовтень 2017 року (ф. КБ-2в, КБ-3)) та прийняття таких робіт відповідачем без зауважень та заперечень.

Матеріалами справи також підтверджується підставність зменшення позивачем вищевказаної суми виконаних позивачем будівельних робіт на 2% послуг генпідряду (п. 4.6 Договору), внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем у загальній сумі 1020238,04 грн. (1041059,23 грн. - 20821,19 грн. = 1020238,04 грн.).

Заборгованість у вищенаведеній сумі відповідачем не заперечувалась, що додатково підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 31.12.2017, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін, копія якого наявна в матеріалах справи.

Разом з тим, судом встановлено, що під час перебування справи у провадженні суду, відповідачем 21.05.2018 здійснено часткову оплату вартості виконаних позивачем будівельних робіт на суму 100000,00 грн., що підтверджується оригіналом виписки по рахунку № 4 за 21.05.2018 та копією платіжного доручення № 728 від 21.05.2018 на суму 100000,00 грн., які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, станом на час розгляду справи по суті, заборгованість відповідача за виконані позивачем будівельні роботи (згідно актів та довідок за жовтень 2017 року (ф. КБ-2в, КБ-3)) становить 920238,04 грн. (1020238,04 грн. - 100000,00 грн. = 920238,04 грн.).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір не містить чіткого визначення строку виконання відповідачем як генпідрядником за договором свого обв'язку з оплати виконаних позивачем як субпідрядником робіт, проте пункт 4.1 Договору передбачає, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки (форма КБ-2в, КБ-3), після надходження фінансування від замовника - Служба автомобільних доріг у Київській області.

Таким чином, у даному випадку до спірних правовідносин правомірно застосувати загальне правило проведення розрахунків за договорами підряду, викладене у частині 1 статті 854 ЦК України, згідно з якою, як вже зазначалось, оплата робіт має бути здійснена після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином.

Положеннями статті 853 ЦК України врегульоване питання порядку прийняття замовником робіт, виконаних підрядником.

Так, частиною 1 наведеної норми передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як вказувалось вище, виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без зауважень, відтак прийнявши такі роботи на підставі довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати та актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-3, КБ-2в), у відповідача за умовами Договору та згідно норм цивільного законодавства виникло зобов'язання з їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Оскільки Договором не встановлено строку здійснення генпідрядником (відповідачем) оплати за виконані роботи, позивач звернувся до відповідача в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України з Претензією № 144 від 08.12.2017 про перерахування на розрахунковий рахунок позивача заборгованості за Договором (далі - Претензія).

Судом встановлено, що Претензія одержана відповідачем 13.12.2017, що підтверджується реєстраційним номером відповідача № 01-01/1549 від 13.12.2017 на вказаній Претензії.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був здійснити оплату виконаних позивачем спірних робіт до 20.12.2017, а відповідно, оскільки відповідач не здійснив у повному обсязі таку оплату, з 21.12.2017 - відбулося прострочення спірного грошового зобов'язання.

Враховуючи наведене, станом на час розгляду справи по суті обов'язок з оплати виконаних позивачем спірних робіт у відповідача настав. При цьому судом враховано також таке.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, навіть за відсутності бюджетного фінансування за договором замовник не може бути звільнений від обов'язку оплати виконаних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник вправі призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Наведене також відповідає практиці застосування ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року.

Крім того, судом враховано, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що кошти від замовника для їх перерахування позивачеві до відповідача не надходили, що додатково свідчить про те, що обов'язок відповідача з оплати виконаних позивачем робіт в спірному випадку є таким, що настав.

При здійсненні розгляду справи по суті позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги згідно заяви про зменшення позовних вимог, зокрема, про стягнення основного боргу в сумі 1020238,04 грн., які просив стягнути з відповідача.

