РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2018Справа № 910/2484/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології"

про стягнення 262 209, 81 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача: Бондар М.В.

відповідача: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" про стягнення 262 209, 81 грн., у тому числі: 214 125, 38 грн. - основного боргу, 23 065, 27 грн. - пеня, 6 423, 76 грн. - штраф, 18 595, 40 грн. - інфляційні втрати.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1560 від 21.03.2005.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2018 позовну заяву регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 22.03.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав докази сплати судового збору у розмірі 1 360, 37 грн. та письмове підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2484/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 підготовче засідання відкладено на 15.05.2018.

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суд ухвалою встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав письмовий відзив на позов, у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2484/18 до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Ухвали про відкриття провадження у справі та про відкладення розгляду справи були відправлені за адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та яка відповідає місцезнаходженню відповідача відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, однак повернуті на адресу суду з відміткою пошти про неможливість їх вручення.

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 05.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (відповідач) 21.03.2005 укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1560, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, загальною площею 12 кв.м. (9 кв.м. на технічному поверсі та 3 кв.м. на даху для розміщення антенно-фідерних устроїв) розміщене за адресою: м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 2, на технічному поверсі навчального корпусу № 4, що знаходиться на балансі Київського державного університету технологій та дизайну. За умовами договору майно передавалося відповідачу в оренду з метою розміщення обладнання базової станції системи широкосмугового радіодоступу.

За умовами пункту 2.1 договору оренди № 1560 відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передачі майна.

Факт отримання відповідачем у строкове користування нерухомого майна, загальною площею 12 кв.м. (9 кв.м. на технічному поверсі та 3 кв.м. на даху для розміщення антенно-фідерних устроїв) розміщене за адресою: м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 2 підтверджується актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 21.03.2005 (копія якого знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктами 3.1 - 3.3 договору оренди № 1560 передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку 881, 40 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Перерахування здійснюється відповідачем самостійно до десятого числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції наступним чином: 50 % орендної плати перераховується відповідачем до державного бюджету, а решта 50 % орендної плати перераховуються відповідачем на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

Як свідчать матеріали справи, в подальшому, за погодженням сторін додатковим договором № 1 від 23.04.2007 про внесення змін до договору оренди № 1560 від 21.03.2005, договорами № 1560/02 від 28.04.2009, № 1560/03 від 01.03.2010, № 1560/04 від 25.10.2010, № 1560/05 від 29.02.2012 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 1560 від 21.03.2005 змінювався розмір орендної плати та продовжувався строк дії договору.

В свою чергу, відповідно до договору № 1560/05 від 29.02.2012 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №1560 від 21.03.2005 сторони дійшли згоди абзац 1 пункту 3.1 викласти в наступній редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу і становить без ПДВ за базовий місяць серпень 2011 становить 6 502,83 грн.», орендна плата за перший місяць оренди вересень 2011 встановлюється шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень місяць 2011 року.

Крім того, вищезазначеним договором пункт 5.14 розділу 5 договору оренди № 1560 від 21.03.2005 сторони виклали в наступній редакції: «У разі розірвання за згодою сторін договору оренди відповідач сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу». Також сторони продовжили договір оренди на 11 місяців, з 21.08.2011 до 21.07.2012 включно.

Згідно частини першої статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За таких обставин, оскільки однією із кваліфікуючих ознак договору найму є його оплатний характер, за користування найманим майном з наймача обов'язково стягується орендна плата.

Відповідно до вимог статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситься за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач в свою чергу оренду плату за період з вересня 2016 року по січень 2018 року не сплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 214 125, 38 грн.

Відповідно до пункту 10.1 договору строк його дії сторони погодили одинадцять місяців, який обчислюється з моменту підписання його сторонами. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження договору (пункт 10.5).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 у справі № 910/17043/16 розірвано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.03.2015 №1560, укладений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології». Зобов'язано відповідача повернути позивачу державне нерухоме майно загальною площею 12 кв.м. (9 кв.м на технічному поверсі та 3 кв.м на даху для розміщення антенно-фідерних устроїв) розміщене за адресою: м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 2, на технічному поверсі навчального корпусу № 4, що знаходиться на балансі Київського державного університету технології та дизайну.

Незважаючи на розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.03.2015 № 1560, відповідач не звільнив орендоване майно та продовжує ним користуватися, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, враховуючи факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів в розмірі 214 125, 38 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 23 065, 27 грн. (за період з 15.08.2017 по 12.02.2018) відповідно до пункту 3.5 договору та штраф в розмірі 6 423, 76 грн. відповідно до пункту 3.8 договору.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи, на момент початку нарахування пені укладений між сторонами договір розірвано в судовому порядку, що виключає можливість стягнення на його підставі заявленої позивачем пені у розмірі 23 065, 27 грн.

Згідно пункту 3.8 договору № 1560/05 в редакції від 29.02.2012 у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, відповідач також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Оскільки означений пункт договору не регулює питання щодо стягнення штрафу після розірвання договору, вимога про стягнення 6 423, 76 грн. штрафу є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, суд вважає, що зазначену позовну вимогу обгрунтованою.

З урахуванням наведеного, вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 18 595, 40 грн. (період з вересня 2016 року по грудень 2017) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1, літера А, ідентифікаційний код 30753866) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченко, 50-Г, ідентифікаційний код 19030825) 214 125 (двісті чотирнадцять тисяч сто двадцять п'ять) грн. 38 коп. - основного боргу, 18 595 (вісімнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 40 коп. - інфляційні втрати та 3 490 (три тисячі чотириста дев'яносто) грн. 81 - витрати по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено:07.06.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк