РІШЕННЯ

05 червня 2018 року Справа № 913/103/18

Провадження №18/913/103/18

За позовом керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області в інтересах держави особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ

до: 1-го відповідача - комунального закладу «Луганський обласний ліцей-інтернат з посиленою військо-фізичною підготовкою «Кадетський корпус імені героїв Молодої гвардії», м. Кремінна Луганської області

2-го відповідача - фізичної особи-підприємця Міхєєвої Галини Іванівни, м. Кремінна Луганської області

про визнання недійсним договору

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від прокуратури: Комісар О.О., посвідчення від 06.05.2016 № 0403187;

від позивача: не прибув;

від 1-го відповідача: Польний С.М. за дов. від 20.03.2018,

Вечерова С.С. за дов. від 20.03.2018;

від 2-го відповідача: Постельга І.В. - адвокат, посвідчення від 25.07.2017 від 1810.

Суть спору: прокурором заявлено вимогу про визнання недійсним договору поставки від 19.01.2018 № 3, який укладено між відповідачами по справі.

Позивач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України поясненнями від 19.04.2018 № 2434-03/228 підтримав позовні вимоги прокурора.

1-й відповідач запереченнями на позовну заяву від 07.03.2018 проти позову заперечує посилаючись на його необґрунтованість.

2-й відповідач відзивом на позовну заяву від 22.03.2018 проти позову заперечує посилаючись на його необґрунтованість.

В судовому засіданні 11.05.2018 було оголошено перерву до 05.06.2018 (11.30).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, представників відповідачів суд

В С Т А Н О В И В:

Прокурор у позовній заяві вказав:

- 1-й відповідач - комунальний заклад «Луганський обласний ліцей-інтернат з посиленою військо-фізичною підготовкою «Кадетський корпус імені героїв Молодої гвардії» (далі - Ліцей) є об'єктом комунальної власності, одержувачем та розпорядником бюджетних коштів;

- у розумінні Закону України № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон № 922-VIII) 1-й відповідач є замовником;

- статтею 1 Закону № 922-VIII встановлено, що цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень;

- 19.01.2018 між відповідачами за позовом укладено договір поставки № 3 (зі специфікацією від 19.01.2018) згідно якому, 2-й відповідач (ФОП Міхєєва Г.І.) зобов'язався поставляти 1-му відповідачу (Ліцею) протягом 2018 року товар - продукти харчування (згідно специфікації) загальною вартістю 1.046.746,00 грн., а 1-й відповідач зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість у встановлений строк;

- загальна вартість товару за вказаним договором перевищує 200 тисяч гривень, тому, Закон № 922-VIII повинен був застосовуватися 1-м відповідачем;

- частиною 1 статті 12 Закону № 922-VIII встановлено, що закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі;

- 1-м відповідачем зазначений договір поставки укладено без застосування процедур закупівлі, визначених Законом № 922-VIII, що є порушенням вказаного Закону.

На підставі вказаних доводів та положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, прокурором заявлено вимогу про визнання недійсним договору поставки від 19.01.2018 № 3, який укладено між відповідачами по справі.

Позивач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України поясненнями від 19.04.2018 № 2434-03/228 підтримав позовні вимоги прокурора.

1-й відповідач запереченнями на позовну заяву від 07.03.2018, запереченнями від 23.03.2018 проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість, зокрема:

- оспорюваним договором (специфікацією до нього) встановлено не одну, а декілька предметів закупівлі, вартість кожної з яких не перевищує 200 тисяч гривень;

- вказані предмети закупівлі визначені замовником відповідно до Порядку визначення предмета закупівля, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 17.03.2016 № 454, на основі класифікатора України ДК 021:2015, за показником четвертої цифри основного словника із зазначення в дужках конкретної назви товару;

- Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на своєму офіційному веб-сайті, в розділі консультації розмістило відповідь, яка підтверджує законність укладання одного договору, предметом якого є різні предмети закупівлі у розумінні Закону № 922-VIII;

- Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Луганської області листом від 17.03.2018 № 20-12-31-14-14/1852 «Про проведення аналізу» повідомило 1-го відповідача про те, що до спірного договору не застосовуються процедури, встановлені Законом № 922-VIII.

2-й відповідач відзивом на позовну заяву від 22.03.2018 проти позову заперечує посилаючись на доводи, аналогічні доводам 1-го відповідача.

Крім того, 2-й відповідач вказав, що прокурором не доведено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та не наведено причин та обставин які підтверджують не здійснення або неналежним чином здійснення нім відповідних повноважень; Сєвєродонецька місцева прокуратура взагалі не має права звертатися з позовними вимогами, що витікає з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру»; прокурором не застосовано процедуру оскарження закупівлі продуктів харчування, встановлену Законом № 922-VIII.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши прокурора, представників відповідачів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав:

Щодо доводів 2-го відповідача про відсутність повноважень прокурора та підстав представництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Позовна заява, на підставі якої відкрито провадження у даній справі, підписана керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області Михайлюком А.Г., - повноважною особою в силу вказаного Закону.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Ухвалою від 01.03.2018 господарським судом було призначено судове засідання на 14.03.2018 (11.30) для розгляду питання щодо підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді. Суд зобов'язував сторін подати свої пояснення щодо вказаного питання.

Сторони по справі своїх пояснень з цього питання суду не подали.

Підстави для представництва наведено прокурором у позовній заяві. Наявність підстав для представництва обґрунтована прокурором у суді.

Ухвалою від 14.03.2018 господарський суд підтвердив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді та відкрив провадження у справі.

Ухвала сторонами у справі не оскаржувалась.

Прокурор не обмежений правом подання позову в інтересах держави тільки в особі того уповноваженого органу, який наділений контролюючими функціями, а має визначати той орган, на який покладені відповідні функції (у тому числі регулятивні координаційні), спрямовані на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналогічного висновку у подібних справах № 916/1142/15 та № 916/145/15 дійшов Вищій господарський суд України зазначаючи, що прокурор правильно заявив позов в інтересах держави саме в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

За таких обставин, доводи 2-го відповідача про те, що Сєвєродонецька прокуратура взагалі не мала права пред'являти позов і що прокурором не доведено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не приймаються судом до уваги.

Щодо суті спору.

Відповідно до пунктів 1.4., 9.7. статуту 1-го відповідача, останній є об'єктом комунальної власності та фінансується з обласного бюджету.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 922-VIII, замовниками у розумінні цього Закону є юридичні особи: розпорядники, одержувачі бюджетних коштів; юридичні особи та/або суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб'єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб'єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради суб'єкта господарювання;

Таким чином, 1-й відповідач у розумінні Закону № 922-VIII є замовником.

Частиною 1 статті 2 Закону № 922-VIII встановлено, що цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень.

19.01.2018 між відповідачами за позовом укладено договір поставки № 3 (зі специфікацією від 19.01.2018) згідно якому, 2-й відповідач (ФОП Міхєєва Г.І.) зобов'язався поставляти 1-му відповідачу (Ліцею) протягом 2018 року товар - продукти харчування (згідно специфікації) загальною вартістю 1.046.746,00 грн., а 1-й відповідач зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість у встановлений строк.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що товаром є предмети закупівлі згідно Додатку № 1.

Додатком № 1 до договору поставки - Специфікацією визначено найменування продуктів харчування у кількості 21 найменування, кожен з яких позначений кодом (продукти харчування різні за кодом ДК 021:2015- 15000000-8), зокрема: код 03140000-4 - яйце куряче; 03210000-6 - картопля; 03220000-9 - овочі, фрукти та горіхи (капуста, цибуля, буряк столовий, морква, часник, апельсини, банани, яблука); 15130000-8 - тушонка; 15230000-9 - оселедець солоний; 15330000-0 - оброблені фрукти та овочі (повидло, сухофрукти); 15410000-5 - сало свіже, олія; 15530000-2 - масло вершкове; 15540000-5 - сир твердий; 15610000-7 - борошно; 15820000-2 печиво; 15860000-4 - чай; всього вартістю 1.046.746,00 грн.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 922-VIII, предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом.

Абзацами 1, 2, пункту 1 Розділу 2 Порядку визначення предмета закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 № 454 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за № 448/28578, встановлено:

«Предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини першої статті 1 Закону та на основі Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 457, за показником п'ятого знака із зазначенням у дужках предмета закупівлі відповідно до показників третьої - п'ятої цифр основного словника національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 грудня 2015 року № 1749, а також конкретної назви товару чи послуги.

Предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини першої статті 1 Закону та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 грудня 2015 року № 1749 (далі - Єдиний закупівельний словник), за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.».

Відповідно до ч. 7 ст. 2 Закону № 922-VIII забороняється укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Частиною 3 статті 36 Закону № 922-VIII заборонено укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель відповідно до цього Закону. Тобто укладанню договору поставки товарів на суму більше 200 тис. грн. повинна передувати процедура закупівель.

Закон № 922-VIII установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади (преамбула Закону № 922-VIII).

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції (преамбула цього Закону № 922-VIII).

Враховуючи, що відповідачами укладено договір поставки на суму, що є більшою 200 тис. грн., вказаний договір укладено у супереч вимогам Закону № 922-VIII.

Аналогічного висновку дійшов Вищій господарський суд України при розгляді подібної справи № 923/552/16.

Разом з тим, у аналогічній справі № 906/763/16 Вищій господарський суд України дійшов протилежного висновку.

Роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (відповіді на запити) та Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Луганської області не є обов'язковими для суду, тому, посилання 1-го відповідача на вказані роз'яснення не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин, враховуючи, що оспорюваний договір суперечить вимогам Закону № 922-VIII, вимоги про визнання договору поставки від 19.01.2018 № 3 недійсним, який укладено між відповідачами по справі, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати прокурора на судовий збір в сумі 1762 грн. покладаються на відповідачів у рівних частинах (1762 : 2 = 881 грн.); з відповідачів на користь заявника підлягає стягненню по 881 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір поставки від 19.01.2018 № 3, укладений між комунальним закладом «Луганський обласний ліцей-інтернат з посиленою військо-фізичною підготовкою «Кадетський корпус імені героїв Молодої гвардії» (м. Кремінна Луганської області) та фізичною особою-підприємцем Міхєєвою Галиною Іванівною (м. Кремінна Луганської області).

3. Стягнути з комунального закладу «Луганський обласний ліцей-інтернат з посиленою військо-фізичною підготовкою «Кадетський корпус імені героїв Молодої гвардії», м. Кремінна Луганської області, вул. Мічуріна, 18, ідентифікаційний код 08166817, на користь прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Б.Ліщини, 27, ідентифікаційний код 02909921, р/р 0839 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, витрати на судовий збір в сумі 881 грн.; наказ видати.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Міхєєвої Галини Іванівни, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Б.Ліщини, 27, ідентифікаційний код 02909921, р/р 0839 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, витрати на судовий збір в сумі 881 грн.; наказ видати.

05 червня 2018 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення буде складено 08 червня 2018 р. і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко