ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року справа № 925/360/18 м. Черкаси

За позовом приватного підприємства "Будпостач"

до фізичної особи - підприємця Шевченка Володимира Федоровича

про стягнення 127349 грн.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Сиволовська О.І.

Представники сторін:

від позивача: не явилися;

від відповідача: особисто Шевченко В.Ф.

Приватне підприємство "Будпостач" (далі також - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Шевченка Володимира Федоровича (далі також - відповідач) про стягнення 127349 грн., у тому числі: 97000 грн. основної суми боргу за поставлений товар, 5107 грн.78 коп. пені, 19404 грн. 22 коп. штрафу, 863 грн. 54 коп., інфляційних нарахувань і 4974 грн. 23 коп. 30% річних.

Також позивач у позовній заяві просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачену останнім суму судового збору.

Позовна заява також містить клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за укладеними між сторонами договорами поставки від 07.12.2017 №NK/3508 та від 28.12.2017 № NK/3857 щодо оплати поставленого позивачем на виконання цих договорів за видатковими накладними від 07.12.2017 №774045 і від 28.12.2017 №824320 товару.

Ухвалою від 16.04.2018 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву позивача до розгляду, відкрив провадження у справі, задовольнив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження і призначив її до розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 09 год. 00 хв. 10.05.2018 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

2 травня 2018 року до господарського суду надійшла заява позивача від 24.04.2018 №1207/Юр про розгляд справи без участі позивача.

10 травня 2018 року відповідач подав до господарського суду відзив на позов, яким повідомив про оплату ним частини стягуваної суми заборгованості і про намір погасити решту суми заборгованості до кінця травня 2018 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.05.2018, господарський суд за усним клопотанням відповідача оголосив перерву до 09 год. 00 хв. 11 травня 2018 року для надання йому можливості подати до господарського суду докази на підтвердження часткової оплати стягуваної суми заборгованості.

Ухвалою від 11.05.2018 Господарський суд Черкаської області оголосив перерву в судовому засіданні до 12 год. 00 хв. 31.05.2018 у приміщенні Господарського суду Черкаської області, про що повідомив відповідача під розписку, а позивача ухвалою від 11.05.2018.

У судовому засіданні, яке відбулося 31.05.20148 за участю відповідача, господарський суд розглянув справу по суті і оголосив вступну і резолютивну частини прийнятого ним у нарадчій кімнаті рішення.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2017 року та 28 грудня 2017 року позивач, як постачальник, і відповідач, як покупець, уклали між собою відповідно договір поставки №K/3508 (далі - договір від 07.12.2017) та договір поставки №K/3857 (далі - договір від 28.12.2017).

Згідно з п. 1.1 договорів від 07.12.2017 та від 28.12.2017 постачальник зобов'язався на умовах вказаних у цих договорах, поставляти з передачею у власність покупцю за окремими замовленнями (заявками) останнього товар, а покупець зобов'язався приймати замовлений ним товар та своєчасно оплачувати його вартість постачальнику згідно з умовами цього договору.

У п. 1.2 договорів від 07.12.2017 та від 28.12.2017 його сторони передбачили, що найменування, асортимент та ціна товару погоджується сторонами шляхом підписання відповідних накладних чи інших додатків та документів, які є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 4.3 договорів від 07.12.2017 і від 28.12.2017 товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання повноваженими представниками сторін накладних.

Пунктом 7.2 договору від 07.12.2017 встановлено, що покупець повинен оплатити поставлений товар не пізніше 60 днів з дати поставки товару постачальником, або у інший строк, який вказаний у відповідній видатковій накладній. Датою поставки вважається дата фактичного отримання товару покупцем та підпису відповідних накладних.

Пунктом п. 7.2 договору від 28.12.2017 встановлено, що покупець повинен оплатити поставлений товар не пізніше 30 днів з дати поставки товару постачальником, або у інший строк, який вказаний у відповідній видатковій накладній. Датою поставки вважається дата фактичного отримання товару покупцем та підпису відповідних накладних.

Згідно з п. 7.3 договорів від 07.12.2017 та від 28.12.2017 оплата здійснюється покупцем на підставі даних договорів. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказати номер і дату рахунку-фактури, виписаної постачальником на оплату поставленої партії товару.

У п. 8.1 договорів від 07.12.2017 та від 28.12.2017 їх сторони передбачили, що покупець у разі порушення ним грошового зобов'язання - прострочення оплати вартості товару, отриманого за цими договорами, зобов'язаний сплатити постачальнику, за письмовою вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості своєчасно не оплаченого товару за кожен день прострочення оплати, а також 30% річних (відповідно до ст. 625 ЦК України) з суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки платежу. У випадку порушення грошового зобов'язання більш ніж на 15 банківських днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмір 20 % від суми боргу.

На виконання договору від 07.12.2017 позивач за видатковою накладною від 07.12.2017 №774045 передав відповідачу, а останній прийняв товар на суму 64353 грн. 02 коп. з урахуванням податку на додану вартість.

