КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. Справа№ 925/1161/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

Секретар судового засідання: Камінська Т.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 24.05.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.01.2018 (повний текст рішення складено 28.02.2018)

у справі № 925/1161/17 (суддя Грачов В.М.)

За позовом Заступника керівника Черкаської районної місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської районної державної адміністрації

До 1) Софіївської сільської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар"

про визнання правочину удаваним і зобов'язання звільнити землю

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської районної державної адміністрації (далі - позивач) до Софіївської сільської ради (далі - відповідач-1) і товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" (далі - відповідач-2), в якому просив суд:

визнати договір про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року, укладений між Софіївською сільською радою () та товариством з обмеженою відповідальністю "Паномар" () про передачу в користування земельної ділянки загальною площею 112,0897 га ріллі не успадкованих земельних ділянок паїв в кількості 79,5 одиниць в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району - удаваним правочином;

зобов'язати звільнити земельні ділянки загальною площею 112,0897 га ріллі не успадкованих земельних ділянок паїв в кількості 79,5 одиниць з нормативно-грошовою оцінкою 3 734 293,87 грн., розташованих в адміністративних межах в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту, які перебувають у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Паномар" () без правовстановлюючих документів, повернувши їх у користування Черкаської районної державної адміністрації () до моменту встановлення правонаступників на земельні частки (паї);

відшкодувати понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 3200 грн.

Позов мотивований тим, що відповідачами, Софіївською сільською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю "Пономар", договір про відшкодування плати за землю №2 укладений із порушенням вимог земельного законодавства.

Під час його укладення сторони намагалися приховати зміст та наслідки іншого правочину - договору оренди земельних ділянок. В зв'язку з цим прокурор просив визнати зазначений договір удаваним.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 31.01.2018, повний текст якого підписаний 28.02.2018, у справі № 925/1161/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано удаваним правочином договір про відшкодування плати за землю № 2, укладений 16.02.2017 року Софіївською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паномар" про передачу в користування земельної ділянки загальною площею 112,0897 га ріллі в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Паномар" звільнити земельні ділянки, отримані у користування на підставі договору про відшкодування плати за землю № 2, укладеного 16.02.2017 року Софіївською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паномар".

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар", на користь прокуратури Черкаської області, судові витрати у розмірі 3 200,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пономар" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 31.01.2018 у справі № 925/1161/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт, наголосив що судом першої інстанції було невірно трактовано поняття не витребувані (нерозподілені) земельні ділянки та неуспадковані земельні ділянки, що призвело до їх поєднання в одному понятті та прийняття необєктивного рішення, чим було порушено ст. 86 ГПК України.

Оскільки предметом укладеного між Софіївською сільською радою та ТОВ "Пономар" договору відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 є не успадковані земельні ділянки, то розпорядником спірних земель є саме Софіївська сільська рада, що жодним чином на думку апелянта не порушує інтереси держави, а Черкаська місцева прокуратура не може бути суб'єктом судового процесу по даній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скарго ТОВ "Пономар" та призначено справу до розгляду на 24.04.2018.

В судове засідання, призначене на 24.04.2018, представники позивача та відповідача 1 не з'явилися.

В судовому засіданні 24.04.2018 постало питання про необхідність відкладення розгляду апеляційної скарги ТОВ "Пономар", у зв'язку із неявкою уповноважених представників позивача та відповідача 1.

Прокурор та представник ТОВ "Пономар" не заперечували проти відкладення розгляду апеляційних скарг.

24.04.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокуратура заперечувала проти доводів апеляційної скарги просила апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 відкладено розгляд апеляційної скарги на 22.05.2018.

В судовому засіданні 24.05.2018 прокурор, надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар", просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 24.05.2018 представник відповідача-2, надав пояснення по суті спору, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.01.2018 у справі № 925/1161/17 та просив рішення Господарського суду Черкаської області від 31.01.2018 скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання, призначене на 24.05.2018, повноважні представники Черкаської районної державної адміністрації та Софіївської сільської ради не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників Черкаської районної державної адміністрації та Софіївської сільської ради, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2017 Софіївською сільською радою в особі сільського голови Мороза О.Я., з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пономар" в особі директора Якименка С.В. було укладено Договір про відшкодування плати за землю № 2.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Договору ТОВ "Пономар" користується земельною ділянкою загальною площею 112,0897 га - рілля (не успадковані земельні ділянки (паї) в кількості 79,5 паїв), розташованою в адміністративних межах Софіївської сільської ради, протягом року сплачує кошти в розмірі 168 043,22 грн. за період фактичного землекористування з 01.01.2017 по 31.12.2017 року, нормативно-грошова оцінка земельних ділянок станом на 01.01.2017 становить 3 734 293, 87 грн.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору, ТОВ "Пономар" зобов'язана щомісячно, з дати підписання договору сплачувати за фактичне користування землею в розмірі 14003,60 грн. щомісячно. Договір діє протягом 12 місяців з дати його укладання, за умови повної сплати суми зазначеної в п. 1.1. Договору.

