ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. Справа № 917/1662/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

представників сторін:

позивача - Омельницький С.Ю. на підставі довіреності №54 від 25.05.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.01.2018,

1-го відповідача - Лисенко Р.О. на підставі довіреності №451/01-35 від 24.05.2016,

2-го відповідача - ОСОБА_3 особисто,

3-го відповідача - ОСОБА_4 особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" (вх.№617П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018, ухвалене у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Бунякіною Г.І., час проголошення рішення - 11:26:19, дата складання повного тексту рішення - 22.02.2018, у справі №917/1662/17

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", м. Миргород, Полтавська обл.,

до 1) Миргородської міської ради Полтавської області, м. Миргород, Полтавська обл., 2) фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Миргород, Полтавська обл., 3) фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Миргород, Полтавська обл.,

про визнання недійсним договору оренди землі

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017, укладеного між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовані відсутністю у Миргородської міської ради повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою площею 0, 0322га, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, та порушенням встановленого законом порядку надання земельних ділянок в оренду, а також прав та законних інтересів позивача під час прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу вказаної земельної ділянки в користування за договором оренди №11/418 від 16.08.2017. Крім того, як на підставу визнання недійним договору оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017 позивач вказує на самочинний характер будівництва нерухомого майна, що розміщене на території вказаної земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 у справі №917/1662/17 у позові відмовлено з тих підстав, що відповідачами дотримано встановлену законом процедуру укладення договору оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" речового права на земельну ділянку, що є об'єктом договору оренди №11/418 від 16.08.2017, чи законного інтересу щодо зазначеної земельної ділянки. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б самочинний характер будівництва нерухомого майна, що розміщене на території спірної земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки судовим рішенням у справах №917/771/16, №917/713/14; суд не прийняв до уваги той факт, що попередній (аналогічний) договір оренди земельної ділянки №11/288 від 20.02.2016 між тими ж самими сторонами щодо тієї ж земельної ділянки визнаний недійсним; позивач вважає себе користувачем спірної земельної ділянки на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4, виданого Санаторно-курортному комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є позивач, який не скасований та не визнаний недійсним; апелянт посилається на незаконність її вилучення у позивача та неправомірність послідуючої передачі в оренду.

Ухвалою Харківською апеляційного господарського суду від 05.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" на рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 року у справі №917/1662/17; призначено справу до розгляду на 02.05.2018 о 14:15год.

18.04.2018 від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2929), зазначає, що з набуттям права власності на нежитлове приміщення у січні 2016 року у 2-го та 3-го відповідачів виникло право щодо оформлення землекористування, які звернулись до міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки, усі дозвільні документи на користування спірною земельною ділянкою оформлені 2-им та 3-им відповідачами відповідно до вимог законодавства; спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Миргород; апелянт не надав доказів порушення його прав та законних інтересів у зв'язку із передачею в оренду 2-му та 3-му відповідачам земельної ділянки. За таких обставин, просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

23.04.2018 від 2-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3083), вважає, що попередні рішення судів не мають відношення до розгляду даної справи; позивачем не надано доказів користування спірною земельною ділянкою. Просить рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

До початку судового засідання 02.05.2018 за підписом представника позивача за довіреністю - Сахно Є.В. до апеляційного господарського суду надійшли відповідь на відзив 2-го відповідача (вх.№3250) та відповідь на відзив 1-го відповідача (вх.№3251).

Судова колегія зазначає, що відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (30.09.2016), представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, з урахуванням дати порушення провадження у справі - 09.10.2017, тобто, після 30.09.2016, в даному випадку представництво апелянта відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України може здійснюватись адвокатом.

Відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи) та (або) через представника.

Згідно зі статтею 58 Господарського процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Проте, представником позивача за довіреністю - Сахно Є.В. не надано суду відомостей та доказів про наявність у нього станом на момент підписання та подання відповідей на відзиви на апеляційну скаргу документів, що посвідчують статус адвоката, як і не надано доказів, що представник апелянта є членом виконавчого органу, уповноваженого апелянтом діяти від його імені відповідно до закону, статуту.

За таких обставин, підписані представником апелянта - Сахно Є.В. відповіді на відзиви на апеляційну скаргу залишаються апеляційним господарським судом без розгляду.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 02.05.2018 представник 1-го відповідача оголосив відзив на апеляційну скаргу, заперечує проти доводів апеляційної скарги. 2-й відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечує. 3-й відповідач проти доводів апеляційної скарги також заперечує.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 11:30год. 30.05.2018.

24.05.2018 від позивача (за підписом генерального директора) надійшли відповіді на відзив на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 (вх.№3925) та на відзив на апеляційну скаргу Миргородської міської ради (вх.3926).

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 184 Господарського процесуального кодексу України, у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, і відповідач - заперечення.

Згідно з положеннями статті 166 Господарського процесуального кодексу України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами 3-6 статті 165 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

В ухвалі апеляційного господарського суду від 05.04.2018 було встановлено апелянту строк до 23.04.2018 для подання до суду відповіді на відзиви учасників справи.

Проте, апелянтом подано відповіді на відзиви на апеляційну скаргу 1-го та 2-го відповідачів лише 24.05.2018, тобто, зі спливом місяця після встановленого судом строку без обґрунтування поважних причин неможливості подання відповідей на відзиви у встановлений судом строк.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, відповіді на відзиви на апеляційну скаргу апелянта залишаються апеляційним господарським судом без розгляду.

29.05.2018 від ФОП ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх.№4046), а саме листа Миргородської міської ради від 07.05.2018 №171/Р02-05/32інф, надісланого на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про те, що станом на 02.05.2018 згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017 є діючим, орендна плата становить 3 453, 42грн на місяць.

Аналогічна за змістом заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх.№4049 від 29.05.2018) надійшла від ФОП ОСОБА_4, до якої доданий такий самий лист Миргородської міської ради від 07.05.2018 №171/Р02-05/32інф.

Розглянувши заяви 2-го та 3-го відповідачів про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним господарським судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте, у заявах про долучення додаткових доказів відповідачі жодним чином не обґрунтовують причини, які унеможливили звернутися їм до міської ради раніше, під час розгляду справи судом першої інстанції, та надати даний лист міської ради до місцевого господарського суду. А із матеріалів справи таких причин, що об'єктивно не залежали від заявників, не вбачається.

До того ж, заявниками не наведено, що даний лист може довести або спростовувати та в обґрунтування яких їх доводів та заперечень надано лист; із матеріалів справи не вбачається спору між учасниками справи щодо реєстрації оспорюваного договору та розміру орендної плати за користування земельною ділянкою 2-им та 3-им відповідачами.

За таких обставин, заява 2-го та 3-го відповідачів про долучення додаткових доказів задоволенню не підлягає, а додаткові докази не приймаються апеляційним господарським судом.

29.05.2018 від 2-го відповідача надійшла заява (вх.4047) в порядку статті 169 Господарського процесуального кодексу України, в якій ФОП ОСОБА_3 просить суд надати законодавчо обґрунтоване письмове роз'яснення підстав не допуску судом до справи його представника.

Аналогічна за змістом заява (вх.4050 від 29.05.2018) надійшла до суду від ФОП ОСОБА_4, в якій заявник також просить суд надати законодавчо обґрунтоване письмове роз'яснення підстав не допуску судом до справи її представника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (30.09.2016), представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Отже, з урахуванням дати порушення провадження у справі - 09.10.2017, тобто, після 30.09.2016, в даному випадку представництво 2-го та 3-го відповідачів в суді апеляційної інстанції відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України може здійснюватись лише адвокатом.

Згідно зі статтею 58 Господарського процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Проте, 2-им та 3-ім відповідачами не надано суду відомостей та доказів про наявність у їх представника - ОСОБА_6, який здійснював представництво 2-го та 3-го відповідачів під час розгляду справи судом першої інстанції, станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, документів, що посвідчують статусу адвоката; у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості, що ОСОБА_6 є адвокатом.

Судова колегія вважає безпідставними доводи заявників про малозначність даного спору, що, на їх думку, надає їх представнику ОСОБА_6 право здійснювати представництво їх інтересів в суді апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України, яка визначено, що при розгляді справи у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких є пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції не було визначено, що дана справа є малозначною та такою, що підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Після набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України з 15.12.2017, ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.12.2017 у даній справі була постановлено справу розглядом на стадії підготовчого засідання відкласти на 16.01.2018; під час розгляду справ в судах першої інстанції стадія підготовчого провадження характерна лише для справ загального позовного провадження.

Розглядаючи матеріали справи у їх сукупності, з огляду на предмет спору, характер спірних правовідносин, зокрема, що земельна ділянка знаходиться на території курорту, значний обсяг поданих учасниками справи доказів, судова колегія погоджується з судом першої інстанції щодо розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження; дана справа в силу зазначених обставин та положень господарського процесуального законодавства не є малозначною.

З огляду на вищевикладене, апеляційному господарського суду у відповідності до положень чинного законодавства та зазначених обставин справи не надано доказів наявності у представника 2-го та 3-го відповідачів - ОСОБА_6 повноважень на представництво їх інтересів.

При цьому, слід зазначити, що в Рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі №1-17/2000 (справа про право вільного вибору захисника) Конституційний Суд України визнав, що положення частини 1 статті 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав» потрібно розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги обирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права, а також за законом має право на надання правової допомоги.

Відповідно до частини 2 статті 16 Господарського процесуального кодексу України, представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, 2-ий та 3-ій відповідачі особисто беруть учать при розгляді апеляційної скарги з усіма встановленими господарським процесуальним законодавством прав та обов'язків сторін у справі.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 02.05.2018 було оголошено перерву у судовому засіданні для надання можливості 2-му та 3-му відповідачам забезпечити участь адвоката для представництва їх інтересів в суді апеляційної інстанції, проте, відповідачі своїм правом не скористались.

