ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. Справа № 922/5787/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивач - Левченко М.В., посвідчення №090 від 21.05.14р., довіреність від 07.09.17р.

1-й відповідач - Пелепецький В.Д., довіреність від 19.04.18 р.

2-й відповідач - не з'явився;

3-й відповідач - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" (вх. 2973Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Хотенець П.В., суддя Лаврова Л.С., суддя Аюпова Р.М., повний текст складено 19.09.2017 року) по справі №922/5787/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд", м. Київ,

до 1. Публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії", м. Харків ,

2. Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків

3. Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків

про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Коксотрейд" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання припиненим договору поруки від 04 вересня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" та Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ"; визнання припиненими солідарних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року; визнання припиненими солідарних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року; визнання припиненими солідарних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року та визнання припиненими солідарних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року.

11 вересня 2017 року перший відповідач - Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК" звернувся до господарського суду зі зустрічною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" частину заборгованості по процентах за договором про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року в розмірі 31972,54 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року було повернуто зустрічну позовну заяву та додані до неї документи на 36 аркушах Публічному акціонерному товариству "СБЕРБАНК" - без розгляду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Хотенець П.В., суддя Лаврова Л.С., суддя Аюпова Р.М.) позов задоволено повністю. Визнано припиненим договір поруки від 04 вересня 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" та Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ".

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" за договором про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ", що випливали з умов договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" з рішенням суду не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що в порушення норм процесуального права господарський суд необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотань про зупинення провадження у справі, про залучення третіх осіб та доручення доказів. Також посилається на порушення норм матеріального права, оскільки господарський суд не прийняв до уваги факт врегулювання сторонами питання наявності відповідальності поручителів перед банком у разі укладення боржником додаткових угод до кредитного договору у майбутньому. На думку апелянта зміни кредитного договору про запровадження додаткової комісії, яка не є борговою сумою, оскільки сплачена боржником під час підписання додаткової угоди, не збільшують обсягу відповідальності поручителя та не є підставою для припинення поруки. Крім того, погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на можливе збільшення відповідальності внаслідок внесення таких змін в кредитний договір.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. 11080) ТОВ "Коксотрейд" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду просить залишити без змін. Вказує на те, що господарським судом не порушено під час розгляду справи норм процесуального права. Також заперечує проти інших доводів апеляційної скарги. Так, твердження про достатність попередньої згоди поручителя на збільшення обсягу відповідальності згідно договору поруки є безпідставним, оскільки зазначення в договорі поруки про те, що поручитель поручається за належне та своєчасне виконання кредитного договору, включаючи можливі зміни, що можуть бути внесені в майбутньому, не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем у порядку, визначеному цим же договором поруки. Також зазначає, що підставою для припинення поруки є саме зміна умов зобов'язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності, а не факти виконання, невиконання чи неналежного виконання зобов'язань боржником. Сплата відповідачами вказаних комісії не є елементом правового складу, визначеного частиною першою ст. 559 ЦК України, а тому не може братися до уваги при застосуванні судом вказаної норми.

ПАТ "Сбербанк" через канцелярію суду надав клопотання (вх. 11082), в якому просив зупинити провадження у справі №922/5787/14 до розгляду касаційної скарги ПАТ "Сбербанк" Вищим господарським судом України на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 22.09.2017 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 року задоволено клопотання ПАТ "Сбербанк" про зупинення провадження у справі до розгляду касаційної скарги ПАТ "Сбербанк" на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 22.09.2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20.03.2018 року касаційну скаргу ПАТ "Сбербанк" залишено без задоволення. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 22.09.2017 року залишено без змін.

У зв'язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №922/5787/15 ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 р. поновлено провадження по розгляду апеляційної скарги ПАТ "Сбербанк" на рішення господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року по справі №922/5787/15 та призначено розгляд справи на 17.05.2018р. о 12:00 год.

15.05.2018 р. ПАТ "Сбербанк" надав суду пояснення до апеляційної скарги.

У судове засідання 17.05.2018 року відповідачі не з'явились.

Суд апеляційної інстанції, зважаючи на неможливість вирішення спору в даному судовому засіданні, з метою забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, дійшов висновку про оголошення перерви в даному судовому засіданні до 11:30 год. 31.05. 2018 року.

Відповідачі у судове засідання 31.05. 2018 року не з'явились.

З метою повідомлення другого та третього відповідачів про час розгляду апеляційної скарги ухвала суду від 17.05.2018 року направлялась на їх адресу рекомендованою кореспонденцією з поштовим повідомленням.

При цьому, другий та третій відповідачі отримали ухвалу суду від 17.05.2018 р., що підтверджується роздруківками з офіційного Інтернет-сайту ПАТ «УКРПОШТА» та поштовим повідомленням про вручення ухвали суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції вжито всіх заходів на виконання вимог статей 120, 242 ГПК України щодо належного повідомлення другого та третього відповідачів про дату, час та місце судових засідань.

Таким чином, другий та третій відповідачі були обізнані про наявність апеляційного провадження у даній справі, дату, час та місце розгляду справи, однак не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

04 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" кредиту у розмірі 7280000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року, та договір про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" кредиту у розмірі 10874000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункту 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року.

Також 04 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ" були укладені договори про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ТЕРМОЛАЙФ" кредиту у розмірі 30980000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року (пункт 1.4), та № 31-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ТЕРМОЛАЙФ" кредиту у розмірі 1000000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року.

04 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК", першим відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" (позивачем) було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручився за виконання Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (другим відповідачем) та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ" (третім відповідачем) їх кредитних зобов'язань перед першим відповідачем за договорами про відкриття кредитної лінії (далі- Кредитними договорами): № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі - Кредитним договором-1), укладеним між першим відповідачем та другим відповідачем; № 27-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі - Кредитним договором-2), укладеним між першим відповідачем та другим відповідачем; № 30-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі - Кредитним договором-3), укладеним між першим відповідачем та третім відповідачем; № 31-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі - Кредитним договором-4) укладеним між першим відповідачем та третім відповідачем.

Відповідно до умов Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 другий відповідач та третій відповідач зобов'язалися сплачувати першому відповідачу за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому Кредитними договорами. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості. Умовами кредитних договорів передбачено, що процентна ставка, яка застосовується - змінювана процентна ставка. Відповідно до пункту 1.3.2. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 на дату їх укладення розмір змінюваної процентної ставки складав 11,75 % річних. Згідно пункту 1.3.3. Кредитних договорів максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки від розміру змінюваної процентної ставки, визначеного на дату укладення цього договору та зазначеного в пункті 1.3.2. кредитних договорів, складає 8,25 % річних. Таким чином, в разі максимального збільшення змінюваної процентної ставки, максимальний розмір змінюваної процентної ставки за кредитними договорами буде дорівнювати 20,00 % річних. Відповідно до пункту 1.3.5. Кредитних договорів мінімальний розмір змінюваної процентної ставки становить 11,75 % річних. Детальний порядок визначення розміру процентної ставки визначено в підпунктах 1.3.1. - 1.3.8. кредитних договорів.

Пунктами 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 встановлено змінювану процентну ставку за користуванням кредиту, а підпунктами 1.3.1 - 1.3.8. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 передбачено, що розмір процентної ставки визначається як сума погодженого кредитодавцем та позичальником індексу (базова процентна ставка) та маржі кредитодавця та розраховується за наступною формулою: R=LIBOR6M+M. Де R розмір змінюваної процентної ставки за кредитом у відсотках річних; LIBOR6M (Лондонська міжбанківська ставка пропозиції) базова процентна ставка, яка визначається на підставі даних інформаційних систем Thomson REUTERS та/або BLOMBERG; М - маржа кредитодавця - 11%, яка є незмінною протягом дії Кредитних договорів -1,-2,-3,-4. На дату укладення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 розмір змінюваної процентної ставки становив 11,75% річних (пп.1.3.2 п. 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4), який був зафіксований сторонами як мінімальний розмір змінюваної процентної ставки (пп.1.3.5 пункту 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4). Також сторонами встановлено максимальний розмір змінюваної процентної ставки на рівні 20% річних (пп. 1.3.3. пункту 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4). Сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 погоджено, що зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (пп. 1.3.8 пункту 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4).

Згідно з умовами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 у випадку порушення позичальником будь-якого із зобовязань за Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 змінювана процентна ставка за кредитом збільшується на 2 процентних пункта. Після цього розмір змінюваної процентної ставки розраховується за формулою: R=LIBOR6M+M+2%. Сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 погоджено, що така зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (пункт 6.6 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4).

Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та діють до дати припинення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності Додатків № 1, Кредитні договори -1,-2,-3,-4 діють в частині, що не змінені Додатками № 1 (пункт 9 Додатків № 1).

Пунктами 3 Додатків №1 від 04 вересня 2012 року було передбачено, що в разі, якщо кредитовий оборот Позичальника (другий, третій відповідачі) в Банку (перший відповідач) дорівнює або більше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника, Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом в розмірі, що визначений відповідно до умов кредитного договору, а якщо менше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника - Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом, що будуть розраховані за формулою: R=LIBOR6M+M+2%.

Стаття 2 Договору поруки передбачає забезпечення зобов'язань, які невиконані одним з другого, третього відповідачів та які передбачені Кредитними договорами -1,-2,-3,-4, зокрема, але не обмежуючись зобов'язаннями, переліченими у пункті 2.1.1 статті 2 Договору поруки. При цьому, сторонами Договору поруки погоджено, що лише зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку визначеному пунктами 1.3., 6.6 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та Додатків № 1 до них не потребують внесення змін до Договору поруки.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 553 та ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України на дату укладення Договору поруки (04 вересаня 2012 року) порукою було забезпечено виконання зобов'язань Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4 в повному обсязі.

Пунктом 6.9. Договору поруки встановлено, що він може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін (крім випадків передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

Наведені обставини свідчать про те, що згода позивача (як поручителя) на зміну умов Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, якими збільшувався обсяг відповідальності позивача (як поручителя), відповідно до умов Договору поруки мала надаватися виключно в письмовій формі та у вигляді відповідних змін до Договору поруки.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що письмова згода позивача (як поручителя) у вигляді відповідних змін до Договору поруки надавалася позивач один раз шляхом укладення договору про внесення змін №1 від 30 грудня 2013 року до Договору поруки (далі - Договір про внесення змін №1).

З пунктів 1-6 Договору про внесення змін №1 вбачається, що сторонами внесені зміни та доповнення до пунктів 2.1.1.1-2.1.1.4 статті 2 Договору поруки "Обсяг відповідальності поручителя". З урахуванням вказаних змін відповідальність позивача (як поручителя) перед відповідачем-1 включає зобов'язання, передбачені:

- Кредитним договором-1 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 1 від 22 січня 2013 року, № 2 від 27 березня 2013 року, № 3 від 30 грудня 2013 року;

- Кредитним договором-2 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 5 від 22 січня 2013 року, №6 від 27 березня 2013 року, № 40 від 30 грудня 2013 року;

-Кредитним договором-3, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 1 від 22 січня 2013 року, № 2 від 27 березня 2013 рку, №3 від 19 квітня 2013 року, №4 від 30 грудня 2013 року до договору про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/бб/ЮО від 04 вересня 2012 року, зокрема, але не обмежуючись;

-Кредитним договором-4, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 12 від 22 січня 2013 року, №15 від 27 березня 2013 року, №16 від 19 квітня 2013 року, №22 від 30 грудня 2013 року.

Однак, зміни до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, що призводять до збільшення обсягу відповідальності позивача (як поручителя), також вносилися відповідачами- 1,2,3 без згоди позивача (як поручителя) та повідомлення його про такі зміни, і відповідно без належним чином оформленої згоди останнього.

Письмова згода позивачем не надавалась на укладення першим, другим та третім відповідачами, 20 січня 2015 року договорів про внесення змін до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (далі - Договори про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року), а саме: договору про внесення змін № 8 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-1; договору про внесення змін № 89 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-2; договору про внесення змін № 9 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-3; договору про внесення змін № 29 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-4.

Згідно вказаних Договорів про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року відповідачами були змінені Додатки №1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 "Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору".

На відміну від Додатків №1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 "Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору", що діяли на дату укладення Договору поруки, вищевказаними Договорів про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року зазначені Додатки №1 було доповнено додатковими підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, а також введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4.

Зазначенні нові умови встановили таку додаткову підставу для застосування звичайної та підвищеної процентної ставки за кредитами та дострокового погашення заборгованості за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4, як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах. До укладення першим, другим та третім відповідачами, Договори про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року такі умови були передбачені у випадку невиконання лише позичальником показників його кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах.

Так, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року:

1) викладено пункти 3 Додатків №1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 в нових редакціях, відповідно до яких:

-порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки, що визначається за формулою: R=LIBOR6M+M. був доповнений положеннями згідно яких, застосування визначеного таким чином розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній (другий, третій відповідачі) певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов; кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

-умови про застосування підвищеного розміру процентної ставки за кредитом, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M)+ 2 % було доповнено такою додатковою підставою як недотримання групою компаній (відповідачі-2,3) показників їх кредитового обороту в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

2) викладені пункти 3.4. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 в нових редакціях, відповідно до яких: введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4: другий та третій відповідачі за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4 зобов'язалися з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року щоквартально забезпечити проведення виручки від проведення реалізації товарів за рахунками в установі першого відповідача, у розмірі не менш - 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті; та 80% від загального кредитового обороту вказаної групи компаній у національній валюти. У випадку невиконання другим та третім відповідачами вказаного зобов'язання процентна ставка за кредитами встановлюється на 2 процентних пункту вище діючої за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4. У випадку невиконання другим, третім відповідачами (позичальниками) вказаних зобов'язань першим відповідач також має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитами, наданими за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4.

Таким чином, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року першим, другим, третім відповідачами без згоди позивача (як поручителя) були внесені зміни до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 які призвели до збільшення його відповідальності, що виявилося у встановленні додаткової підстави для застосування підвищеної на 2 (два) відсотки процентної ставки за кредитами, а також у встановленні додаткової підстави для дострокового погашення заборгованості за кредитами.

На заперечення доводів позивача перший відповідач навів свої доводи стосовно того, що відповідно до пп.2.1.1.1, пп.2.1.1.2, пп.2.1.1.3, пп.2.1.1.4 Договору поруки, сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в пункті 1.3.8., пункті 6.6 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору, та така зміна є погодженою поручителем, при цьому пп.1.3.3. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 встановлені та визначені, як "Максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки", так і "Максимальний розмір змінюваної процентної ставки" (20% річних), а поручителем в свою чергу підписанням договору поруки надано згоду на можливу зміну процентної ставки до максимального розміру змінюваної процентної ставки, який складає 20% (пп.2.1.1.1., пп.2.1.1.2., пп.2.1.1.3., пп.2.1.1.4., Договору поруки); відповідно до пункту 6.6. умов Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 визначено: "у випадку порушення Позичальником будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цим Договором, змінювальна процентна ставка за користування Кредитом збільшується шляхом збільшення розміру змінювальної процентної ставки на 2 (два) процентних пункти, після чого розмір змінювальної процентної ставки буде розраховуватися за формулою R=(LIBOR 6M+ M) +2% (два процента) річних. Позичальник погоджує зазначену в цьому пункті Договору зміну розміру змінюваної процентної ставки, що не потребує укладання Сторонами додаткової угоди до цього Договору", а отже, можливість збільшення розміру змінювальної процентної ставки на 2 (два) процентних пункти, була визначена умовами основних договорів, тому відсутня необхідність визначати такі умови у додаткових угодах до договорів кредитної лінії та додаткових угодах до договору поруки; тобто, при укладенні договору поруки поручителем надано згоду на забезпечення виконання зобовязань на умовах змінюваної процентної ставки, що відбувається автоматично без укладення будь-яких додаткових договорів у разі її зміни, а також з встановленням умовами договору поруки максимально можливого розміру такої ставки, колегією суддів не приймаються.

Вказані доводи першого відповідача колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Із змісту пункту 1.3. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 вбачається, що Максимальний розмір змінюваної процентної ставки - це встановлене договором обмеження можливого застосування першим відповідачем змінюваної процентної ставки за кредитом, визначеної за формулою R=LIBOR6M+M, на рівні не більше 20 %, оскільки це обмеження складається із розміру змінюваної процентної ставки на дату укладення Договору поруки 11,75 % (обчислений за формулою R=LIBOR6M+M, де М - маржа банку, яка дорівнює 11% річних) та максимального розміру збільшення змінюваної процентної ставки, який встановлено пунктом 1.3.3. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 на рівні 8,25%.

Вказане значення Максимального розміру змінюваної процентної ставки на рівні 20 % не включає в себе підвищення на 2 відсоткові пункти (+2% (два процента) річних) змінюваної процентної ставки, згідно з Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором".

Ці 2% застосовуються як збільшення (арифметична дія "+") змінюваної процентної ставки, зокрема, одного з її різновидів - "Максимального розміру змінюваної процентної ставки".

Таким чином, перший відповідач, у випадку значного зростання вартості кредитних ресурсів на Лондонському міжбанківському ринку, може застосувати Максимальний розмір змінюваної процентної ставки зі значенням 20 % - за формулою R=LIBOR6M+M, а якщо до того ж будуть підстави, визначені Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором", які не залежать від кон'юнктури на Лондонському міжбанківському ринку, відповідач-1 може збільшити її на 2% - за формулою R=(LIBOR 6M+ M) +2% , де LIBOR6M+M = 20%.

Крім того, доводи першого відповідача ніяким чином не спростовують того, що на відміну від Додатків №1 до Основних договорів "Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору", що діяли на дату укладення Договору поруки, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року вказані Додатки №1 було введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4 - недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах. До укладення першим, другим та третім відповідачами Договорів про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року така умова щодо підстав дострокового погашення заборгованості була передбачені у випадку невиконання лише окремо кожним позичальників (другого, третього відповідачів) показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах в установі першого відповідача.

Доводи позивача про те, що порука є припиненою також в звязку з тим, що позивачем не надавалась письмова згода на укладення першим, другим та третім відповідачами договорів про внесення змін до Кредитних договорів-1,-2,-3,-4, якими встановлювалась сплата позичальниками другим та третім відповідачами) додаткових комісій - комісій за управління кредитними лініями, не передбачених Кредитними договорами -1,-2,-3,-4, господарським судом обґрунтовано відхилені, оскільки установлення без згоди поручителів додатковими угодами до кредитних договорів умов щодо сплати додаткових платежів - комісій за пролонгацію кредитних договорів та внесення змін до них, не є підставою для припинення поруки в порядку частини першої статті 559 Цивільного кодексу України, у зв'язку з тим, що комісійна винагорода не вважається борговою сумою, оскільки була сплачена позичальниками (другим, третім відповідачами) під час підписання відповідних додаткових угод, а тому не призводить до збільшення відповідальності поручителів. (правова позиція висловлена в постанові ВСУ від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Крім того, позивач вважав, що Договір поруки та відповідно солідарні зобов'язання позивача за Кредитними договорами-1,-2,-3,-4 припинилися також відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 с. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Верховний Суд України в постанові від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11 зробив висновок про те, що за змістом норм статтей 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Таким чином, в силу ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, поручитель не залишається зобов`язаний в такому випадку навіть на початкових умовах.

Отже, одночасне припинення поруки за ч. 1 та ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України є можливим лише у випадку одночасного настання обставин, передбачених вказаними нормами, в інакшому випадку до припинення поруки призводить та обставина, яка сталася раніше.

На підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припинилася за Кредитними договорами-1,-2 - з 20 квітня 2015 року, а за Кредитними договорами--3,-4 - з 18 травня 2015 року.

Однак, Договори про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року були укладені першим, другим та третім відповідачами раніше - 20 січня 2015 року, а тому саме з їх укладенням порука припинилася.

У відповідності до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Правову позицію щодо припинення договору поруки у зв'язку із зміною обсягу зобов'язання висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року, згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах ВСУ від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11 та від 18 червня 2012 року у справі № 6-73цс12.

Наведені обставини свідчать про те, що змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Згідно з висновком, викладеним у Постанові ВСУ від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом норм ст.ст. 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки". Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору". Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 Цивільного кодексу України, статті 3 - 5, 11, 15, 31 Цивільного процесуального кодексу України), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (вказані висновки викладені в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11).

Твердження 1-го відповідача в апеляційній скарзі про достатність попередньої згоди поручителя на збільшення обсягу відповідальності згідно договору поруки є безпідставним, оскільки зазначення в договорі поруки про те, що поручитель поручається за належне та своєчасне виконання кредитного договору, включаючи можливі зміни, що можуть бути внесені в майбутньому, не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем у порядку, визначеному цим же договором поруки.

При цьому одне положення (умова) Договору поруки (п.п. к) п. 3.1) не усуває необхідності отримання письмової згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності і не має сприйматися як надання такої згоди.

Посилання 1-го відповідача на висновки, викладені в Постанові Вищого господарського суду України від 28.03.2016р. у іншій справі № 905/3135/14-908/4229/14 не можуть братись до уваги, оскільки вони зроблені з урахуванням обставин конкретної справи. Зокрема, у вказаній постанові ВГСУ було встановлено, що як кредитний договір, так і додаткова угода до нього, а також договори поруки були укладені сторонами у справі в один день 01.10.2013 р. Апелянтом не надано суду доказів того, що договори поруки були укладені до внесення змін до кредитного договору, а поручителі не були обізнані про укладення позивачем та 1-м відповідачем додаткової угоди від 01.10.2013 р.

Також сторонами не надано доказів про письмове узгодження з ТОВ «Коксотрейд» умов вищевказаних договорів про внесення змін до кредитних договорів-1, 2, 3, 4.

Слід звернути увагу на позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року по справі №6-100цс12, а саме: зазначення в договорі поруки про можливість збільшення обсягів відповідальності Поручителя за основним зобов'язанням не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні. У свою чергу абстрактна згода поручителя на будь-які майбутні зміни основного зобов'язання не має відповідних наслідків, оскільки зміст такої згода має бути конкретизованим (умови Кредитного договору, на які погодився поручитель, підписавши Договір поруки, мають бути чіткого встановленими (висновок Верховного суду України, постанова від 21.10.2015р. у справі № 6-1161нс15).

Також в апеляційній скарзі ПАТ «Сбербанк» посилається на відсутність збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, внаслідок відтермінування строків сплати окремих платежів. Крім того, апелянт посилається на п. 6.2. Договору поруки щодо згоди позивача на пролонгацію Кредитних договорів та автоматичне продовження строку дії Договору поруки на термін пролонгації.

Проте, з доводами апелянта неможливо погодитися, оскільки він помилково ототожнює строк дії Кредитного договору та Договору поруки із терміном повернення траншів за Кредитними договорами. Згода поручителя, що слідує з положень п. 6.2. Договору поруки, сама по собі не є конкретизованою. Якщо прийняти до уваги позицію ПАТ «Сбербанк» про погодження умов договору поруки на майбутнє положеннями самого договору поруки, то в укладенні ним договорів про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. та № 6 від 14.05.2014р. до договору поруки не було жодної необхідності. Так само, як і не було б необхідності встановлювати в п. 6.2 договору поруки окрему згоду поручителя на внесення змін до кредитних договорів-1, 2, 3. 4 щодо їх можливої пролонгації.

Обґрунтовуючи необхідність конкретизації, тобто чіткого встановлення умов Кредитних договорів, на які погодився поручитель, підписавши Договір поруки, необхідно також послатися на аналогічну позицію, висловлену Верховним судом України в постанові від 21.10.2015р. у справі № 6-1161цс15. В ній Верховним судом України зазначено, що у справі, яка переглядається, установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки пункт 1.1 кредитного договору не конкретизував, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, суд першої інстанції правильно застосував норми частини першої статті 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Також в цьому питанні необхідно врахувати правовий висновок Верховного Суду України, наведений у Постанові від 5 червня 2013 р. у справі № 6-43цс13: згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Пунктом же 6.9 Договору поруки визначено, що цей договір може бути змінений тільки за взаємною згодою Сторін за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

У Постанові Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі № 6-1161цс15 зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати/ за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Щодо встановлення договорами про внесення змін до кредитного договору комісії за управління коштами. Так, з даного приводу ПАТ «Сбербанк» у апеляційній скарзі стверджував, що запроваджені додаткові комісії не є борговою сумою, оскільки сплачені боржником під час підписання додаткових угод, не збільшують обсягу відповідальності Позивача та не є підставою для припинення поруки.

Вказаний висновок Відповідача-1 спростовується матеріалами справи.

Умовами пп. 2.1.1.1 - 2.1.14 п. 2.1 статті 2 договору поруки, окрім іншого, було забезпечено виконання зобов'язань позичальників за кредитними договорами-1, 2, 3, 4 зі сплати комісійної винагороди за відкриття та ведення позичкових рахунків позичальників.

В той же час, договорами про внесення змін встановлення в кожному із вищезазначених додаткових договорів до кредитних договорів-1, 2, 3, 4 комісій за управління кредитною лінією.

Однак висновок про те, що додаткові комісії не є борговою сумою, не грунтуються на чинному законодавстві та є помилковими.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Комісія за управління кредитною лінією по суті є зобов'язанням зі сплати інших зборів з суми кредиту, а тому в будь-якому випадку є складовою суми боргу, яка змінює (розширює) обсяг відповідальності Позивача, як поручителя. До того ж несплачена сума комісійних платежів перетворюється в боргове зобов'язання, солідарну відповідальність за яким несе Поручитель.

Відтак підставою для припинення поруки є саме зміна умов зобов'язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності, а не факти виконання, невиконання чи неналежного виконання зобов'язань боржником. Сплата Відповідачами вказаних комісії не є елементом правового складу, визначеного частиною першою ст. 559 ЦК України, а тому не може братися до уваги при застосуванні судом вказаної норми.

З приводу аргументів Апелянта про можливість погодження поручителем змін до кредитного договору після внесення таких змін, тобто після припинення поруки в силу закону.

Пунктом 4.1.2 Постанови Пленуму вищого Господарського суду України від 24 листопада 2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз'яснено, що за змістом статей 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Відповідно до частини першої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже відповідно до положень частини першої статті 559 Цивільного кодексу України припинення поруки пов'язується з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В пункті 4.1.6 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 24 листопада 2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" також постановлено, що зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя припиняє поруку у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

Частина 3 ст.6 Цивільного кодексу України не допускає в межах реалізації принципу свободи договору можливості відступлення від актів цивільного законодавства, у тому числі у випадку, якщо обов'язковість для сторін таких актів випливає із їх змісту або суті відносин між сторонами.

Так, в Листі Верховного Суду України від 01.02.2014р. "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р." наведено наступний правовий висновок: "Частиною 3 ст. б ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також: у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Приписи ж статті 559 ЦК України щодо підстав припинення поруки однозначно є імперативними, а тому мають застосовуватися судами незалежно від змісту домовленостей сторін договору, якщо зміст таких домовленостей суперечить закону.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом Харківської області під час розгляду справи не було порушено або невірно застосовано норми матеріального права.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно тверджень апелянта про порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо відхиленого господарським судом Харківської області клопотання ПАТ «Сбербанк» про зупинення провадження у справі слід зазначити, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у

кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

ПАТ «Сбербанк» у своєму клопотанні та у апеляційній скарзі не обґрунтував, яким чином розгляд справ №№ 904/43/16 та 922/6554/15 унеможливить розгляд заявлених позовних вимог у справі № 922/5787/15, та не вказав на наявність обставин, що унеможливлюють самостійне дослідження судом наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи та встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, ПАТ «Сбербанк» не зазначив, у чому саме полягала неможливість розгляду даної справи, та які обставини не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Розгляд справ №№ 904/43/16 та 922/6554/15 не був перешкодою для встановлення суттєвих обставин у даній справі (№ 922/5787/15) при її розгляді господарським судом, а конкретні обставини у даній справі надавали можливість розглянути даний спір без очікування результатів вказаних вище справ.

У зв'язку із зазначеним, обставини наведені ПАТ «Сбербанк» у клопотанні про зупинення провадження у справі, в силу вимог ст. 79 ГПК України не були підставами для зупинення провадження у справі № 922/5787/15, а тому господарським судом Харківської області цілком правомірно було відмовлено у його задоволені.

Щодо відхиленого господарським судом Харківської області клопотання ПАТ «Сбербанк» про залучення третіх осіб слід зазначити таке.

Своє клопотання ПАТ «Сбербанк» мотивував тим, що у разі задоволення позову та припинення Договору поруки від 04.09.2012 зачіпатимуться матеріальні інтереси вказаних юридичних та фізичної осіб, які є заставодавцями (майновими поручителями) перед ПАТ «Сбербанк».

Зазначене обґрунтування 1-го відповідача є недостатнім та непереконливим, оскільки воно не конкретизує як саме, у разі задоволення позову та припинення Договору поруки від 04.09.2012 р., зачіпатимуться матеріальні інтереси ТОВ «Аромасервіс», АТОВ «Саrbо Тrading Lіmited», Журавського О.В. та ТОВ «Менеджмент Логістик Компані».

Таким чином, господарський суд Харківської області правомірно відмовив ПАТ «Сбербанк» у задоволенні клопотання, оскільки останній не довів та не обґрунтував належними і допустимими доказами наявність підстав для залучення третіх осіб.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга ПАТ "Сбербанк" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року у справі №922/5787/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, ч.6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" на рішення господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року у справі №922/5787/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14 вересня 2017 року у справі №922/5787/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01.06.2018 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.