Розділом 4 Договору сторони визначено підстави зміни умов договору і припинення його дії.

Згідно із пунктом 4.3. Договору, дія договору припиняється у разі державної реєстрації документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, що є предметом цього договору.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. розділу 5 Договору ТОВ "Пономар" зобов'язана в період дії договору оформити право користування земельною ділянкою в порядку, встановленому діючим земельним законодавством, в разі невиконання вимог п. 5.2. договору, на наступний рік дія договору не продовжується.

Згідно із розрахунком плати розмір плати за фактичне використання 112,0897 га земель становить 4,5 % від суми її нормативно-грошової оцінки, що становить 168 043,22 грн. за весь період використання, або 14 003,60 грн. щомісяця.

Зі змісту акта перевірки № 117-ДК/117/АП/09/01-17 від 10.07.2017 і повідомлення ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 10.07.2017 №10-23-042-522/90-17 вбачається, що на вимогу Черкаської місцевої прокуратури державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденком В.І., за участі сільського голови Софіївської сільської ради Мороза О.Я., проведена виїзна перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району. Перевіркою встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в тому числі площею 112,0897 га - не успадкованих земельних ділянок (паїв), які розташовані в адміністративних межах Софіївської сільської ради, за межами населеного пункту, фактично використовуються суб'єктом господарювання ТОВ "Пономар" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017. Виявлене перевіряючим кваліфіковане як порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України, що полягає в самовільному зайнятті земельних ділянок.

З наявної в матеріалах справи бухгалтерської довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар", поданої ним суду, вбачається, що на підставі договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 відповідач-2 здійснює фактичне користування земельними ділянками, які є об'єктом цього договору, за користування землею станом на 01.10.2017 за терміном, що настав, сплатив орендної плати в дохід сільської ради за січень-серпень 112028,83 грн., єдиного сільськогосподарського податку в бюджет держави 6140,90 грн.

Розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації від 23.12.2003 року № 457: 1. затверджено остаточну вартість земельної частки (паю) та її розмір 1,38 в умовних кадастрових гектарах по колишньому КСП ім. Шевченка в адмінмежах Софіївської сільської ради; 2. затверджено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) власникам сертифікатів колишнього КСП ім. Шевченка; 3. запропоновано ДП "Черкський НДтаП інститут землеустрою" оформити бланки державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно додатку; 4. власникам земельних часток (паїв) в місячний термін після отримання державних актів переукласти з сільськогосподарськими товаровиробниками договора оренди на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства. Додатком до розпорядження Черкаської РДА від 23.12.2003 року № 457 є Список громадян, яким передано у власність земельні ділянки в межах Софіївської сільської ради, який складається із 736 осіб. До цього Списку входять особи, зазначені у Переліку громадян та відповідних неуспадкованих земельних ділянок (паїв) в адміністративних межах Софіївської сільської ради станом на 01.01.2016, які є об'єктом оспореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.09.2016 року у справі № 707/1821/16-ц, провадження № 2/707/1017/16 визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 1,1844 га в межах Софіївської сільської ради у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 зареєстровані 22.09.2016 року в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.11.2014 року у справі № 707/2378/14-ц, провадження № 2/707/1126/14 визнано за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 право власності на земельні ділянки площею 1,39 га і 1,40 га в межах Софіївської сільської ради, які належали ОСОБА_9, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 від 27.07.2007 і НОМЕР_2 від 16.09.2004.

Зі змісту Державних актів на право власності на земельні ділянки НОМЕР_3 від 16.09.2004, НОМЕР_4 від 16.09.2004 вбачається, що на підставі розпорядження Черкаської РДА від 23.12.2003 року № 457 ОСОБА_10 і ОСОБА_11, відповідно, є власниками земельних ділянок в межах Софіївської сільської ради.

Земельні ділянки, право власності на які оформлено ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, включені до Списку громадян, яким передано у власність земельні ділянки в межах Софіївської сільської ради (Додаток до розпорядження Черкаської РДА від 23.12.2003 року № 457) і Переліку громадян та відповідних неуспадкованих земельних ділянок (паїв) в адміністративних межах Софіївської сільської ради станом на 01.01.2016, які є об'єктом оспореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017.