29.05.2018 від ФОП ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання (вх.№4048), в якому заявник просить відмовити в приєднанні відповіді позивача на відзив відповідача ФОП ОСОБА_3 до матеріалів справи у зв'язку з тим, що даний документ не передбачений параграфом 2 розділу 4 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія зазначає, що відповіді позивача на відзиви на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 та Миргородської міської ради залишені апеляційним господарським судом без розгляду, з тієї підстави, що представником позивача за довіреністю - Сахно Є.В. не надано суду відомостей та доказів про наявність у нього повноважень на підписання та подання від апелянта відповідей на відзиви на апеляційну скаргу, та з підстави пропуску апелянтом встановленого судом строку подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

При цьому, у відповідності до пункту 2.1.1. Інструкції з діловодства у господарських судах України, позовні заяви, апеляційні, касаційні скарги, судові справи, а також інші документи і матеріали, що стосуються розгляду справ у суді, приймає та реєструє в автоматизованій системі канцелярія суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду. На документі, отриманому від учасників судового процесу та їх представників безпосередньо під час судового засідання, накладається резолюція судді (судді-доповідача), яка складається зі слів "До справи", підпису судді та дати. Зазначений документ у цей же день передається для реєстрації, після чого долучається до матеріалів справи.

За таких обставин, відповіді позивача на відзиви ФОП ОСОБА_3 та Миргородської міської ради на апеляційну скаргу долучені до матеріалів справи, проте, не розглядаються апеляційним господарським судом при розгляді апеляційної скарги позивача, але, не з тієї підстави, що даний документ не передбачений параграфом 2 розділу 4 Господарського процесуального кодексу України, як вказує заявник, а з наведених вище підстав.

При цьому, судова колегія звертає увагу ФОП ОСОБА_3, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 постановлено апелянту у строк до 23.04.2018 подати до суду відповідь на відзиви на апеляційну скаргу; положеннями господарського процесуального кодексу України не встановлено, що апелянт не може подавати до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

29.05.2018 від ФОП ОСОБА_4 надійшла заява (вх.№4051), аналогічна за змістом заяви ФОП ОСОБА_3, в якій заявниця просить суд відмовити в приєднанні відповіді позивача на відзив відповідача ФОП ОСОБА_4 до матеріалів справи у зв'язку з тим, що даний документ не передбачений параграфом 2 розділу 4 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, ФОП ОСОБА_4 не подавала суду відзив на апеляційну скаргу, як вона про це стверджує у поданій заяві.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції залишає заяву ФОП ОСОБА_4 без розгляду.

30.05.2018 позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання (вх.№4073) про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме, позивач просить приєднати до матеріалів справи в якості письмового доказу копію рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.03.2018 у адміністративній справі №541/2693/17 та надати йому правову оцінку під час розгляду апеляційної скарги.

Як зазначає апелянт, зважаючи на те, що вказане рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області набуло чинності лише 03.05.2018, позивач з об'єктивних причин не міг надати його суду першої інстанції.

На думку апелянта, дане рішення підтверджує факт, що рішення Миргородської міської ради про надання в оренду спірної земельної ділянки ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 є незаконним.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а саме, що апелянт з об'єктивних причин, які не залежали від його волі, не міг подати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.03.2018 у адміністративній справі №541/2693/17 за позовом ФОП ОСОБА_3 до Миргородської міської ради суду першої інстанції у даній справі, оскільки рішення набуло законної сили лише 03.05.2018, у той час, як рішення господарського суду Полтавської області у даній справі було ухвалено судом 15.02.2018, вважає можливим прийняти рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.03.2018 у адміністративній справі №541/2693/17 як додатковий доказ.

До того ж, про наявність даної справи ФОП ОСОБА_3 повідомляв місцевий господарський суд у клопотанні про зупинення провадження у даній справі до розгляду Миргородським міськрайонним судом Полтавської області справи №541/2693/17, проте, на час звернення ОСОБА_3 із зазначеним клопотанням, позовну заяву ОСОБА_3 у справі №541/2693/17 було залишено без руху, що стало підставою для відмови господарським судом Полтавської області у даній справи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду, яке було продовжено об 11:38год. 30.05.2018, було оголошено про перерву у судовому засіданні до 16:00год. 05.06.2018.

04.06.2018 від ОСОБА_3 до апеляційного господарського суду надійшло доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№4179), вважає, що зміст мотивувальної частини рішення Миргородського міськрайонного суду у справі №541/2963/17 не спростовує законності укладення договору №11/418 від 16.08.2017 між міською радою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4; позивач не підтвердив своє право постійного користування спірною земельною ділянкою і по сплаті земельного податку.

Також ОСОБА_3 подано до суду клопотання (вх.№4180), в якому заявник просить суд обґрунтувати підстави допуску до розгляду справи представника Миргородської міської ради Лисенка Р.О., який не є адвокатом, а також підстави невизнання даної справи малозначною.

Як вже зазначено апеляційним господарським судом, відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (30.09.2016), представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Згідно матеріалів справи, представництво Миргородської міської ради Полтавської області у даній справі здійснює Лисенко Р.О. на підставі довіреності від 24.05.2016 №451/01-35, якому надано повноваження представляти інтереси Миргородської міської ради в усіх судах України з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі; довіреність підписана Миргородським міським головою та підпис скріплено печаткою Миргородської міської ради; довіреність дійсна до 24.05.2019.

Отже, суду надані належні та допустимі докази на підтвердження повноважень у представника Миргородської міської ради на представництво її інтересів.

Підстави щодо невизнання даної справи апеляційним господарським судом малозначної вже наведені вище.

До початку судового засідання 05.06.2018 апелянтом подано до апеляційного господарського суду письмові пояснення (вх.№4281), які за своїм змістом дублюють доводи апеляційної скарги.

О 16:03год. 05.06.2018 судове засідання продовжено; після перерви представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги; просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017.

Представник Миргородської міської ради проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 також просять залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, учасники справи висловили свої доводи та вимоги щодо апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, викладені у відзивах на апеляційну скаргу доводи та заперечення Миргородської міської ради та ФОП ОСОБА_3, заслухавши у судовому засіданні учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, з урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом у даній справі встановлено наступне:

- 30.01.2016 між ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, з іншої, був укладений договір дарування № 263.

Відповідно до умов вказаного договору, Дарувальник (ОСОБА_7) подарував, а Обдаровувані (ОСОБА_3 та ОСОБА_4) прийняли в дар, в рівних долях, по 1/2 (одній другій) частині кожен, нежитлову будівлю, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_2, загальною площею 39, 6кв.м, кадастровий номер НОМЕР_3.

- 19.02.2016 сьомою сесією сьомого скликання Миргородської міської ради було прийнято рішення № 30, відповідно до пункту 1 якого, у зв'язку з відчуженням нерухомого майна вирішено припинити з ОСОБА_7 договір № 11/103 від 30.01.2015 оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 332кв.м за адресою: АДРЕСА_2, шляхом його розірвання за згодою сторін.

Також даним рішенням вказану земельну ділянку (цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, код КВЦПЗ - 03.08) зараховано до земель запасу Миргородської міської ради.

- ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, які встановлюють перехід права користування земельної ділянки до особи, яка набула право власності на нерухоме майно, що розташовано на цій земельній ділянці, на тих самих умовах, що були встановлені для попереднього землекористувача, звернулись до Миргородської міської ради із заявами про передачу в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться належне їм на праві спільної часткової власності нерухоме майно.

- За результатом розгляду вказаних заяв, 04.08.2017 Миргородською міською радою прийнято рішення №128, яким надано в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0, 0322га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільового призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08), строком на п'ять років.

- 16.08.2017 року між Миргородською міською радою, з одного боку, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, з другого боку, було укладено договір оренди земельної ділянки №11/418, відповідно до умов якого Орендодавець (Миргородська міська рада) надала, а орендарі (ОСОБА_3 та ОСОБА_4) прийняли зазначену земельну ділянку у строкове платне користування.

- Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.01.2015, земельна ділянка площею 0, 0322га, кадастровий номер НОМЕР_3, перебуває у власності територіальної громади міста Миргорода; відомості щодо права постійного користування вказаним об'єктом нерухомості в Державному земельному кадастрі відсутні.

- між Миргородською міською радою та ПрАТ ЛОЗ "Миргородкурорт" укладено 39 договорів оренди земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2; земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер НОМЕР_3, серед об'єктів користування за вказаними договорами не значиться.

За таких встановлених судом першої інстанції обставин, суд дійшов висновку, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, площею 0, 0322га, кадастровий номер НОМЕР_3, не є новоствореною, надання у користування вказаної земельної ділянки здійснювалось без зміни її цільового призначення, відповідачами дотримано встановлену законом процедуру укладення договору оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017; крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" речового права на земельну ділянку, що є об'єктом договору оренди № 11/418 від 16.08.2017, чи законного інтересу щодо зазначеної земельної ділянки.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права до суду із застосуванням відповідного способу захисту, визначеного законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на доступ до правосуддя, а у статті 13 вказаної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, а саме - особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Звертаючись до місцевого господарського суду з даним позовом, Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" посилається на те, що є земельні ділянки загальною площею 834кв.м за адресою: АДРЕСА_2, у тому числі, і спірна земельна ділянка, перебували у постійному користуванні Санаторно-курортного комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофоздоровниця" (правонаступником якого є позивач) на підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області №506 від 19.08.1998 та Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4.

Правовідносини між учасниками даної справи вже неодноразово були предметом розгляду судами.

Зокрема, ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" вже зверталось до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (яка є також предметом розгляду даної справи) №11/288 від 20.02.2016, укладений між тими самими сторонами, що і оспорюваний договір №11/418 від 16.08.2017.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.07.2016 у справі №917/771/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2017 позовні вимоги ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" задоволено; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №11/288 від 20.02.2016, укладений між Миргородською міською радою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Судами у справі №917/771/16 встановлено наступне:

- земельна ділянка загальною площею 834кв.м за адресою: АДРЕСА_2 перебувала в постійному користуванні позивача на підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області №506 від 19.08.1998 та Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4.

- 11.12.2002 виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області було прийнято рішення №801, згідно з яким до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834кв.м, які були у користуванні ДП "Миргородкурорт". Одночасно з цим було змінено їх цільове призначення та надано в оренду новим землекористувачам, згідно з додатком №1 до рішення, для комерційного використання терміном на 1 (один) рік.

- Рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002 було затверджено рішенням восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003.

- 19.11.2008 Миргородською міською радою Полтавської області було прийнято рішення "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7, яким вирішено надати ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_2.

- 06.11.2009 Миргородською міською радою Полтавської області на 37 сесії 5 скликання було прийнято рішення №36 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_7 земельної ділянки площею 322кв.м за адресою: АДРЕСА_2, землі комерційного використання, терміном на три роки", яким вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ОСОБА_7 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, розроблену ПП "Земсервіс-плюс". Надано в оренду ОСОБА_7 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 322кв.м, землі комерційного використання (1.11), терміном на три роки.

- На підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області 37 сесії 5 скликання від 06.11.2009 №36 між Миргородською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_7 (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки №1343 від 27.10.2011.

- ПрАТ ЛОЗ "Миргородкурорт", вважаючи вищевказані рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради та Миргородської міської ради Полтавської області такими, що прийняті з порушенням вимог земельного законодавства України, яке діяло на момент їх прийняття, звернулось до господарського суду Полтавської області з відповідною позовною заявою.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі №917/713/14 задоволено апеляційну скаргу ПрАТ "Миргородкурорт", скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено,

1) визнано недійсним рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002 року "Про надання земельних ділянок в оренду", в частині прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306, 8кв.м, зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_3;

2) визнано недійсним рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003 року "Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради та розпоряджень міського голови, прийнятих у міжсесійний період", в частині затвердження рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002 року, що стосується прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м, зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_3;

3) визнано недійсним рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8";

4) визнано недійсним рішення тридцять сьомої сесії пятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №36 від 06.11.2009 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_8 земельної ділянки площею 322кв.м за адресою: АДРЕСА_2, землі комерційного використання терміном на 3 (три) роки".

Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2015 року, касаційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року у справі №917/713/14 залишено без змін.

У межах розгляду вищевказаної справи було встановлено, що оспорювані рішення прийняті з порушенням прав і охоронюваних законом інтересів позивача - ПрАТ "Миргородкурорт", за відсутності передбачених статтею 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного землекористування позивача, без її вилучення. Крім того, вказаними рішеннями порушені приписи частини 2 статті 20, статей 118, 123 частин 1, 3 статті 124, статті 186 Земельного кодексу України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки із подальшим наданням земельних ділянок в оренду новим користувачам відбулась за відсутності проекту землеустрою, погодженого з позивачем як постійним землекористувачем цієї ділянки, а також з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини, за відсутності висновку землевпорядної експертизи, без встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, без техніко-економічних обґрунтувань; цільове призначення земельної ділянки із земель рекреаційного та оздоровчого призначення всупереч статті 19 Земельного кодексу України було змінено на категорію "комерційне використання".

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що усі зазначені вище рішення Миргородської міської ради та її виконавчого комітету щодо розпорядження земельними ділянками загальною площею 834кв.м за адресою: АДРЕСА_2 та зміни їх цільового призначення, що перебували в постійному користуванні позивача на підставі державного акту були визнані судом недійсними, у тому числі, і стосовно припинення права постійного користування позивача та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7; матеріали даної справи не містять доказів скасування або визнання недійсним Державного акту на право постійного користування позивачем землею серії НОМЕР_4.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 у справі №1-17/2005, раніше видані державні акти на право приватної власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і не підлягають заміні.

- У подальшому, рішенням сорок восьмої сесії шостого скликання Миргородської міської ради від 28.11.2014 № 25 ОСОБА_7 поновлено договір оренди земельної ділянки від 27.10.2011 №1343 строком на 3 роки.

- На підставі цього рішення між Миргородською міською радою та ОСОБА_7 30.01.2015 був укладений договір оренди земельної ділянки №11/103, відповідно до якого орендодавець (Миргородська міська рада) передала орендарю в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 322кв.м, кадастровий номер НОМЕР_3. Договір укладено терміном на три роки.

- Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.02.2016 у справі №917/2574/15, з урахуванням ухвали господарського суду Полтавської області про виправлення описки від 03.11.2016, позов ПрАТ "Миргородкурорт" задоволено частково; визнано недійсним рішення сорок восьмої сесії шостого скликання Миргородської міської ради від 28.11.2014 №25 про поновлення договору оренди з ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 322кв.м, кадастровий номер НОМЕР_3, та визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №11/103 від 30.01.2015.

- Сьомою сесією сьомого скликання Миргородської міської ради №30 від 19.02.2016 прийнято рішення про розірвання договору оренди №11/103 за згодою сторін та зараховано земельну ділянку до земель запасу.

Разом з тим, апеляційний господарський суд звертає увагу, що, як зазначено вище, договір оренди земельної ділянки №11/103 від 30.01.2015, укладений між ОСОБА_7 та Миргородською міською радою, був визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу статті 216 Цивільного кодексу України, не породив для сторін договору жодних правових наслідків з моменту його вчинення.

При цьому, на момент укладення договору дарування 30.01.2016 нежитлового приміщення, що знаходиться на спірній земельній ділянці, між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 саме договір оренди земельної ділянки №11/103 від 30.01.2015, який визнаний судом недійсним, був підставою для користування ОСОБА_8 спірною земельною ділянкою.

- Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради № 34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 0322га кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_2" надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на 2 роки".

- 20.02.2016 між Миргородською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (орендарі) був укладений договір, за умовами якого орендодавець надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку площею 0, 322га, кадастровий номер НОМЕР_3, що належить територіальній громаді міста Миргород для будівництва і обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Як зазначено вище, рішенням господарського суду Полтавської області від 19.07.2016 у справі №917/771/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2017, позовні вимоги ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" задоволено; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №11/288 від 20.02.2016, (кадастровий НОМЕР_3), укладений між Миргородською міською радою та ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Судовими рішеннями встановлено, що рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 11.12.2002 №801, згідно з яким до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834кв.м, які були у користуванні ДП "Миргородкурорт", було визнано недійсним в судовому порядку; зміна цільового призначення земель площею 834кв.м, які відносились до земель рекреаційного призначення та оздоровчого призначення, відбулася з порушенням існуючого порядку надання земельних ділянок в оренду, без розроблення та затвердження проектів відведення цих земельних ділянок, без встановлення їх меж в натурі на місцевості та без техніко-економічних обґрунтувань такої зміни.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що припинення права користування земельною ділянкою внаслідок передачі її в оренду фізичним особам за договором оренди №11/288 від 20.02.2016, порушує права та законні інтереси позивача, за відсутності передбачених статтею 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного землекористування позивача, без її вилучення.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційним господарським судом у даній справі встановлено, що спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, площею 0, 0322га, кадастровий номер НОМЕР_3, рішенням Миргородської міської ради №30 від 19.02.2016, була зарахована до земель запасу із зазначенням цільового призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08).

Разом з тим, як встановлено судами у справах №917/713/14, №917/771/16, відповідно до рішення Миргородської міської ради народних депутатів від 19.08.1998 №506, землю у постійне користування Санаторно-курортному комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофздоровниця" (правонаступником якого є позивач) було надано для обслуговування лікувально-оздоровчого комплексу. Згідно Виписки з земельно-кадастрової документації про земельну ділянку ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів «Миргородкурорт», землі, які перебували у постійному користуванні позивача, належали до земель оздоровчого призначення (для організації, профілактики та лікування).

Судами у зазначених справах також встановлено, що зміна цільового призначення спірної земельної ділянки із подальшим наданням її в оренду новим землекористувачам відбулась з порушенням норм чинного законодавства за відсутності проекту землеустрою, погодженого з позивачем як постійним користувачем цієї ділянки, а також з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини, за відсутності висновку землевпорядної експертизи, без техніко-економічних обґрунтувань.

Тобто, зміна цільового призначення земель площею 834кв.м, які відносились до земель рекреаційного призначення та оздоровчого призначення, відбулася з порушенням існуючого порядку надання земельних ділянок в оренду, а рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 11.12.2002, згідно з яким до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт", та змінено їх цільове призначення, визнано судом недійсним.

При цьому, як вбачається із матеріалів даної справи, Миргородською міською радою після визнання судом недійсним попереднього договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між тими самими сторонами, із зазначених підстав, передбачених у встановленому законодавством порядку дій щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки здійснено не було.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 02.05.2018 представник Миргородської міської ради підтвердив, що міська рада дій, спрямованих на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку не вчиняла.

Крім того, судами у зазначених вище судових справах було встановлено, що цільове призначення спірної земельної ділянки із земель рекреаційного та оздоровчого призначення всупереч статті 19 Земельного кодексу України було змінено на категорію «комерційне використання».

Не зважаючи на наявність вище перелічених рішень господарських судів, які набрали законної сили, 04.08.2017 Миргородська міська рада Полтавської області приймає рішення №128 "Про надання в оренду земельних ділянок", яким відповідно до пункту 3 цього рішення, надає в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 цю ж саму земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0322 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільового призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08), строком на п'ять років.

Апеляційним господарським судом у даній справі встановлено, що у подальшому, після укладення 16.08.2017 між Миргородською міською радою, з одного боку, та ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з другого боку, договір оренди земельної ділянки №11/418, 14.09.2017 Миргородською міською радою прийнято рішення №173, згідно з яким вирішено скасувати пункт 3 рішення 29 сесії міської ради сьомого скликання від 04.08.2017 "Про надання в оренду земельних ділянок", яким надано в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0, 0322га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільового призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08), строком на п'ять років, з підстав врахування висновків суду, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 11.05.2017 у справі №917/771/16.

Тобто, фактично, Миргородська міська рада Полтавської області визнала той факт, що пункт 3 рішення від 04 серпня 2017 року "Про надання в оренду земельних ділянок" прийнятий з порушенням вимог земельного законодавства, та всупереч рішень господарських судів у справі №917/771/16.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.03.2017 у справі №541/2693/17 відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення тридцятої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради №173 від 14.09.2017 "Про скасування пункту 3 рішення двадцять дев'ятої сесії міської ради сьомого скликання від 4 серпня 2017 року №121 "Про надання в оренду земельних ділянок", треті особи Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", ОСОБА_4

Рішення суду мотивовано тим, що оспорюване рішення міської ради в цілому не порушує прав позивача на користування земельною ділянкою, оскільки рішення відповідача №128 від 04.08.2017 виконане шляхом укладення між сторонами договору оренди, а у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто, ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, або питання розірвання договору оренди має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Проте, та обставина, що між сторонами виникли та існують цивільні правовідносини, визначені договором оренди земельної ділянки №11/488 від 16.08.2017, не позбавляє Миргородську міську раду права, реалізовуючи свої повноваження в галузі земельних відносин, протягом строку дії договору оренди приймати рішення про його розірвання та звертатися до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Судова колегія враховує правові висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду від 16.04.2009 №7-рп/2009, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Між тим, як вбачається із наявного у матеріалах даної справи рішення Миргородської міської ради №173 від 14.09.2017 "Про скасування пункту 3 рішення двадцять дев'ятої сесії міської ради сьомого скликання від 4 серпня 2017 року №121 "Про надання в оренду земельних ділянок", даним рішенням також вирішено розірвати договір оренди земельної ділянки №11/418 від 16.08.2017, укладений між Миргородською міською радою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, на оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; скасувати реєстрацію речових прав на дану земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Матеріали справи не містять доказів виконання міською радою зазначеного рішення в частині розірвання оспорюваного договору оренди із скасуванням державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку.

Судова колегія зазначає, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено приписами статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено статтею 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Слід зазначити, що у відповідності до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічно стаття 20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, у тому числі оспорюваний договір може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: перша - це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга - це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Судовими рішеннями у справах №917/713/14 та №917/771/16 встановлено факт порушення міською радою норм чинного законодавства щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки та передачу її в оренду для комерційного використання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та встановлено факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок передачі її в оренду фізичним особам за договором оренди № 11/288 від 20.02.2016, який, як наслідок, був визнаний судом недійсним.

Матеріали даної справи не містять доказів вчинення Миргородською міською радою після визнання судом недійсним попереднього договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між тими самими сторонами, із зазначених підстав, передбачених у встановленому законодавством порядку дій щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" законного інтересу щодо зазначеної земельної ділянки, оскільки як вбачається із матеріалів справи, ПрАТ "Миргородкурорт" протягом тривалого часу оспорює в господарських судах законність та правомірність вилучення спірної земельної ділянки та передачі в оренду ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3.

Судами у справах №917/713/14 та №917/771/16 встановлено, що земельні ділянки загальною площею 834кв.м перебували у постійному користуванні "Санаторно-курортного комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофоздоровниця" (правонаступником якого є ПрАТ "Миргородкурорт") на підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області №506 від 19.08.1998р. та Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4; матеріали даної справи не містять доказів скасування державного акту чи визнання його недійсним, чому місцевим господарським судом не було надано правову оцінку.

Рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 11.12.2002 №801, згідно з яким, до земель запасу міської ради без погодження з ДП "Миргородкурорт" прийнято земельні ділянки площею 834кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт", визнано недійсним у зв'язку з порушенням приписів Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Земельного кодексу України.

Дійсно, у подальшому, спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, площею 0, 0322га, кадастровий номер НОМЕР_3, рішенням Миргородської міської ради №30 від 19.02.2016 знову ж таки була зарахована до земель запасу із зазначенням цільового призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08).

