ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 904/69/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Максимів Н., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Украіни", вул. Хмельницького, 6, м. Київ,01001

до відповідача -1: Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", вул. Батумська, буд. 11,м. Дніпро,49074

до відповідача -2 Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул. Індустріальна, буд. 34,м. Івано-Франківськ,76014

про солідарне стягнення 441 540,86 грн, з яких 147 287,67 грн - 6% річних та 294 253,19 грн інфляційних втрат за простим векселем № 563.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1- головний юрисконсульт Відділу загальної судової роботи Юридичного департаменту, (довіреність від 14.04.2017 №14-66),

від відповідача-1: представник не з'явився,

від відповідача-2: ОСОБА_2 - адвокат, (довіреність від 11.05.2018 №227).

від відповідача-2: ОСОБА_3 - представник, (довіреність від 11.05.2018 №229),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та до Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про солідарне стягнення 441540,86 грн, з яких 147287,67 грн - 6% річних та 294253,19 грн. інфляційних втрат за простим векселем №563 від 04.05.2000. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачами вимоги з оплати за простим векселем у строк, а тому позивач використав своє право щодо стягнення солідарно з відповідачів 6 % річних та інфляційних втрат.

Господарський суд Дніпропетровської області, керуючись приписами ст. 30 ГПК України, передав справу № 904/69/18 за виключною підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2018 справу передано на розгляд судді Шкіндер П.А..

Ухвалою від 30.01.2018 господарський суд Івано-Франківської області прийняв справу до свого провадження. Ухвалою від 27.03.2018 провадження по справі зупинено а ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.04.2018 провадження по справі поновлено. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.18 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

19.02.2018 від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву вх.№ 2804/18, в якому зазначено, що спірний вексель був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Вказав, що зробивши таке застереження індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем, а тому відповідач 1 просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо нього.

19.02.2018 відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву вх.№ 054/1125 від 16.02.2018, де зазначено, що у зв'язку з непред'явленням векселя у місті, в якому повинен бути здійснений платіж, ПАТ "Прикарпаттяобленерго" (векселедавець) не мало можливості перевірити наявність у позивача оригіналу простого векселя для належного виконання зобов"язання. Відповідач 2 звернув увагу на те, що позивачем не надано доказів пред'явлення векселя до платежу в порядку встановленому законом, у зв"язку з цим відсутні підстави для нарахування та стягнення суми 6% річних. Також зазначено, що оскільки спірні правовідносини сторін у даній справі врегульовані вексельним законодавством, то ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат не може застосовуватися, а тому відповідач 2 просив відмовити в задоволенні позову до обох відповідачів.

Представник відповідача - ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з огляду на те, що позивачем пред'явлено до платежу не оригінал векселю, як передбачено нормами чинного законодавства, а лише його копію та у місці, яке не є місцем платежу, визначеним у векселі. Також позивачем не було опротестовано вексель у встановленому законом порядку, а тому в задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач - ПАТ "Акцент-Банк" не скористався наданим йому законом правом на участь представника в судовому засіданні. Поряд з цим, в матеріалах справи міститься клопотання (вх. № 5575/18 від 10.04.2018) про розгляд справи без його участі. В своїх запереченнях ПАТ"Акцент-Банк" зазначив, що ним було індосовано вексель із застереженням "без обороту на мене", що звільняє його від відповідальності за несплату за цим векселем основним боржником, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, пред'явлених до нього.

В судовому засіданні 31.05.18 представник НАК "Нафтогаз України" позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що НАК "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя №63 на суму 1000000 грн, випущеного ВАТ "Прикарпаттяобленерго" 04.05.2000, зі строком платежу "по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015". Правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" є Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго". За даним векселем відповідач- Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" зобов'язався заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку чи його наказу один мільйон гривень. Правонаступником Українського кредитного банку є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк".

Представник відповідача - ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з огляду на те, що позивачем пред'явлено до платежу не оригінал векселю, як передбачено нормами чинного законодавства, а лише його копію та у місці, яке не є місцем платежу, визначеним у векселі. Також позивачем не було опротестовано вексель у встановленому законом порядку, а тому в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, встановив таке.

Предметом спору є стягнення 6% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату за простим векселем № 563 від 04.05.2000.

04.05.2000 ВАТ "Прикарпаттяобленерго" емітовано простий вексель № 563 на суму 1 000 000 грн зі строком платежу "по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року". За цим векселем ВАТ "Прикарпаттяобленерго", правонаступником якого є відповідач 2, зобовязався заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є відповідач 1 чи його наказу 1000000,00 грн. Зазначений вексель був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження.

09.04.2015 ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернулося листом до ПАТ "Прикарпаттяобленерго" оплатити спірний вексель до 12:00 години 17 квітня 2015 року. До зазначеного листа додано копії простих векселів, в тому числі і векселя №563 та вказано, що у разі несплати зазначених векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

15.10.2015 ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ПАТ"Акцент-Банк" та ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про стягнення 1000000,00 грн заборгованості по простому векселю № 563.

15.03.2018 господарським судом винесено рішення у справі №904/9109/15 про стягнення заборгованості за векселем з відповідача 2, оскільки належним платником за векселем № 563 визнано ПАТ "Прикарпаттяобленерго"; в частині позову до ПАТ "Акцент-Банк" відмовлено.

13.04.2018 спірний вексель оплачений АТ "Прикарпаттяобленерго" в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 5927 від 12.04.2018 та № 10362 від 13.04.2018 та №10408 від 13.04.2018 , копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Як стверджує позивач, відповідачами зобов"язання щодо оплати простого векселя в строк, що настав 18.04.2015 не виконано, а тому відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та ст.48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі вони зобовязані сплатити 6 % річних та інфляційні втрати. У зв"язку із порушенням зобов"язання він звернувся за захистом свого порушеного права до господарського суду із вимогою про солідарне стягнення 147287,67 грн - 6% річних та 294253,19 грн. інфляційних втрат за простим векселем № 563.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2018, яке набрало законної сили 17.04.2018, встановлено, що належним платником за векселем № 563 є відповідач 2 та задоволено вимогу про стягнення з нього 995000,00 грн, а відповідача 1 через застереження "Без обороту на мене" звільнено від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником векселедавцем простого векселя (відповідач 2), а тому щодо нього в позові відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи обставини, встановлені у справі №904/9109/15 та відмову в позові про стягнення з ПАТ "Акцент - Банк" заборгованості за простим векселем, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 1 - 6 % річних та інфляційних втрат за невиконання зобов"язання щодо оплати векселя.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі "Уніфікований закон", з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також Законами України від 05.04.2001 №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні" (стаття 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23.02.2006 №3480-ІV "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 № 826-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІV "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів" у редакції, чинній на відповідний момент.

Згідно приписів статті 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, підписаної в Женеві 7 червня 1930 року, дія зобов'язань акцептанта за переказним векселем або векселедавця простого векселя визначається за законом місця, в якому ці документи підлягають оплаті. Дія підписів інших осіб, які зобов'язані за переказним або простим векселем, визначається за законом країни, в якій знаходиться місце, де були поставлені підписи.

Строк нарахування відсотків на підставі ст. 48 Уніфікованого закону починається з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи.

Згідно зі ст. 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

Згідно абз.2 п.1 постанови пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів", вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання (статті 202 - 211, 215 - 236, 509 - 609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Тому за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК з урахуванням їх особливостей.

Стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред'явлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною. Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною. Відсотки нараховуються з дати складання переказного векселя, якщо не зазначено іншої дати.

Положеннями статті 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

1. Суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

2. Відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

3. Витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Таким чином, у пунктах 1 та 2 ст. 48 Уніфікованого закону передбачені різні відсотки, а саме: у п. 1 йдеться про відсотки, які можуть бути визначені векселедавцем у векселі відповідно до ст. 5 Уніфікованого закону, та які мають обчислюватись з дати складання векселя; у п. 2 передбачені відсотки, які нараховуються відповідно до прямої вказівки та в розмірі, визначеному Уніфікованим законом, від дня строку платежу, тобто у разі, коли векселедавець не здійснив оплату векселя у встановлений строк.

З огляду на положення статті 48 Уніфікованого закону, векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму. Нарахування здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред'явив позов, чи від іншої зобов'язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

Листом від 09.04.2015 № 26-2586/1.2-15 відповідача 2 повідомлено, що вексель № 563, емітований ВАТ "Прикарпаттяобленерго", знаходиться у власності позивача, у звязку з чим запропоновано оплатити вказаний цінний папір у строк до 12-00 години 17 квітня 2015 року. При цьому, відповідача 2 попереджено, що у разі несплати векселів по ним буде вчинено протест у несплаті. Направлення вказаного листа на адресу відповідача-2 підтверджується, долученими до матеріалів справи фіскальним чеком підприємства звязку від 10.04.2015 та описом вкладення у цінний лист з відміткою підприємства звязку.

При дослідженні судом зазначених вище документів встановлено, що зазначений лист надіслано із додатками, а саме із копіями простих векселів, у тому числі простого векселя №563.

Відповідно до ст. 75 Уніфікованого закону простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

За приписами норм ст. 34 Уніфікованого Закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Пунктами 16, 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" встановлено, що простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу; держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк; зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону); строк для пред'явлення відраховується з дати складання векселя; якщо у векселі строком "за пред'явленням" вказано, що він не може бути пред'явлений до платежу раніше визначеної дати, строк для його пред'явлення до платежу відраховується з цієї дати.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належним чином.

Отже, виникнення зобов'язань боржника за емітованими векселями чинне законодавство пов'язує саме з моментом їх пред'явлення до платежу не раніше зазначеної у векселі дати. Таким чином, строк для пред'явлення простого векселя №563 відраховується починаючи з 02.01.2015.

Окрім того, простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за предявленням" підлягає оплаті в день його належного предявлення до платежу у визначеному у векселі місці платежу. Оскільки предявлення векселя до платежу, що є необхідною умовою одержання за ним платежу, не було вчинено, протест у неплатежі не був здійснений, нарахування відсотків повинно бути розпочате із дня набрання рішенням суду у справі № 904/9109/15 законної сили до дня фактичної оплати. Судом встановлено, що відповідачем вексель оплачений повністю 12-13.04.2018 - ще до набрання рішенням законної сили 17.04.2018 , тому підстави для нарахування відсотків відсутні.

Відповідно до приписів статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76 та ст. 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, лист позивача від 09.04.2015 № 26-2586/1.2-15 засвідчує факт направлення на юридичну адресу відповідача 2 копії простого векселя №563.

Таким чином, вексель у встановленому законодавством порядку не предявлявся до платежу.

Інших доказів, які б засвідчили предявлення оригіналу векселя до оплати у встановленому місці та у визначений строк, вчинення протесту векселя нотаріусом, доказів ухилення відповідача 2 від пред'явлення для огляду Голові правління товариства або іншим уповноваженим представникам оригіналу векселя, не представлено.

Згідно абзаців 4, 5 пункту 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

Позивачем не доведено факту пред"явлення оригіналу векселя відповідачу 2, не вчинено протесту спірного векселя, чим позбавлено відповідача можливості пересвідчитись у тому, що позивач є законним векселедержателем оригіналу векселя та засвідчити на оригіналі векселя виконання ним свого обовязку щодо оплати. Більше того, представник позивача зазначив, що оригінал спірного векселя не пред"являвся до платежу.

Як вбачається із тексту рішення суду у справі № 904/9109/15 дата складання повного судового рішення 26.03.2018. З врахуванням приписів статей 241, 256 ГПК України, чинного на час ухвалення рішення суду у справі № 904/9109/15, рішення набрало законної сили 17.04.2018. Як встановлено судом та не заперечується позивачем, рішення суду виконане повністю. Станом на 13.04.2018 відповідачем 2 вексель оплачений в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 6 -ти відсотків є безпідставними.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 294253,19 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов"язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Тобто, Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобов"язану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Крім того, постановою Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11 (справа №45/211) вказано, що у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та 3% річних у разі прострочення виконання вексельного зобов"язання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 294253,19 грн.

Враховуючи всі обставини справи, дослідивши докази, які надані учасниками процесу до матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в позові. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 129 Конституції України, керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 123, 129, 222, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

в позові Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про солідарне стягнення 441540,86 грн, з яких 147287,67 грн - 6% річних та 294253,19 грн інфляційних втрат за простим векселем № 563 від 04.05.2000 відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Львівськогого апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.06.2018

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.