На виконання договору від 28.12.2017 позивач за видатковою накладною від 28.12.2017 №824320 передав відповідачу, а останній прийняв товар на суму 38404 грн. 22 коп. з урахуванням податку на додану вартість.

Згідно з умовами п. 7.2 договору від 07.12.2017 останній день 60-денного строку оплати поставленого за видатковою накладною від 07.12.2017 №774045 товару на суму 64353 грн. 02 коп. припадає на робочий день - 05.02.2018. Отож прострочення оплати цього товару починається з 06.02.2018.

Згідно з умовами п. 7.2 договору від 28.12.2017 останній день 30-денного строку оплати поставленого за видатковою накладною товару від 28.12.2017 №824320 товару на суму 38404 грн. 22 коп. припадає на вихідний день - 27.01.2018.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отож в силу ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України останнім днем 30-денного строку оплати поставленого за видатковою накладною товару від 28.12.2017 №824320 товару на суму 38404 грн. 22 коп. є 29.01.2018. Відповідно прострочення оплати цього товару починається з 30.01.2018.

Відповідач свої зобов'язання за договором від 07.12.2017 щодо оплати поставленого за видатковою накладною від 07.12.2017 №774045 товару на суму 64353 грн. 02 коп. виконав у такі строки і у таких сумах:

09.02.2018 у сумі 4353 грн. 02 коп. за платіжним дорученням від 09.02.2018 №6153;

30.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 30.03.2018 №6370;

02.04.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 02.04.2018 №6381;

10.05.2018 у сумі 5000 грн. за платіжним дорученням від 10.05.2018 №6532;

30.05.2018 у сумі 49000 грн. за платіжним дорученням від 30.05.2018 №6643.

Відповідач свої зобов'язання за договором від 28.12.2017 щодо оплати поставленого за видатковою накладною від 28.12.2017 №824320 на суму 38404 грн. 22 коп. виконав у такі строки і у таких сумах:

20.03.2018 у сумі 1404 грн. 22 коп. за платіжним дорученням від 20.03.2018 №6322;

29.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 29.03.2018 №6367;

16.04.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 16.04.2018 №6426;

17.04.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 17.04.2018 №6439;

18.04.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 18.04.2018 №6454;

26.04.2018 у сумі 5000 грн. за платіжним дорученням від 26.04.2018 №6493;

27.04.2018 у сумі 5000 грн. за платіжним дорученням від 27.04.2018 №6505;

03.05.2018 у сумі 5000 грн. за платіжним дорученням від 03.05.2018 №6515;

10.05.2018 у сумі 10000 грн. за платіжним дорученням від 10.05.2018 №6531.

Згідно з календарним штемпелем на конверті, у якому до господарського суду надійшла позовна заява позивача, датою подання останнім позову є 11.04.2018.

Отже, станом на 11.04.2018 - день подання позивачем позову відповідач оплатив позивачу товар:

1) поставлений за видатковою накладною від 07.12.2017 №774045, у сумі 10353 грн. 02 коп., у тому числі:

09.02.2018 у сумі 4353 грн. 02 коп. за платіжним дорученням від 09.02.2018 №6153;

30.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 30.03.2018 №6370;

02.04.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 02.04.2018 №6381;

2) поставлений за видатковою накладною від 28.12.2017 №824320, у сумі 4401 грн. 22 коп., у тому числі:

20.03.2018 у сумі 1404 грн. 22 коп. за платіжним дорученням від 20.03.2018 №6322;

29.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 29.03.2018 №6367.

Решту вартості товару, поставленого за видатковими накладними від 07.12.2017 №774045 і від 28.12.2017 №824320 у сумі 88000 грн. відповідач оплатив позивачу після 11.04.2018, тобто після подання позивачем позову.

Таким чином, відповідач порушив встановлені п. 7.2 договорів від 07.12.2017 та від 28.12.2017 строки оплати поставленого за видатковими накладними від 07.12.2017 №774045 і від 28.12.2017 №824320 товару.

За 54 дні прострочення з 06.02.2018 по 31.03.2018 в оплаті поставленого за договором від 07.12.2017 товару позивач нарахував відповідачу до сплати на суму боргу 60000 грн. передбачені п. 8.1 цього договору: пеню у сумі 2939 грн. 17 коп., 30% річних у сумі 2663 грн. і штраф у сумі 12000 грн., а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування за лютий 2018 року у сумі 443 грн. 57 коп.

За 63 дні прострочення з 28.01.2018 по 31.03.2018 в оплаті поставленого за договором від 28.12.2017 товару позивач нарахував відповідачу до сплати передбачені п. 8.1 цього договору : пеню у сумі 2168 грн. 61 коп., 30% річних у сумі 2311 грн. 23 коп. і штраф у сумі 7680 грн. 84 коп., а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування за січень, лютий 2018 року у сумі 419 грн. 97 коп., у тому числі за січень 2018т року у сумі 74 грн. 33 коп. і за лютий 2018 року у сумі 345 грн. 64 коп.

