ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р.Справа № 922/878/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківського національного медичного університету, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 148707,04 грн.
за участю :

позивача - Зінов'євої О.М., довіреність № 154 від 23.11.2017;

відповідача - Донського Д.Б., довіреність № 2 від 03.01.2018 року;

вільного слухача - Токарєвої М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний медичний університет (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім" (відповідача), в якій просить суд стягнути з останнього неустойку за користування державним майном в сумі 121931,90 грн., неустойку за опалення в сумі 21017,24 грн., неустойку за водовідведення в сумі 45,91 грн., неустойку по відшкодуванню експлуатаційних витрат в сумі 376,55 грн., неустойку за земельний податок в сумі 3137,80 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач неправомірно користувався спірними приміщеннями у період з 30.08.2016 року по 31.12.2016 року. Судові витрати позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засіданні на 04.05.2018 року на 11:00 год.

25.04.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 10800), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивач не відноситься до переліку осіб, визначених Законом України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями державного майна та не є орендодавцем - управленою стороною за договором оренди №5936-Н від 13.07.2015 року та відповідно не має права вимагати у відповідача виконання зобов'язання за договором оренди №5936-Н від 13.07.2015 року. Відповідач також вважає, що у відповідача відсутні зобов'язання з передачі нежитлових приміщень позивачу та підстави для стягнення з відповідача неустойки за користування державним майном, що перебуває на балансі ХНМУ, оскільки рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2016 року у справі №922/1469/16 зобов'язано відповідача повернути нежитлові приміщення саме Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області орендодавцеві за договором оренди №5936-Н від 13.07.2015 року, а не позивачу. Крім того, відповідач зауважує, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів понесення витрат з опалення, водовідведення та експлуатаційних витрат. Необґрунтованими також є посилання позивача на лист Держказначейства від 03.05.2007р. №3.4-06/1115-5385, на положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та на п. 2 ст. 530 ЦК України.

07.05.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 12303), в якій зазначив, що TOB "Інверс-Тім", відповідно до п. 3.6. договору оренди №5936-Н від 13.07.2015 року, взяв на себе зобов'язання по перерахуванню 50% орендної плати Харківському національному медичному університету, як Балансоутримувачу, тому твердження відповідача про те, що позивач не є стороною у договорі є нелогічним. Позивач також вважає, що нарахування неустойки за користування майном на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України є законними та обґрунтованими.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 04.05.2018 року до 17.05.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.06.2018 року на 11:50 год.

01.06.2018 року, після закриття підготовчого провадження і призначення розгляду справи по суті, позивач звернувся до суду з клопотанням (вх.№ 15923), в якому просить:

1. Вилучити з матеріалів справи та не приймати до уваги довідку з допущенням помилок про нарахування неустойки TOB "Інверс-Тім" за спожиті комунальні послуги, експлуатаційні витрати та земельний податок з 30.08.2016 року по 31.12.2016 року та долучити до матеріалів справи довідку про нарахування неустойки за користування майном та комунальних послуг TOB "Інверс-Тім" за період з 30.08.2016 року по 31.12.2016 року.

2. Позовні вимоги в частині стягнення коштів заборгованості читати (формулювати) як:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім" на користь Харківського національного медичного університету заборгованість у сумі 146509,40 грн., з яких:

- неустойка за користування державним майном, що знаходиться на балансі ХНМУ - 121931,90 грн.;

- відшкодування витрат за опалення - 21017,24 грн.;

- відшкодування витрат за водовідведення - 45,91 грн.;

- відшкодування експлуатаційних витрат - 376,55 грн.;

- відшкодування земельного податку - 3137,80 грн.

Суд наголошує, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову, зокрема, є стягнення неустойки за опалення, неустойки за водовідведення, неустойки по відшкодуванню експлуатаційних витрат та неустойки за земельний податок.

Отже, зміна формулювання позовних вимог позивачем фактично зводиться до зміни предмету позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вже було зазначено, підготовче провадження закінчено 17.05.2018 року, а клопотання позивачем подано 01.06.2018 року, тобто за межами відповідного процесуального строку.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1 ст. 118 ГПК України).

Частиною 1 статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач зазначає, що клопотання (вх.№ 15923 від 01.06.2018 року) не було заявлене з поважних причин в підготовчому провадженні, оскільки факт допущення технічної описки у бухгалтерській довідці було виявлено після підготовчого провадження та в подальшому звірено з первинною бухгалтерською документацією ХНМУ.