Водночас, як встановлено судом, 21.05.2018 відповідач здійснив часткову оплату вартості виконаних позивачем будівельних робіт на суму 100000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Сплата суми заборгованості у розмірі 100000,00 грн. здійснена відповідачем після закриття підготовчого провадження, тобто предмет спору існував на момент звернення позивача до суду з позовом та припинив своє існування в процесі розгляду справи, у зв'язку з чим провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 100000,00 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутності предмета спору в цій частині.

Оскільки невиконання зобов'язання відповідача за Договорами підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 920238,04 грн. суми основного боргу (1020238,04 грн. - 100000,00 грн. = 920238,04 грн.) визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 24587,74 грн. інфляційних втрат та 5869,86 грн. 3% річних за період з 21.12.2017 по 01.03.2018 (згідно заяви про зменшення позовних вимог).

Судом встановлено, що з огляду на умови Договору, приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України та надіслану позивачем відповідачу Претензію, відповідач, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховано, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За результатом перевірки (здійсненої за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга") наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних (доданого в якості додатку до заяви про зменшення розмірі позовних вимог), суд дійшов висновку, що вони здійснені позивачем відповідно до умов чинного законодавства, проте містять арифметичні помилки. Разом з цим, здійснення перерахунку судом інфляційних втрат та 3 % річних фактично призведе до виходу за межі позовних вимог.

Оскільки приписами ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, то у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 24587,74 грн. та 3% річних у розмірі 5869,86 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача вищенаведених сум основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, судом також було досліджено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2011 у справі № 44/258-б введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, відповідно до ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції закону станом на момент порушення справи про банкрутство), зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію).

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції закону станом на момент порушення справи про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Оскільки Договір укладено між сторонами (19.04.2017) після запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника (після 09.09.2011), вимоги позивача є поточними, у зв'язку з чим суд визнає правомірним застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній станом на час укладення Договору та на час розгляду справи по суті), згідно з якою дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Відповідач не надав відзив на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, у зв'язку з чим справа вирішувалась за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України. При цьому судом враховано приписи частини 4 наведеної статті ГПК України, згідно яких якщо відзив (а в спірному випадку відзив не подано взагалі) не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) основного боргу, тоді як в іншій частині вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 920238,04 грн. основного боргу, 24587,74 грн. інфляційних втрат та 5869,86 грн. 3% річних.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно наведеного позивачем у позовній заяві попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи, позивач зазначив про сплату ним судового збору в сумі 15944,12 грн. (1,5 % від ціни позову у розмірі 1062940,92 грн. згідно позовної заяви).

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи до суду не подав.

Судом враховано, що за подання позову (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) позивач мав сплатити судовий збір в сумі 15760,43 грн. (1,5% від ціни позову у розмірі 1050695,64 грн. згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог), тоді як фактично сплатив 15944,12 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог.

Відповідне клопотання про повернення суми судового збору в сумі 183,69 грн. позивачем до суду не подано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, ч. 9 ст. 129 ГПК України передбачено, зокрема, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову, судовий збір у розмірі 15760,43 грн. (який відповідає 1,5% від ціни позову згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, повністю покладається на відповідача, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір у даній справі, враховуючи при цьому, що сплата суми заборгованості в розмірі 100000,00 грн. (в частині вимог про стягнення якої закрито провадження у справі) здійснена відповідачем після закриття підготовчого провадження.

Керуючись ст.ст. 14, 73, 74, 76-80, 86, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) основного боргу.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, м. Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 11-А; ідентифікаційний код 33096517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожник" (08800, Київська область, Миронівський район, місто Миронівка, вулиця Корсунська, будинок 10; ідентифікаційний код 19425966) 920238,04 грн. (дев'ятсот двадцять тисяч двісті тридцять вісім гривень 04 коп.) основного боргу, 24587,74 грн. (двадцять чотири тисячі п'ятсот вісімдесят сім гривень 74 коп.) інфляційних втрат, 5869,86 грн. (п'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень 86 коп.) 3% річних, 15760,44 грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот шістдесят гривень 44 коп.) судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 12.06.2018

Суддя Гумега О.В.