Проте, виходячи із вищенаведених обставин, матеріали справи не містять доказів, що зарахування спірної земельної ділянки до земель запасу міської ради та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки була здійснена міської радою у встановленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність обох необхідних умов для визнання договору недійсним (порушення права, інтересу позивача та порушення норми закону), а тому наявні правові підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, площею 0,0322га, розташованої по АДРЕСА_2 (кадастровий НОМЕР_3) №11/418, укладений 16.08.2017 між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Судова колегія відхиляє доводи 2-го відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що спірна земельна ділянка не є новоствореною, а 2-им та 3-ім відповідачем надано належні докази на підтвердження права користування спірною земельною ділянкою, оскільки рішення міської ради, якими було затверджено технічну документацію на спірну земельну ділянку, виготовлену за замовлення ОСОБА_8, були визнані судом недійсними, а матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачами права користування спірною земельною ділянкою у встановленому законом порядку.

Сама по собі сплата земельного податку 2-им та 3-ім відповідачем за користування спірною земельною ділянкою без оформлення належним чином документів, що надавали б підстави для її користування, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами 2-го та 3-го відповідачів, що в силу наявності на спірній земельній ділянці нерухомості, що належить 2-му та 3-му відповідачам на праві власності, вони мають право на оформлення права користування земельною ділянкою, на якій ця нерухомість розташована та яка необхідна для обслуговування нерухомості, проте, оформлення права користування земельною ділянкою має бути здійснено у визначеному законодавством порядку.

Разом з тим, безпідставним у даному випадку є посилання місцевого господарського суду на статті 120 Земельного кодексу України та статтю 377 Цивільного кодексу України, які встановлюють перехід права користування земельної ділянки до особи, яка набула право власності на нерухоме майно, що розташовано на цій земельній ділянці, на тих самих умовах, що були встановлені для попереднього землекористувача, як на підставу укладення оспорюваного договору, виходячи з наступного.

30.01.2016 між ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, з іншої, був укладений договір дарування № 263, відповідно до умов якого, останні прийняли в дар, в рівних долях, по 1/2 (одній другій) частині кожен, нежитлову будівлю, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_2, загальною площею 39, 6кв.м, кадастровий номер НОМЕР_3.

На час укладення договору дарування підставою для користування ОСОБА_8 спірною земельною ділянкою був договір оренди №11/103 від 30.01.2015 земельної ділянки загальною площею 322кв.м, кадастровий номер НОМЕР_3, укладений ОСОБА_8 з міською радою.

Проте, даний договір оренди №11/103 від 30.01.2015 був визнаний рішенням господарського суду Полтавської області від 18.02.2016 у справі №917/2574/15 (з урахуванням ухвали господарського суду Полтавської області про виправлення описки від 03.11.2016) недійсним.

Судова колегія зазначає, що частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Визнання недійсним правочину не створюють для сторін тих прав та обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відтак, з урахуванням наслідків визнання правочину недійсним, ОСОБА_8 не набув у визначеному законом порядку права користування спірною земельною ділянкою.

За таких обставин, і ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не можуть посилатись на перехід до них права користування спірною земельною ділянкою на тих самих умовах, що були встановлені ОСОБА_8 договором №11/103 від 30.01.2015.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б самочинний характер будівництва нерухомого майна, що належить 2-му та 3-му відповідачам на праві власності та розміщене на території спірної земельної ділянки.

Разом з тим, судова колегія вважає невиправданою позицію Миргородської міської ради, що оскільки земельна ділянка площею 0, 0322га, кадастровий номер НОМЕР_3, перебуває у власності територіальної громади міста Миргорода, навіть із порушенням порядку щодо зміни її цільового призначення, то у міської ради були відсутні підстави для відмови ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у наданні їм права користування спірною земельною ділянкою, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Укладаючи оспорюваний договір, відповідачі не лише були зобов'язані дотримуватись встановленого законом порядку щодо передачі земельної ділянки в оренду, а й мали бути зацікавлені у тому, щоб така процедура була обома сторонами дотримана.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, за таких обставин, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" слід задовольнити; рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 слід скасувати та прийняти в нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визнати договір оренди земельної ділянки площею 0,0322га, розташованої по АДРЕСА_2 (кадастровий НОМЕР_3) №11/418, укладений 16.08.2017 року між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, недійсним.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, судова колегія виходить з положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки задоволенню підлягає одна вимога немайнового характеру, позивачу мають бути відшкодовані сплачені 1 600, 00грн судового збору за подання позовної заяви до місцевого господарського суду (відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір") та 2 400, 00грн (1 600, 00грн * 150% у відповідності до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір") за розгляд апеляційної скарги пропорційно з відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст.ст.129, 254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 у справі №917/1662/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,0322га, розташованої по АДРЕСА_2 (кадастровий НОМЕР_3) №11/418, укладений 16.08.2017 року між Миргородською міською радою Полтавської області (вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_3) і ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 37600, АДРЕСА_1).

Стягнути з Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" (вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) 1 333, 33 судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_3) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" (вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) 1 333, 33 судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 37600, АДРЕСА_1) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" (вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) 1 333, 33 судового збору.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06.06.2018.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.