Проте, суд не вважає вказані позивачем обставини поважними, оскільки про існування технічної описки в довідці останній мав дізнатись під час вивчення позовних матеріалів та складання позовної заяви. При цьому, провадження у справі було відкрито 10.04.2018 року, а підготовче провадження закінчено 17.05.2018 року, отже позивач мав більше місяця для зміни предмету позову.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 118 ГПК України).

За таких обставин, суд залишає клопотання позивача (вх.№ 15923 від 01.06.2018 року) без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 04.06.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні 04.06.2018 року підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

13.07.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім" (орендар, відповідач) укладено договір оренди державного майна № 5936-Н (далі - Договір оренди, а.с. 16-22), за умовами якого орендар отримав в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення - кім. з № 1 №23 у підвалі 3-поверхової будівлі з триповерховою надбудовою у центральній частині та двома 4-х поверховими Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань ХНМУ, інв. №10310001, пам'ятка архітектури, реєстровий номер майна - 01896866.1.АААЛБ045 (далі - майно), загальною площею 334,35 кв. м., розміщене за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 6, що перебуває на балансі Харківського національного медичного університету (ідентифікаційний номер 01896866) (балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість оцінки на 13.03.2015 року і становить 1704400,00 грн.

Майно передано в оренду з метою розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Договір оренди укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 13.07.2015 року до 13.06.2018 року (п. 10.1 Договору оренди).

На виконання умов зазначеного договору майно, визначене умовами договору, було передано позивачем відповідачу в оренду згідно з актом приймання-передачі.

Згідно п. 3.1. Договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції ії розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.1995р. №786 (зі змінами), і становила без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2015р. - 14 668,16 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за червень-липень 2015 року.

Пунктом 3.6. Договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у співвідношенні: безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 50 %; на рахунок, визначений балансоутримувачем - у розмірі 50 %.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач, як орендар за Договором оренди має зобов'язання по перерахуванню 50% орендної плати позивачу: Харківському національному медичному університету як балансоутримувачу.

Відповідно до п. 5.12 Договору оренди, відповідач зобов'язався здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг орендарю, з наданням орендодавцю копії цих Договорів.

На виконання п. 5.12. Договору оренди, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім" та Харківським національним медичним університетом було укладено договір №5936-Н/В від 13.07.2015 року (а.с. 23-26) про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2016 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016 року у справі № 922/1469/16, Договір оренди визнано недійсним, припинено зобов'язання за ним на майбутнє, а також зобов'язано відповідача по даній справі звільнити нежитлові приміщення - кімнати з №1 по №23 у підвалі 3-поверхової будівлі з триповерховою надбудовою у центральній частині та двома 4-х поверховими будівлями Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань Харківського медичного університету загальною площею 334,35 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 6 (вартістю 1704400 грн.), та повернути їх Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області.

Як свідчать матеріали справи з метою примусового виконання зазначеного судового рішення щодо зобов'язання відповідача звільнити приміщення, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернулось до Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області з відповідною заявою від 13.10.2016 року № 38-5409.

За зазначеною заявою, державний виконавець відкрив виконавче провадження ВП № 52803225 згідно з постановою від 02.11.2016 року, однак в ході проведення виконавчих дій відповідач систематично ухилявся від свого обов'язку виконати рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2016 року по справі №922/1469/16 та звільнити приміщення, які були предметом оренди за недійсним договором оренди державного майна від 13.07.2015 року № 5936-Н, що в т.ч. підтверджується залученими до матеріалів справи актами державного виконавця, зокрема від 13.01.2017 року, від 13.09.2017 року від 29.09.2017 року, постановами від 15.11.2016 року, та від 30.11.2016 року про притягнення відповідача до відповідальності за невиконання судового рішення у вигляді сплати штрафу, зверненням державного виконавця до правоохоронних органів з приводу вчинення відповідачем кримінального правопорушення, та внесенням останніми до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відповідного повідомлення за фактом перешкоджання виконанню рішення господарського суду Харківської області від 30.06.2016 року по справі № 922/1469/16.

Лише 19.12.2017 року, відповідно до акту державного виконавця (а.с. 93), приміщення було звільнено відповідачем в примусовому порядку.

Таким чином, з 30.08.2016 року до 19.12.2017 року TOB "Інверс-Тім" користувалось спірними приміщеннями без належних правових підстав.

Позивач вважає, що у TOB "Інверс-Тім" перед Харківським національним медичним університетом, як балансоутримувачем, утворилась заборгованість з неустойки за користування державним майном, що перебуває на балансі ХНМУ, неустойки за спожиті комунальні послуги, неустойки по відшкодуванню експлуатаційних витрат та неустойки за земельний податок у період з 30.08.2016 року по 31.12.2016 року на загальну суму 146509,40 грн.

13 лютого 2018 року листом № 408/03-12 (а.с. 96) позивач звернувся до відповідача із вимогою негайно сплатити заборгованість на загальну суму 146509,40 грн.

Проте, відповідач ніяким чином на вказану вимогу не відреагував, заборгованість не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач, зокрема, просить стягнути з відповідача за період з 30.08.2016 року по 31.12.2016 року неустойку в сумі 121931,90 грн., нараховану відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, законодавець визначив, що вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення має право саме наймодавець.

Відповідно до умов Договору оренди, наймодавцем (орендодавцем) за спірним договором є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, а не Харківський національний медичний університет (позивач).

Отже, саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Також суд відзначає, що стаття 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" містить вичерпний перелік осіб, які можуть виступати орендодавцями державного та комунального майна.

Оскільки позивач не відноситься до переліку осіб, визначених Законом України "Про оренду державного та комунального майна", які можуть бути орендодавцями державного майна та не є орендодавцем - управленою стороною за Договором оренди то, відповідно не має права вимагати у відповідача виконання зобов'язання за вказаним договором.

Вищевикладене також підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2016 року у справі № 922/1469/16, яким було зобов'язано відповідача повернути спірні приміщення саме Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області, а не позивачу у даній справі.

Враховуючи викладене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки за користування державним майном в сумі 121931,90 грн. незаконною та відмовляє в її задоволенні.

Щодо вимог про стягнення неустойки за опалення в сумі 21017,24 грн., неустойки за водовідведення в сумі 45,91 грн., неустойки по відшкодуванню експлуатаційних витрат в сумі 376,55 грн. та неустойки за земельний податок в сумі 3137,80 грн. за період з 30.08.2016 року по 31.12.2016 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Так, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на умови договору №5936-Н/В від 13.07.2015 року, в п. 2.2.3. якого закріплено, що орендар зобов'язаний не пізніше 10 днів після одержання від балансоутримувача рахунків вносити на його розрахунковий рахунок кошти на відшкодування: плати за землю, експлуатаційних витрат та комунальних (теплопостачання зливові стічні води) витрат.

Відповідно до п. 5.1. договору №5936-Н/В від 13.07.2015 року, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. При несвоєчасному внесені плати, орендар сплачує пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

В той же час, в п. 6.1. договору №5936-Н/В від 13.07.2015 року зазначено, що цей договір діє з 13 липня 2015 року і не довше ніж Договір оренди № 5936-Н від 13 липня 2015 року, а в частині виконання зобов'язань щодо здійснення розрахунків - до повного їх виконання.

Таким чином, припинення дії договору №5936-Н/В від 13.07.2015 року пов'язується з припиненням дії Договору оренди, який рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2016 року у справі № 922/1469/16 визнано недійсним.

Вказане рішення набрало законної сили 29.08.2016 року, отже саме з цього моменту Договір оренди а, отже і договір №5936-Н/В від 13.07.2015 року припинили свою дію.

Враховуючи викладене, нарахування неустойки на підставі умов договору №5936-Н/В від 13.07.2015 року з 29.08.2016 року є незаконними, оскільки вказаний договір припинив свою дію.

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача неустойки за опалення в сумі 21017,24 грн., неустойки за водовідведення в сумі 45,91 грн., неустойки по відшкодуванню експлуатаційних витрат в сумі 376,55 грн. та неустойки за земельний податок в сумі 3137,80 грн. за період з 30.08.2016 р. по 31.12.2016 року підлягають відхиленню.

Суд звертає увагу, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача у правовідносинах, що склались між сторонами спору, є стягнення збитків.

При цьому, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. В той же час, складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та об'єкт правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Проте, суд, встановивши, що належним способом захисту порушеного права позивача у правовідносинах, що склались між сторонами спору, є стягнення збитків, позбавлений можливості розглянути спір, змінивши предмет та підстави позову, оскільки це призведе до порушення основоположних принципів господарського судочинства, зокрема таких, як рівність учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, у т.ч. щодо права відповідача спростувати докази, які мають значення для встановлення елементів правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16.03.2018 у справі №922/2661/16.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 509, 525, 525, 530, 610-611, ч. 1 ст. 759, ч. 5 ст. 762, ст. 785 Цивільного кодексу України; ст. 173, ч. 1 ст. 174, ст. 232 Господарського кодексу України; та керуючись ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.06.2018 року.

Суддя О.В. Смірнова