31.10.2016 розпорядженнями Черкаської районної державної адміністрації № 310 надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю "Пономар" на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі неуспадкованих земельних ділянок (паїв) загальною площею 121,1197 га в оренду терміном на 15 років (до настання реєстрації їх власниками права власності на земельні ділянки) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва що розташовані в адмінмежах Софіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а від 06.09.2017 № 306, 23.10.2017 № 373, 27.10.2017 № 382 затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Пономар" земельні ділянки в оренду за заявами останнього. Об'єктом оренди є ті ж земельні ділянки, які є об'єктом користування оспореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017.

Предметом спору у даній справі, є вимога прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Черкської районної державної адміністрації у Черкаській області про визнання удаваним правочином договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017, укладеного відповідачами, та у зв'язку з цим, зобов'язання ТОВ "Пономар" повернути у відання держави земельну ділянку, яка є об'єктом цього договору.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Частинами 1, 2, 3, 4 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1, 2 пунктів 2, 4, 10 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Більше того, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-1044цс16 від 01.06.2016, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною 1 статті 235 ЦК України удаваним правочином є такий правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Як вбачається із умов договору про відшкодування плати на землю № 2 від 16.02.2017 предметом договору є передача в строкове оплатне користування не успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Статтею 1 ЗУ "Про оренду землі", оренда землі-це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 ЗУ "Про оренду землі", договір оренди землі-це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В даному випадку такий спосіб захисту як визнання правочину удаваним не передбачений статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України.

Згідно із частиною 2 статті 20 ГК України надано можливість на захист свого порушеного права крім вищезазначеного у цій статті іншими способами передбаченими законом.

З цього приводу Заступником керівника Черкаської районної прокуратури у своєму позові будь-яких доводів не наводить.

Фактично прокурор у позові просить встановити факт удаваності правочину, тоді як стаття 20 ГПК України не передбачає такого способу захисту як встановлення факту.

Частиною 2 статті 235 ЦК України визначено, що якщо буде встановлено що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто, удаваність правочину полягає у тому, що сторони вчиняють правочин, який насправді не спрямований на настання тих наслідків, які ним обумовлені, а лише приховує інший правочин, який сторони насправді вчинили. Відповідно, в дійсності між сторонами виникають не ті правовідносини, які обумовлені вчиненим ними правочином (удаваним), а правовідносини, виникнення яких обумовлено приховуваним правочином. Законодавець прямо не передбачає нікчемність або оспорюваність удаваного правочину.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, та вирішити спір на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

В свою чергу, якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону суд, ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Колегія вважає, що позов заявлений Заступником керівника Черкаської районної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської районної державної адміністрації не містить мотивації з цього приводу, а також те які саме дії повинен вчинити суд на підставі зазначеної правової норми.

Крім цього, на думку колегії для визнання правочину удаваним необхідно встановити умисел сторін на приховання іншого правочину.

З цього приводу колегія зазначає, що доказів наявності такого умислу позов не містить, при цьому колегією суддів враховано, що позивач має правову позицію щодо аргументації укладення такого договору.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України рав і свобод та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, позивачем, який заявив позов про визнання оспорюваного договору удаваним, невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки задоволення даного позову жодним чином не призведе до відновлення його порушеного права, а тому рішення суду першої інстанції про задоволення позову та визнання удаваним правочином договору про відшкодування плати за землю № 2, укладений 16.02.2017 Софіївською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паномар" про передачу в користування земельної ділянки загальною площею 112,0897 га ріллі в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Паномар" звільнити земельні ділянки, отримані у користування на підставі договору про відшкодування плати заземлю №2, укладеного 16.02.2017 Софіївською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паномар" є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, всупереч вимог ГПК України не було всебічно та повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішення господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об'єктивно з'ясовано обставини справи. При цьому, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 31.01.2018 року -скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на прокуратуру.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 31.01.2018 року у справі № 925/1161/17 скасувати повністю.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на прокуратуру Черкаської області (18015, м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 60,р/р 3751 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, за кодом класифікації видатків бюджету 2800).

5. Стягнути з Прокуратури Черкаської області (18015, м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 60,р/р 3751 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, за кодом класифікації видатків бюджету 2800) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" (19035, Черкаська обл., Канівський р-н, с. Межиріч, вул. Канівська, 4/22, ) 4800,00 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції. Видати наказ.

6. Видачу наказів по справі № 925/1161/17 доручити Господарському суду Черкаської області.

7. Матеріали справи № 925/1161/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено та підписано 29.05.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська