ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 Справа № 917/1471/17

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Стельмах А.С., розглянувши матеріали справи №917/1471/17

за позовом 1) ОСОБА_1, АДРЕСА_1,39801

2) ОСОБА_2, АДРЕСА_2

до Приватного підприємства "РГК", вул. Горького, 151, м. Горішні Плавні, Полтавська область,39800

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, АДРЕСА_3

про визнання недійсними рішень від 15.08.2017 року

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулись до суду із позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "РГК", оформленого протоколом від 15.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що учасники ПП "РГК" - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були повідомлені про скликання 15.08.2017 року загальних зборів учасників товариства, що є порушенням статті 61 Закону України "Про господарські товариства" та підставою для визнання їх недійсними. Крім того, позивачі зазначають, що загальні збори учасників товариства проведені з порушенням п.3.7 Статуту ТОВ "РГК", відповідно до якого, загальні збори є повноважними лише за присутності чотирьох учасників товариства.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року було зупинено провадження у справі № 917/1471/17 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №917/1500/17, що розглядається господарським судом Полтавської області.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 р. ухвалу господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року скасовано, а справу направлено на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.12.2017 року зупинено провадження у справі № 917/1471/17 до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року по справі №917/1471/17.

Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року по справі №917/1471/17 повернуто скаржнику.

10.04.2018 року матеріали справи №917/1471/17 повернулись до господарського суду Полтавської області.

15.12.2017 року після порушення провадження у даній справі набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України (Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-19 від 03.10.2017).

Відповідно до п. п. 9 п. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи наведене суд розглянув дану справу за правилами Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року) в порядку позовного провадження.

При поновленні провадження у даній справі (після набрання чинності нової редакції ГПК України) у суду не було можливості повернення розгляду справи №917/1471/17 у підготовче провадження, оскільки її розгляд по суті вже розпочався, то суд для запобігання порушенню та забезпечення процесуальних прав учасників справи, в судовому засіданні 15.05.2018 року оголосив перерву у судовому засіданні, для надання можливості учасникам справи подати додаткові письмові докази, висновки експертів, клопотання, заяви, пояснення, відзив на позов.

01.06.2018 року від позивачів надійшли додаткові пояснення ( арк. справи 1-26, том 2), до яких додано:

- Копію протоколу загальних зборів ПП "РГК" від 15.08.2017 року;

- Копію реєстраційної карки від 16.08.2017 року;

- Копію квитанції від 16.08.2017 року;

- Копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.08.2017 року;

- Копію листа Міністерства юстиції України від 11.09.2017 року з додатком (наказ № 2832/05 від 07.09.2017 року);

- Копію листа Міністерства юстиції України від 03.10.2017 року;

Позивачі вказують, що зазначені документи були отримані після подання позовної заяви, а тому не були подані одночасно з нею.

Також 01.06.2018 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача ( арк. справи 238-239, том 1), в якому відповідач не заперечує проти позивних вимог та вказує, що позовні вимог є обґрунтованими. Також відповідач стверджує, що ПП "РГК" нічого не відомо про проведення 15.08.2017 р. будь-яких загальних зборів учасників ПП "РГК" та рішення, які оформлені протоколом Загальних зборів учасників від 15.08.2017р. Будь-які належні докази щодо зборів від 15.08.2017р. у ПП "РГК" відсутні. ПП "РГК" не було відомо склад присутніх 15.08.2017р. на засіданні учасників Загальних зборів, порядок денний та рішення, які були прийняті. Тобто, на думку відповідача, відбулось порушення вимог статуту щодо порядку та процедури проведення загальних зборів учасників.

З урахуванням положень ст. 207 ГПК України та зміни законодавства суд приймає подані учасниками докази та відзив на позов до розгляду.

Представники учасників справи в судове засідання 07.06.2018 року не з'явились, були повідомлені судом належним чином.

07.06.2018 року через канцелярію суду надійшли клопотання від представників позивачів та відповідача про розгляд справи без їх присутності. Також у поданих клопотаннях представники підтримали свої позовні вимоги та позицію, наведену у відзиві на позов.

Згідно ч.3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В матеріалах справи є поштове повідомлення про вручення третій особі ухвали суду (арк. справи 237, том 1). Правом на участь в судовому засіданні третя особа не скористалась.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Також слід зазначити, що можливість суду розглянути справу за наявними в ній матеріалами передбачено ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив:

Приватне підприємство «РГК» ( відповідач) діє на підставі затвердженого протоколом №1 загальних зборів учасників від 29 жовтня 2010р. Статуту, зареєстрованого в установленому порядку 15 листопада 2010р. ( арк. справи 11-21, том 1).

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що 17 серпня 2017 року з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачам стало відомо, що:

1.У розділі «Прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» внесено зміни стосовно осіб, уповноважених представляти товариство: до 16.08.2017р. був ОСОБА_1 (Позивач 1), з 16.08.2017р став ОСОБА_5, 16.08.2017 - керівник, ОСОБА_5, 16.08.2017 - підписант.

2.У розділі «Дані про реєстраційні дії» з'явився запис «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 16.08.2; ОСОБА_6; Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області; зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів».

Як зазначають позивачі у позові, зазначені зміни внесено до реєстру на підставі нібито проведеного 15 серпня 2017 року засідання Загальних зборів учасників Приватного підприємства «РГК» на якому були прийняті відповідні рішення, невідомі позивачам, та які оформлені протоколом засідання Загальних зборів від 15.08.2017р. Оскільки Позивачі дізнались про вказане рішення з Державного реєстру, їм не відомо: склад присутніх на засіданні учасників Підприємства, порядок денний та рішення, які були прийняті.

Позивачі вважають, що рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства «РГК» від 15.08.2017р. суперечать чинному законодавству України, Статуту Підприємства, порушують права позивачів та є незаконними, оскільки учасники Приватного підприємства «РГК» ОСОБА_1 (Позивач 1) та ОСОБА_2 (Позивач 2) про проведення Позачергових Загальних зборів повідомлені не були. Можливість для ознайомлення з документами, внесеними до порядку денного зборів надана їм не була. Участь у Загальних зборах з приводу зміни директора підприємства вони не брали. Враховуючи, що загальні збори учасників є легітимними лише при явці всіх чотирьох учасників Підприємства, що передбачено п.3.7. Статуту, проведені загальні збори є незаконними.

Таким чином, на думку позивачів рішення зборів учасників підприємства від 15.08.2017р. проведені з недотриманням процедури скликання загальних зборів, встановленої статтями 61 Закону України «Про господарські товариства» та Статуту Підприємства., а тому мають бути визнані недійсними.

При прийнятті рішення зі спору суд виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 15 серпня 2017 року відбулись загальні збори учасників Приватного підприємства «РГК» з порядком денним:

1. Обрання голови та секретаря зборів учасників ПП «РГК».

2. Звільнення та призначення директора ПП «РГК».

3. Інші організаційні питання.

На вказаних зборах були прийняті рішення, оформлені протоколом загальних зборів учасників від 15.08.2017р. ( арк. справи 3-4, том 2) про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ПП «РГК» 15 серпня 2017 року; призначення з 16 серпня 2017 року директором ПП «РГК» ОСОБА_5 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1); надання директору ПП «РГК» ОСОБА_5 повноваження (із правом передоручення), щодо подання документів для внесення до Єдино державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідного запису про зміну директора ПП «РГК».

Як вбачається з протоколу зборів від 15.08.2017 року, на зборах були присутні учасники ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Позивачі, вважаючи свої права порушеними внаслідок проведення оспорюваних зборів та прийнятих на них рішень, звернулися до суду із даним позовом.

Згідно п. 1.1 Статуту ПП «РГД» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) його учасниками є ОСОБА_3 (третя особа у справі), ОСОБА_7, ОСОБА_1 (Позивач 1) та ОСОБА_2 (Позивач 2).

Відповідно до п. 3.4 Статуту відповідача кожен учасник має один голос на загальних зборах підприємства. Учасники підприємства мають такі частки:

- ОСОБА_3 - частку в 9 750 грн., що складає 32,5 % у статутному фонді підприємства;

- ОСОБА_7 - частку в 9 750 грн., що складає 32,5 % у статутному фонді підприємства;

- ОСОБА_1 - частку в 5 250 грн., що складає 317,5 % у статутному фонді підприємства;

- ОСОБА_2 - частку в 5 250 грн., що складає 17,5 % у статутному фонді підприємства.

Таким чином, оскільки в статуті ПП «РГК» визначені належні позивачам частки в статутному капіталі відповідача, позивачам належать корпоративні права щодо відповідача.

Відповідно до ст. 11-1 Закону України "Про господарські товариства" законодавство про господарські товариства ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законодавчих актів.

Статтею 167 Господарського кодексу України встановлено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

В силу приписів ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов'язки. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки. Підприємство не має у своєму складі інших юридичних осіб.

Частинами третьою та п'ятою статті 63 Господарського кодексу України передбачено, що залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

В частині 1 ст. 63 Господарського кодексу України визначено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, і зокрема, приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи);

Відповідно до частини 5 ст. 63 Господарського кодексу України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (ч. 4 ст. 63 ГК України).

Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб. Особливості правового статусу унітарних і корпоративних підприємств встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч.ч. 5 та 6 ст. 63 ГК України).

В силу приписів частини 1 та 2 ст. 79 Господарського кодексу України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку. У випадках, передбачених цим Кодексом, господарське товариство може діяти у складі одного учасника. Засновниками і учасниками товариства можуть бути суб'єкти господарювання, інші учасники господарських відносин, зазначені у статті 2 цього Кодексу, а також громадяни, які не є суб'єктами господарювання.

В частині 1 та 2 ст. 65 Господарського кодексу України визначено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Відповідно до частини 1 ст. 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Згідно зі ст. 113 Господарського кодексу України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави дійти висновку, що приватне підприємство засноване на приватній власності двох або більше осіб, статутний капітал якого поділений на частки між засновниками є господарським підприємством (товариством), а отже його засновники наділені корпоративними правами, які включають в себе правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, а також інші правомочності, передбачені законом та статутом.

Статтею 97 Цивільного кодексу України передбачено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст.58 Закону України "Про господарські товариства", ст.145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

В пункті 2.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25 лютого 2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" зазначено, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Відповідно до ст. 98 Цивільного кодексу України рішення Загальних зборів учасників товариства може бути оскаржене учасником товариства до суду. Господарські суди на загальних підставах розглядають справи у спорах про визнання недійсними рішень загальних зборів чи актів органів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язків характер.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу. Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу. Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів.

Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Суду не подано жодних належних та допустимих доказів дотримання товариством передбаченої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства" процедури скликання та проведення загальних зборів ПП «РГК», які оформлено Протоколом від 15.08.2017, в частині повідомлення позивачів, як учасників товариства, про проведення загальних зборів та їх порядок денний.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 р. № 13 судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

В той же час, пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 р. № 13 визначено, що при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

У відповідності до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 р. № 13 рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої ст.ст. 43, 61 Закону України "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. При вирішенні спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів господарського товариства з підстав недопущення до участі в них акціонерів (учасників) товариства судам необхідно з'ясувати, чи могла їх відсутність (або наявність) істотно вплинути на прийняття рішення, яке оскаржується.

При цьому, позивачу не може бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами учасників (акціонерів, членів) рішень, оскільки вплив учасника (акціонера, члена) на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням (відповідні роз'яснення наведені у п. 2.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин").

Участь позивача у загальних зборах не обмежується виключно голосуванням, так як голосуванню передує обговорення ним з усіма присутніми учасниками питань порядку денного, внесення обґрунтованих пропозицій та виступи учасників, що за певних обставин може істотно вплинути на загальний хід голосування та змінити його результати в порівнянні з тими результатами, які мали місце внаслідок незаконного позбавлення позивача можливості взяти участь у загальних зборах.

Як роз'яснено у п. 2.25 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин" обов'язковою умовою повідомлення про скликання загальних зборів юридичної особи є одночасна наявність у такому повідомленні інформації про час, місце проведення зборів та інформації про питання, що будуть винесені на розгляд зборів (порядок денний).

Відсутність у повідомленні про проведення загальних зборів будь-якої з названих складових, як і відсутність самого повідомлення, може бути підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів.

Позивачі, які є власниками частки у статутному капіталі Товариства, не були повідомлені про проведення загальних зборів учасників Товариства та їх порядок денний, був відсутній на вказаних зборах, а тому прийняті рішення порушують корпоративні права позивачів на участь в товаристві.

Відповідачем та третьою особою не надано суду доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем чи третьою особою заходів для забезпечення можливості позивачам реалізувати своє право на участь у загальних зборах учасників Товариства.

Відтак, позивачів було позбавлено права на участь у загальних зборах учасників товариства, права на управління товариством, оскільки саме до компетенції загальних зборів учасників віднесено право на призначення керівника товариства.

Зазначені обставини свідчить про позбавлення позивачів як учасника товариства можливості взяти участь у загальних зборах та свідчить про наявність правових підстав для визнання рішень таких загальних зборів недійсними.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що господарський суд Полтавської області розглядає справу №917/1500/17, де ставиться питання про визнання недійсними з моменту реєстрації пунктів 3.7 та 3.11 Статуту ПП "РГК", затвердженого загальними зборами учасників, оформлене протоколом №1 від 29.10.2010 року; та визнання недійсним з моменту реєстрації положення першого речення пункту 3.4 Статуту ПП "РГК", затвердженого загальними зборами учасників, оформлене протоколом №1 від 29.10.2010 року. Крім того, позивачі, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаються саме на пункти 3.4 та 3.7 Статуту ПП "РГК", тобто на ті пункти Статуту ПП "РГК", які являються предметом спору по справі №917/1500/17.

Отже, оцінка правомірності положень пунктів Статуту ПП "РГК" буде здійснена в рамках справи №917/1500/17.

У справі № 917/1471/17 суд задовольняє позовні вимоги з підстав допущених порушень при проведенні спірних зборів щодо повідомлення позивачів про проведення зборів, їх порядок денний, внаслідок чого були порушені права позивачів на участь в управлінні товариством.

Судовий збір відповідно до приписів ст. 129 ГПК України відшкодовуються позивачу 2 ( яким було сплачено судовий збір при поданні позовної заяви) за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238, 240 ГПК України, суд,- ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства "РГК" ( вул. Горького, 151, м. Горішні Плавні, Полтавська область,39800, ідентифікаційний код 37261125) , оформлене протоколом від 15.08.2017 року.

3. Стягнути з Приватного підприємства "РГК" ( вул. Горького, 151, м. Горішні Плавні, Полтавська область,39800, ідентифікаційний код 37261125) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, індивідуальний податковий номер НОМЕР_2) 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення підписано 11.06.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Тимощенко О.М.