РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.06.2018Справа № 910/3416/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС-УКРАЇНА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "СМЦ Укрмет"

про стягнення 91 166,07 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018 р. до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС-УКРАЇНА" до товариства з обмеженою відповідальністю "СМЦ Укрмет" про стягнення 91 166,07 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №УМ127 від 15.01.2018 р. не поставив товар.

У зв'язку з простроченням поставки товару, позивач втратив потребу в постачанні даного виду товару та 16.02.2018 р. надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення коштів (попередньої оплати) в розмірі 79 830,18 грн.

У зв'язку з неповернення коштів позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 79 830,18 грн., пені в розмірі 3 352,87 грн. та штрафу в розмірі 7 983,02 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.03.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

23.04.2018 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

15.01.2018 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "АВІС-УКРАЇНА" (покупець)та товариством з обмеженою відповідальністю "СМЦ Укрмет" (постачальник) укладено договір № УМ127 поставки.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується на підставі заявки поставити та передати у власність покупцю металопрокат в асортименті, кількості та за ціною, що вказані в рахунках, видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід'ємною частиною цього договору. На окремі партії товару сторони можуть укладати специфікації.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 1.4. договору, загальна сума даного договору визначається як сумарна вартість товару, переданого постачальником у власність покупця на підставі даного договору.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна товару, що поставляється по даному договору, визначається за домовленістю сторін та зазначається у рахунках на оплату товару, видаткових накладних на товар, які є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що оплата за товар проводиться в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника.

Розрахунок за товар проводиться на наступних умовах:

20% ціни товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати протягом двох банківських днів з моменту отримання оригіналу рахунку постачальника.

80 % ціни товару покупець сплачує постачальнику в день поставки товару та підписання сторонами видаткової накладної на кожну партію товару, якщо поставки здійснена постачальником після 17 годин дня, то покупець здійснює оплату до 13 годин наступного робочого дня що слідує за днем поставки, якщо інші умови оплати не визначені специфікацією.

23.01.2018 р. позивач отримавши рахунок-фактуру № 0110224 на оплату узгодженої партії товару за договором поставки № УМ127 від 15.01.2018 р., здійснив попередню оплату товару в розмірі 20% ціни товару на суму 79 830,18 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 5057 від 23.01.2018 р.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що зобов'язання по поставці якісного товару вважається виконаним належним чином, якщо постачальник передає товар, який відповідає вимогам п.2.1., 2.2. договору.

Поставка товару здійснюється силами та за рахунок постачальника на адресу покупця: Сумська область, Сумський район, с. Косівшина, вул. Польова, 1, якщо інші умови поставки не визначені специфікацією (п. 4.1.).

Згідно п. 4.2. договору, строк поставки товару - протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту отримання постачальником попередньої оплати від покупця, якщо інший строк та умови поставки не обумовлений у специфікаціях.

Відповідно до п. 4.2. договору, приймання-передача товару по кількості та якості здійснюється уповноваженими представниками сторін у порядку, передбаченому даним договором, шляхом підписання видаткових накладних на цей твар. Видаткові накладні підтверджують належну кількість товару та відповідність якості товару документами, що підтверджують якість.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що перехід права власності до покупця на товар, що є предметом за даним договором, відбувається в момент його приймання-передачі. Ризики пошкодження або знищення товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару покупцю.

Приймання товару за кількістю здійснюється у відповідності до Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 р. № П-6, лише у випадку виявлення при прийманні товару розбіжностей у його кількості. У всіх інших випадках приймання товару за кількістю здійснюється на підставі документів, що підтверджують його кількість (п. 4.5.).

Товариство з обмеженою відповідальністю "СМЦ Укрмет" не здійснив поставку вказаного товару.

Відповідно до ч.1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

Позивач 21.02.2018 р. направив відповідачеві вимогу про перерахунок протягом трьох банківських днів з моменту отримання даної вимоги грошових коштів на суму 79 830,18 грн. вих. № 73 від 16.02.2018 р., отримана останнім 14.03.2018 р., що вбачається із витягу з сайту Укрпошта за номером відправлення 999.

Постачальник відповіді не надав, товар не поставив, кошти не повернув.

Будь-яких доказів, що підтверджуються поставку відповідачем товару позивачеві станом на дату звернення з позовом до суду та повернення коштів суду не надано.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем здійснено попередню оплату згідно рахунку-фактури № УК-0010224 на суму 79 830,18 грн., а відповідачем не поставлено товар, та кошти не повернуто, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 79 830,18 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача у відповідності до п. 5.2 договору штраф в розмірі 7 983,02 грн. та пеню в розмірі 3 352,87 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до абз. 2 п. 5.2. договору, за прострочення поставки товару постачальник несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення поставки. За прострочення поставки товару більше ніж на 20 календарних днів постачальник несе відповідальність у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми непоставленого товару.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд погоджується з розрахунками штрафу в розмірі 7 983,02 грн., а вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
79 830,1801.02.2018 - 01.03.20182916.0000 %0.088 %*2 029,65
79 830,1802.03.2018 - 14.03.20181317.0000 %0.093 %*966,71
Всього 2 996,37 грн.
Вимога позивача щодо стягнення пені є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 2 996,37 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 356,50 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ч.9 ст.165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СМЦ Укрмет" (04208, м. Київ, пр-т. Гонгадзе, буд. 5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС-УКРАЇНА" (42342, Сумська обл., с. Косівщина, вул. Польова, буд. 1, ) основний борг в розмірі 79 830 (сімдесят дев'ять тисяч вісімсот тридцять) грн. 18 коп., 10 % штрафу у розмірі 7 983 (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) грн. 02 коп., пеню в розмірі 2 996 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 37 коп. та судовий збір в розмірі 1 755 (одна тисяча сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 13 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий