РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2018Справа № 910/2058/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Ульяненко Наталії Олегівни (49000, АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (03039, м. Київ, пр. Науки 8)

про стягнення 149 945,98 грн.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ульяненко Наталія Олегівна звернулась до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" про стягнення 149 945,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору № 06/10/2016 про надання послуг від 06.10.2016 відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань щодо повної оплати наданих йому послуг, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 83 212,80 грн. Крім того, за неналежне виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути пеню у розмірі 38 802,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 617,63 грн. та проценти згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 4 313,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.03.2018 до господарського суду подано письмовий відзив на позовну заяву з доказами направлення останнього на адресу позивача. У відзиві відповідач зазначає, що оскільки позивач в кошторис витрат по наданню послуги організації новорічного розважального заходу включив витрати на купівлю костюмів, то останнім має бути зменшена вартість наданих послуг на вартість куплених костюмів. Також відповідач повідомляє, що оскільки позивач не надсилав на адресу відповідача Акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Додаткової угоди №2, у останнього не було можливості його підписати, а відтак, не виник обов'язок щодо оплати.

21.03.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.03.2018 судом вирішено здійснювати розгляд справи № 910/2058/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.04.2018.

30.03.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що спірний договір і додаток № 2 не містить суперечності. Також зазначає, що відповідач ігнорував підписання актів виконаних робіт та не надав зауваження щодо обсягу та якості наданих послуг, проте, позивачем надавалися такі послуги, які відповідач частково оплачував.

06.04.2018 та 10.04.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні, яке призначене на 16.04.2018 в режимі відеоконференції, оскільки позивач ФОП Ульяненко Н.О. зареєстрована в м. Дніпро та представник позивача Мальченко Д.В. проживає в м. Суми.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.04.2018 у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

13.04.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника відповідача у відпустці.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.04.2018 підготовче засідання у справі було відкладено на 25.04.2018.

У судовому засіданні 25.04.2018 представники сторін зазначили, що сторонами повідомлено про всі обставини справи, які їм відомі, та надані усі докази, на які вони посилаються у позові та відзиві на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 суд закрив підготовче провадження у справі № 910/2058/18 та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні 23.05.2018.

У судовому засіданні 23.05.2018 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору та представника відповідача, який проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши представників сторін, суд на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 30.05.2018.

У судове засідання, призначене на 30.05.2018, представники сторін не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

Згідно із ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

У судовому засіданні 30.05.2018 було прийнято рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

06 жовтня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем Ульяненко Наталією Олегівною (надалі- позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (надалі- відповідач, замовник) укладено договір №06/10/2016 (Е) про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався за завданням замовника власними силами, на свій ризик, якісно і вчасно на умовах договору надати послуги з просування товарів, що реалізуються в магазинах замовника, шляхом організації рекламних заходів в місцях продажу товарів (рекламні послуги), в свою чергу замовник зобов'язувався прийняти та оплатити надані йому за договором рекламні послуги в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1.2. договору місце надання послуг, строки надання, вартість рекламних послуг та порядок їх оплати погоджуються сторонами договору у Додаткових угодах за кожним замовленням замовника, які після підписання сторонами є невід'ємною частиною договору.

В період дії договору між сторонами були укладені Додаткові угоди до договору №06/10/2016 (Е) від 06.10.2016, зокрема, Додаткова угода № 2 від 05 грудня 2016 року, згідно умов якої сторони погодили види рекламних послуг, що надавалися позивачем - Організація новорічного розважального заходу в супермаркетах «Еко-маркет», територію надання рекламних послуг - торгівельні зали супермаркетів мережі «Еко-маркет» за адресою: м. Київ, вул. Закревського б. 12, м. Київ, вул. Радунська, б.40, м. Київ, вул. маршала Малиновського, 12, м. Київ, пр-т. Маяковського, 17, м. Чернігів, пр-т. Миру, 49 та строки надання рекламних послуг: проведення рекламного заходу в період з 17 грудня 2016 по 7 січня 2017; строк завершення надання рекламних послуг « 7» січня 2017 року.

На підставі укладеної додаткової угоди №2 було затверджено відповідні кошториси по кожним вищезазначеним торгівельним залам супермаркетів мережі «Еко-маркет» на загальну суму 203212,80 грн. Зі змісту кошторисів вбачається, що у статтях витрат включено аніматора - Санта Клаус (10 800,00 грн.), аніматора - Ельф (10 800,00 грн.), координатора заходу (4500,00 грн.), костюм Санти (3200,00 грн.) та костюм Ельфа (1900,00 грн.).

Пунктом 2.4. договору встановлено, що після підписання Додаткової угоди сторонами договору вона є обов'язковою до виконання сторонами договору. Виконавець приступає до виконання замовлення замовника у строки, погоджені сторонами у додатковій угоді.

Відповідно до п. 2.13. договору замовник вправі відмовитися від надання виконавцем рекламних послуг у строк не пізніше ніж за 7 (сім) днів до початку надання рекламних послуг без виникнення у замовника зобов'язання сплатити виконавцеві понесені останнім у зв'язку з прийняттям замовлення замовника витрат.

За умовами п. 1.3. договору рекламні послуги у відповідності з положеннями договору вважаються наданими виконавцем і прийнятими замовником у разі підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих рекламних послуг та надання виконавцем підтверджуючих надання рекламних послуг документів.

Так, згідно з п. 4.1. договору виконавець в останній день строку, визначеного відповідно до умов договору як строк надання рекламних послуг направляє замовникові два примірники акту приймання-передачі наданих послуг, підписаних з боку виконавця. Крім того, якщо для надання рекламних послуг виконавцеві передавався від замовника рекламний матеріал, виконавець надає замовникові звіт про використання одержаних від останнього рекламних матеріалів.

Замовник, який отримав від виконавця примірники акту приймання-передачі наданих рекламних послуг приступає до приймання наданих рекламних послуг та здійснює приймання впродовж 5 (п'яти) робочих днів .

У випадку, якщо в результаті приймання наданих виконавцем рекламних послуг замовник не виявить недоліків, замовник підписує примірники акту приймання-передачі наданих рекламних послуг і один примірник акту направляє виконавцеві, а у випадку виявлення недоліків в результаті наданих послуг замовник в той же строк направляє виконавцеві мотивовану письмову претензію з переліком виявлених недоліків.

Неотримання виконавцем впродовж 5 (п'яти) робочих днів, плюс 5 (п'ять) днів на поштовий пробіг, з дати передачі замовнику примірників акту приймання-передачі наданих рекламних послуг письмової мотивованої претензії замовника з переліком виявлених у переданих за актами приймання-передачі наданих рекламних послуг результатах надання рекламних послуг недоліків підтверджує прийняття замовником наданих виконавцем рекламних послуг без зауважень, при цьому такі наслідки настають у випадку, якщо замовник не доведе, що ним належним чином та у строк було відправлено на адресу виконавця, зазначену останнім у договорі чи іншим погодженим сторонами способом, мотивовану письмову претензію (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору вартість послуг за цим договором визначається сторонами, виходячи з тарифів виконавця, обсягів замовлених рекламних послуг, умов надання послуг, інших суттєвих умов та зазначається у Додатковій угоді по кожному замовленню, яка після підписання сторонами договору стає невід'ємною частиною договору.

Згідно з умовами п. 3.2. додаткової угоди №2 вартість надання рекламних послуг складає 203212,80 грн. у т.ч. ПДВ 33868,80 грн.

Оплата рекламних послуг здійснюється у національній валюті, шляхом безготівкового банківського переказу на рахунок виконавця, вказаний у рахунку-фактурі, що виставляється виконавцем на погоджену сторонами вартість послуг (п. 7.3. договору).

Строки та порядок оплати рекламних послуг за кожним замовленням зазначається сторонами у Додатковій угоді, та, як правило, передбачав оплату наданих рекламних послуг Змовником не пізніше 5 (п'яти) робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих рекламних послуг (п. 7.4. договору).

У п. 3.3. додаткової угоди №2 сторони встановили порядок оплати вартості рекламних послуг: 100% вартості послуг до 27.12.2016.

Пунктом 5.2.3 договору передбачено, що після погодження сторонами додаткової угоди виконавець зобов'язаний приступати до надання рекламних послуг та виконувати їх вчасно, якісно та у повному обсязі, у строки та в порядку, погодженому сторонами в додатковій угоді та у затвердженому замовником сценарію рекламного заходу.

При цьому, замовник зобов'язаний здійснювати оплату наданих виконавцем рекламних послуг в порядку, у розмірах та у строки, погоджені сторонами у додаткових угодах (п. 5.4.5. договору).

Як вбачається із матеріалів справи, на оплату рекламних послуг згідно Додаткової угоди №2 до договору позивачем було виставлено рахунок № 52 від 06.12.2016 року на загальну суму 203 212,80 грн., який необхідно було оплатити відповідачем у строк до 27.12.2016.

За доводами позивача, на виконання умов Додаткової угоди №2 до договору позивачем у повному обсязі та у строк були надані ТОВ "ЕКО" рекламні послуги на загальну суму 203 212,80 грн., що підтверджується відповідними документами, зокрема, копіями податкових накладних, які зареєстровані сторонами та якими підтверджено надання даних послуг перед фіскальним органом, скрін-копіями електронної переписки між відповідачем стосовно виконання умов договору, надсилання підтверджуючих документів, фото звітів, копіями документів, які підтверджують залучення позивачем до надання послуг третіх осіб.

При цьому, оплата за надані позивачем послуги згідно рахунку № 52 від 06.12.2016 була здійснена відповідачем з порушенням встановленого сторонами строку та не в повному обсязі, а саме:

- 13.05.2017 на суму 30 000,00 грн. (платіжне доручення УЛ-0000029 від 13.05.2017);

- 23.05.2017 на суму 30 000,00 грн. (платіжне доручення УЛ-0000032 від 23.05.2017);

- 06.06.2017 на суму 30 000,00 грн. (платіжне доручення УЛ-0000033 від 06.06.2017);

- 15.06.2017 на суму 30 000,00 грн. (платіжне доручення УЛ-0000034 від 15.06.2017).

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з листом - вимогою вих. №1 від 05.01.2018, у якому просив останнього сплатити протягом семи днів з дня отримання даного листа-вимоги залишок боргу у розмірі 83 212,80 грн. та пеню у розмірі 35 885,90 грн.

Оскільки, вищезазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з ТОВ "ЕКО" заборгованості у розмірі 83 212,80 грн., пені у розмірі 38 802,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 16 617,63 грн. та 3 % річних у розмірі 4 313,55 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судом встановлено, що підписуючи Додаткову угоду № 2 від 05 грудня 2016 року до договору №06/10/2016 (Е) від 06.10.2016 сторони чітко погодили види рекламних послуг, порядок та місце їх надання, строки надання послуг, вартість даних послуг та строки їх оплати.

Таким чином, підписання відповідачем без жодних зауважень та заперечень вищезазначеної угоди на суму 203 212,80 грн., яка була визначена згідно кошторису, спростовує твердження останнього щодо обов'язку позивача зменшити вартість наданих послуг на суму куплених костюмів (товарів), які були включені у статтю витрат по кошторису до додаткової угоди №2.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов додаткової угоди № 2 до договору позивачем були надані послуги організації новорічно-розважального заходу в супермаркетах відповідача на загальну суму 203 212,80 грн., які згідно виставленого рахунку № 52 від 06.12.2016 року були частково оплачені відповідачем на загальну суму 120 000,00 грн. (13.05.2017 на суму 30 000,00 грн., 23.05.2017 на суму 30 000,00 грн., 06.06.2017 на суму 30 000,00 грн. та 15.06.2017 на суму 30 000,00 грн.).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що замовник зобов'язаний здійснювати оплату наданих виконавцем рекламних послуг в порядку, у розмірах та у строки, погоджені сторонами у додаткових угодах (п. 5.4.5. договору).

У пункті 3.3. додаткової угоди №2 сторони передбачили порядок оплати вартості рекламних послуг: 100% вартості послуг до 27.12.2016.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідно до умов п. 5.4.5 договору, п. 3.3. додаткової угоди та вимог ст. 530 ЦК України відповідач повинен був здійснити оплату послуг згідно виставленого позивачем рахунку на суму 203 212,80 грн. в строк до 27.12.2016 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки, відповідач всупереч умов договору та положенням ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України не в повній мірі виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг, здійснивши лише часткову оплату на суму 120 000,00 грн., у останнього станом на момент розгляду спор існує непогашена перед позивачем заборгованість у розмірі 83 212,80 грн.

При цьому, посилання відповідача на відсутність у останнього обов'язку оплачувати вищезазначені послуги у зв'язку з ненаданням позивачем доказів направлення на адресу відповідача Акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до Додаткової угоди № 2 від 05 грудня 2016 року до договору від 06.10.2016, не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

З наявного у матеріалах справи електронного листування, що проводилось з електронної адреси відповідача (домен @eko.com.ua) та електронної адреси позивача, вбачається факт направлення відповідачу Актів приймання-передачі наданих послуг за Додатковою угодою №2, а саме: №62 від 31.12.2016 на суму 135 475,20 грн. (з ПДВ) та № 01 від 09.01.2017 на суму 67 737,60 грн. (з ПДВ).

При цьому, у матеріалах справи також міститься виписка з рахунку ФОП Ульяненко за період з 06.10.2016 по 08.02.2018 та довідка вих. № 12084 від 12.02.2018, що підтверджує факт часткової оплати відповідачем наданих позивачем послуг (проведення рекламного заходу в період з 17 грудня 2016 по 07 січня 2017) за Додатковою угоди № 2.

З огляду на зазначене, суд також звертає увагу, що часткова проплата за додатковою угодою №2 у розмірі 120 000,00 грн. була здійснена відповідачем після проведення позивачем рекламного заходу, а саме: 13.05.2017, 23.05.2017, 06.06.2017 та 15.06.2017, що не заперечується представником відповідача. При цьому, жодних мотивованих письмових претензій з переліком виявлених недоліків при надані вказаних послуг відповідачем не пред'являлось.

Отже, приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов'язання щодо повної оплати наданих позивач послуг згідно Додаткової угода № 2 від 05 грудня 2016 року до договору №06/10/2016 (Е) від 06.10.2016, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати, у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 83212,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати вартості наданих послуг, позивачем заявлено також до стягнення з відповідача 38 802,00 грн пені, нарахованої за загальний період 28.12.2016 по 09.02.2018.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.4. договору встановлено, що за порушення грошових зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період припущення порушення винною стороною, від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день порушення виконання.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що: "Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Таким чином, здійснивши перерахунок пені з урахуванням періоду прострочення та положень ч. 6 ст. 232 ГК України, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 25 063,37 грн., у зв'язку з чим вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 16 617,63 грн. та 3 % річних у розмірі 4 313,55 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3 % річних суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 4 313,55 грн.

Щодо інфляційних втрат, то за перерахунком суду їх розмір становить 16 587,63 грн., тобто, є меншим від заявленого позивачем, внаслідок чого вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду належних доказів виконання умов Додаткової угоди № 2 від 05 грудня 2016 року до договору від 06.10.2016, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ульяненко Наталії Олегівни.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, з метою належного захисту прав позивача та надання професійної правничої допомоги в господарському суді, 30 січня 2018 року між ФОП Ульяненко Н.О. (Замовник) та ТОВ «Юридично-консалтингове об'єднання «Експрес груп» (виконавець) був укладений договір про надання юридичних послуг № 51 (надалі-договір № 51), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати юридичні послуги Замовнику на умовах та в обсязі визначених цим договором, в свою чергу Замовник за надані юридичні послуги зобов'язується здійснити оплату на користь виконавця.

Відповідно до п. 2.1. договору № 52 Виконавець зобов'язується:

2.1.1. Надати Замовнику наступні юридичні послуги:

- скласти та подати до Господарського суду м. Києва позовну заяву про стягнення заборгованості з ТОВ «ЕКО» (код за ) за Договором від 06.10.2016 року № 06/10/2016 (Е);

- представляти інтереси Замовника в Господарському суді м. Києва по справі про стягнення заборгованості з ТОВ «ЕКО» (код за ) за Договором від 06.10.2016 року № 06/10/2016 (Е) на користь Замовника.

Згідно з п. 3.1. договору № 52 замовник зобов'язується за надані виконавцем послуги, оплатити йому грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн. без ПДВ. Оплата здійснюється у безготівковому вигляді на поточний рахунок Виконавця.

На виконання умов вищезазначеного договору було видано ордер серія СМ № 51 на надання правової допомоги Мальченком Денисом Володимировичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № СМ 00476 від 27.07.2017).

Факт надання професійної правничої допомоги підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № 154 від 06.02.2018 на суму 7 000,00 грн., з призначенням платежу: оплата за надання юридичних послуг згідно рах. №2 від 30.01.2018.

При цьому, судом не приймаються до уваги твердження відповідача, що з вищезазначених документів не вбачається надання юридичних послуг саме по справі № 910/2058/18, оскільки наявний у матеріалах справи рахунок-фактури №2 від 30.01.2018 (за надані юридичні послуги, складання позовної заяви та представництво в суді), що був оплачений Замовником, виставлявся саме на підставі укладеного договору про надання юридичних послуг № 51 від 30.01.2018.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат у розмірі 7 000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, і відповідач в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача, стягнувши з останнього на користь позивача 7 000,00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (03039, м. Київ, пр. Науки 8, ідентифікаційний код 32104254) на користь Фізичної особи-підприємця Ульяненко Наталії Олегівни (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основну суму боргу у розмірі 83 212 (вісімдесят три тисячі двісті дванадцять) грн. 80 коп., пеню у розмірі 25 063 (двадцять п'ять тисяч шістдесят три) грн. 37 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 587 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 63 коп., 3 % річних у розмірі 4 313 (чотири тисячі триста тринадцять) грн. 55 коп., судовий збір у розмірі 1 937 (одна тисяча дев'ятсот тридцять сім) грн. 66 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.06.2018

Суддя Пукшин Л.Г.