На день прийняття Господарським судом Черкаської області цього рішення відповідач стягувані суми пені, 30% річних, штрафу та інфляційних нарахувань позивачу не сплатив.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 Цивільного кодексу України неустойку (штраф, пеню) визначає як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає настання, зокрема, таких правових наслідків, встановлених договором або законом, у разі порушення зобов'язання, як припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, господарський суд прийшов до таких висновків.

Відповідач в порушення зобов'язань, що виникли з договорів від 07.12.2017 і від 28.12.2017, виконав грошові зобов'язання щодо оплати поставленого йому позивачем товару з порушенням встановлених цими договорами строків і тим самим порушив права позивача на своєчасне одержання плати за поставлені ним відповідачу товари.

Позивач станом на 11.04.2018 - день подання ним позову безпідставно включив до стягуваної суми боргу за поставлений товар 9000 грн. уже сплачених йому відповідачем коштів, у тому числі: 29.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 29.03.2018 №6367; 30.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 30.03.2018 №6370 і 02.04.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 02.04.2018 №6381, що є підставою для відмови позивачу у позові у цій частині позовних вимог.

Сплата відповідачем решти стягуваної суми боргу за поставлений товар у розмірі 88000 грн. після подання позивачем позову означає про відсутність на день прийняття господарським судом цього рішення предмету спору щодо стягнення цієї суми боргу, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України є підставою для закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог.

Позивач в порядку захисту свого порушеного права на своєчасне одержання плати за поставлений товар вправі вимагати стягнення з відповідача на свою користь передбачених п. 8.1 договорів від 07.12.2017 і від 28.12.2017 пені, 30% річних і штрафу, а також передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань.

У розрахунку стягуваних сум пені та 30% річних позивач безпідставно не врахував такі здійснені відповідачем платежі: 30.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 30.03.2018 №6370 в оплату товару, поставленого за видатковою накладною від 07.12.2017 №774045, і 29.03.2018 у сумі 3000 грн. за платіжним дорученням від 29.03.2018 №6367 в оплату товару, поставленого за видатковою накладною від 28.12.2017 №824320.

З урахуванням вказаних у попередньому абзаці платежів та правильно визначеного початку прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною від 28.12.2017 №824320, позивач за період прострочення оплати товару включно по 31.03.2018 має право на стягнення з відповідача пені у сумі 5026 грн. 47 коп. та 30% річних у сумі 4562 грн. 31 коп., у тому числі:

- за договором від 07.12.2017 - 2933 грн. 59 коп. пені та 2658 грн. 08 коп. 30% річних, нарахованих за 52 дні прострочення з 06.02.2018 по 29.03.2018 на суму боргу 60000 грн. і за 2 дні прострочення з 30.03.2018 по 31.03.2018 на суму боргу 57000 грн.;

- за договором від 28.12.2017 - 2092 грн. 88 коп. пені та 1904 грн. 23 коп. 30% річних, нарахованих за 49 день прострочення з 30.01.2018 по 19.03.2018 на суму боргу 38404 грн. 22 коп., за 9 днів прострочення з 20.03.2018 по 28.03.2018 на суму боргу 37000 грн. і за 3 дні прострочення з 29.03.2018 по 31.03.2018 на суму боргу 34000 грн.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.2 своєї постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", роз'яснив, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

З урахуванням рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р, позивач безпідставно нарахував відповідачу до сплати за січень 2018 року 74 грн. 33 коп. інфляційних нарахувань за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною від 28.12.2017 №824320, оскільки у цьому місяці прострочення оплати мало місце лише протягом 2 днів - 30.01.2018 і 31.01.2018.

Решту стягуваних сум інфляційних нарахувань та штрафу позивач нарахував у відповідності з умовами договорів від 07.12.2017 і від 28.12.2017, фактичними обставинами їх виконання сторонами та вимогами чинного законодавства, тобто нарахував правильно.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише у частині стягнення з відповідача на користь позивача 5026 грн. 47 коп. пені, 4562 грн. 31 коп. 30% річних, 789 грн. 21 коп. інфляційних нарахувань та 19404 грн. 22 коп. штрафу.

Позивач за платіжним дорученням від 04.04.2018 №20114 сплатив за подання позову 1940 грн. 24 коп. судового збору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підляєють відшкодуванню за рахунок відповідача 446 грн. 73 коп. витрат на сплату судового збору.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Наразі позивач клопотання про повернення сплаченого ним судового збору, що припадає на вимоги, за якими провадження у справі підлягає закриттю, до господарського суду не заявляв, тому це питання при прийнятті цього рішення господарським судом не розглядалося і не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Шевченка Володимира Федоровича (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь приватного підприємства "Будпостач" (вул. Магнітогорська, буд.1, к. 208, м. Київ, 02094, ) - 5026 грн. 47 коп. пені, 4562 грн. 31 коп. 30% річних, 789 грн. 21 коп. інфляційних нарахувань, 19404 грн. 22 коп. штрафу та 446 грн. 73 коп. витрат на сплату судового збору.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 88000 грн. основної суми боргу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 08.06.2018.

СУДДЯ М.В. Дорошенко