РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.06.2018Справа № 910/3288/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 4862,58 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» 4862,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №107756 від 11.04.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7796602, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/3288/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а також встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

13.04.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує частково та зазначає, що за спірним страховим випадком на користь позивача підлягає сплаті сума відшкодування у розмірі 2921,13 грн. Так, за твердженням відповідача, при здійсненні розрахунку належної до виплати суми відшкодування слід враховувати коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу (який становить 0,7).

25.04.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Також 25.04.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму відшкодування у розмірі 4151,86 грн.

У відповідності до положень ст. 46 Господарського процесуального кодексу України заява позивача про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, своїм правом не скористалась.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та ДП «Електроніка» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №107756 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

20.12.2016 о 14 год. 11 хв. по вул. Б.Хмельницького,176, в місті Львові сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем Renault, державний номер НОМЕР_2, не був уважним, не стежив за технічним станом транспортного засобу, що призвело до відчинення бокової дверці автомобіля під час руху та зіткнення її з автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, що стояв припаркованим на узбіччі. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2017 у справі №359/564/17, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхових актів №UA035/L02/01 від 07.02.2017 та №UA035/L02/02 від 14.03.2017, у відповідності до розрахунку сум страхового відшкодування, визначених вказаними актами, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 4862,58 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжними дорученнями №941 від 07.02.2017 на суму 3403,81 грн та №2271 від 14.03.2017 на суму 1458,77 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 4862,58 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2017 у справі №359/564/17 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Renault, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Renault, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

З доданого до позовної заяви витягу з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) бюро України вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7796602.

За інформацією, наведеною у вказаному витязі, договором (полісом) № АЕ/7796602 передбачено, що франшиза становить 0 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн. Відповідачем дана обставина не заперечується.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1344гс16.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до Звіту №175599 від 04.01.2017 про оцінку вартості (розміру) збитків, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Федорченком Віктором Степановичем, вартість відновлювального ремонту Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, становить 4151,86 грн.

В свою чергу, відповідач, посилаючись на звіт №9403_SA від 10.01.2017, складений суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Ткачуком Максимом Сергійовичем, вказує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 3505,36 грн.

Однак, суд відзначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

До позовної заяви позивачем додано рахунок на оплату № від 27.12.2016, виставлений виконавцем ремонтних робіт - Приватним підприємством «ГалантАвто», а також наряд-замовлення № від 13.02.2017, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП склала 7154,66 грн.

При цьому, з матеріалів позовної заяви (в тому числі страхових актів позивача) вбачається, що саме із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаного у даному рахунку, позивач виходив при визначенні належної до виплати суми відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №107756.

Відповідно до п.п. 7,38, 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), Значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Е З приймається рівним 0,7.

З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що даний автомобіль є 2005 року випуску.

Відтак, оскільки строк експлуатації даного автомобіля перевищу 12 років, в силу положень п. 7.41 Методики до складників вказаного транспортного засобу значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0,7. Такий же коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу визначено і у наданих сторонами звітах суб'єктів оціночної діяльності.

З рахунку на оплату № від 27.12.2016 та наряду-замовлення № від 13.02.2017 вбачається, що вартість запчастин, які підлягали заміні під час ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, становить 3820,13 грн, а вартість робіт та матеріалів становить 3334,53 грн.

Таким чином, враховуючи дані, наведені в рахунку на оплату № від 27.12.2016, виставленому виконавцем ремонтних робіт, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 4480,57 грн (3820,13 грн (загальна вартість запчастин) х (1-0,7) + 3334,53 грн (загальна вартість робіт та матеріалів).

Отже, враховуючи визначені полісом № АЕ/7796602 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, по спірному страховому випадку у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу витрати в розмірі 4480,57 грн.

Аналогічна правова позиція (стосовно того, що при здійсненні розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування (на підставі положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») слід виходити саме з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаної в рахунку, виставленому СТО, яким здійснено ремонт автомобіля) наведена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Стосовно посилань відповідача на безпідставність включення до суми відшкодування суми податку на додану вартість, суд відзначає таке.

Відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, положення законодавства прямо передбачають відшкодування винною особою податку на додану вартість за наявністю таких обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) реєстрація виконавця робіт з ремонту автомобіля як платника податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що ремонті роботи транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, були здійснені Приватним підприємством «ГалантАвто», який є платником податку на додану вартість.

Також для долучення до матеріалів справи позивачем надано та наряд-замовлення № від 13.02.2017, який має силу акту виконаних робі (про що безпосередньо зазначено у тексті даного документа) на суму 7154,66 грн, яким підтверджується фактичне виконання ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу.

Наведене спростовує доводи відповідача про недоведеність підстав для включення до суми відшкодування суми податку на додану вартість.

Отже, судом встановлено, що за спірним страховим випадком позивач зобов'язаний був сплатити відповідачу суму страхового відшкодування у розмірі 4480,57 грн.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, враховуючи межі заявлених позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 4151,86 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м.Київ, вулиця Артема, будинок 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м.Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40, ідентифікаційний код 20782312) суму страхового відшкодування у розмірі 4151 (чотири тисячі сто п'ятдесят одна) грн 86 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова