ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 Справа № 917/353/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз", 37300, м.Гадяч, вул.Будька, буд. 26а, ідент. код 05524660

про стягнення 2 353 581, 25 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В. Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов.№ 14-77 від 14.05.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов.№ 527/454/06 від 14.05.2018 року

Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" про стягнення 2 353 581, 25 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26.04.2018р.

Ухвалою господарського суду від 26.04.2018 року підготовче засідання відкладено на 15.05.2018 року.

У підготовчому засіданні судом з'ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 ГПК України.

За результатами проведення підготовчого засідання, ухвалою господарського суду від 15.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поданому відзиві.

На підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, встановив:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (надалі позивач, постачальник) звернулося в господарський суд з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" (надалі відповідач, споживач) про стягнення 2267151,31 грн. основного боргу, 38246,67 грн. - пеня, 3654,17 грн. - 3%річних, 44529,09 грн. - інфляційні.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 17.11.2017 року між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу № 17-111-ВТВ (надалі - Договір, арк. спр.21-27), відповідно до умов якого постачальник зобов"язується передати у власність споживача у 2017 році природний газ, а споживач зобов"язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п.3.1 Договору).

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5864501,45 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (арк. спр.28-29): від 31.12.2017 року (за грудень 2017 року), від 30.11.2017 року (за листопад 2017 року).

Згідно з п. 6.1 Договору, оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за газ здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобов"язань щодо поставки газу, відповідач свої зобов"язання щодо оплати за природний газ виконав із порушенням встановленого договором строку.

Станом на 15.02.2018 року розмір основного боргу склав 2267151,31 грн.

Отже, зважаючи на те, що ПАТ по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" порушено встановлений договором порядок сплати за отриманий газ, ПАТ "НАК" "Нафтогаз" звернулось до суду із позовом про стягнення 2267151,31 грн. основного боргу, 38246,67 пені, 3654,17 грн. - 3% річних, 44529,09 грн. - інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з нарахуваннями позивача в повному обсязі, вказуючи на наступне.

Взаємовідносини між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Депатраментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, ТОВ «Кременчукгаз - постачання», ПАТ «Гадячгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як учасниками розрахунків за природний газ, здійснюються зокрема відповідно до «Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 року.

Виходячи з вищенаведених норм, Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

На підставі постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005р. № 20 Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації, ТОВ «Кременчукгаз - постачання», ПАТ «Гадячгаз» та Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підписали ОСОБА_3 протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 4478 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 19 грудня 2017 року на суму 2 890 895,27 грн. (надалі - ОСОБА_3 протокольне рішення), яким сторони передбачили перерахувати кошти наступній стороні, а остання Сторона - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Таким чином, передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 17 - 111 - ВТВ від 17.11.2017 року.

При цьому, зазначено, що ПАТ «Гадячгаз» суму основного боргу (2 267 151,31 грн.) погасило в повному обсязі, згідно з «Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» затвердженим постановою Кабінету міністрів України N 256 від 4 березня 2002 р. У відповідності з вищевказаним Порядком, 28 лютого 2018 року погашено - 399 168,03 грн. і 26 березня 2018 року -1 867 983,28 грн., що відображено в карті рахунку 631 за листопад 2017 р. - березень 2018 р. по контрагенту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», договір № 17 - 111 - ВТВ від 17.11.2017 р. (додається).

Враховуючи вищевикладене та, зважаючи, що розрахунки за природний газ проводилися у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 року та «Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» затвердженим постановою Кабінету міністрів України N 256 від 4 березня 2002 р., відповідач вважає що підстави для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання відсутні.

Крім цього, у відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з вимогами позовної заяви, щодо суми та періоду нарахування інфляційних. Вважає, що нарахування позивачем інфляційних за січень 2018 року є безпідставним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В поданій суду відповіді на відзив його представник звернув увагу на те, що борг відповідача перед позивачем було оплачено відповідачем не лише в порядку ОСОБА_3 протокольних рішень, а і власними коштами. При цьому, зазначені відповідачем ОСОБА_3 протокольні рішення були враховані позивачем при здійсненні нарахувань фінансових та штрафних санкцій в даній справі.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 692 Цивільного кодексу України передбачено: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Встановлено, що 17.11.2017 року між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу № 17-111-ВТВ (надалі - Договір, арк. спр.21-27), відповідно до умов якого постачальник зобов"язується передати у власність споживача у 2017 році природний газ, а споживач зобов"язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5864501,45 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (арк. спр.28-29): від 31.12.2017 року (за грудень 2017 року), від 30.11.2017 року (за листопад 2017 року).

Позивач, звернувшись до суду з позовом вказав, що відповідач в повному обсязі за поставлений природний газ не розрахувався, в зв"язку з чим, станом на 15.02.2018 року розмір основного боргу за Договором склав 2267151,31 грн.

Матеріали справи містять докази, що підтверджують оплату відповідачем суми основного боргу, а саме:

- платіжним дорученням № 2 від 28.02.2018 року підтверджується оплата відповідачем основної заборгованості в сумі 399168,03 грн. (арк. спр.49) до звернення позивачем із позовом до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

- платіжним дорученням № 3 підтверджується, що відповідач 26.03.2018 року на рахунок позивача перерахував 1867983,28 грн. в рахунок погашення заборгованості за природний газ за грудень 2017 року за Договором постачання природного газу № 17-111-ВТВ від 17.11.2017 року.

Зазначене свідчить про відсутність предмету спору між сторонами в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1867983,28 грн.

Отже, провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 част.1 ст.231 ГПК України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з умов договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Оплата за газ здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Однак, всупереч умовам договору, отриманий у грудні 2017 року газ споживачем повністю оплачено лише 26.03.2018 року. Зазначені обставини підтверджуються копіями платіжних доручень та не заперечуються сторонами.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п.8.2 Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем п.6.1 та 6.6 цього Договору він зобов"язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У зв"язку з наведеним позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 38246,67 грн. пені за період з 21.12.2017 року по 15.02.2018 року.

Заперечення відповідача щодо нарахованих позивачем штрафних санкцій, яке обгрунтовується підписаним сторонами ОСОБА_3 протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 4478, яким змінено порядок і строки виконання зобов"язання судом відхиляються, як безпідставні, оскільки згідно наявного в матеріалах справи розрахунку (арк. спр.19-20), позивач не здійснював нарахування вказаних санкцій на суми, що були сплачені в порядку ОСОБА_3 протокольних рішень.

Таким чином, вимоги про стягнення 38246,67 грн. пені підлягають задоволенню повністю, оскільки її розмір та період нарахування є обґрунтованим та таким, що відповідає Закону та умовам Договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 3654,17 грн. - 3 % річних за прострочення виконання зобовязання за період з 21.12.2017 року по 15.02.2018 року, що є правомірним та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 44529,09 грн. інфляційних за період з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року року.

Судом враховується, що інфляційні втрати та річні є невідємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що відсутні підстави нарахування інфляційних січень 2018 року, оскільки прострочення виконання зобовязання починається з 21 січня 2018 року, тобто борг в січні існував неповний місяць, а нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат є неправомірними і відхиляються за їх безпідставністю.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у даній справі (35303,72 грн.)

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В частині вимог, за якими закрито провадження у справі, позивач має право на повернення судового збору з Державного бюджету в разі подання відповідної заяви до суду в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" (37300, м.Гадяч, вул.Будька, буд. 26а, ідент. код 05524660) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) 38246,67 грн. пені, 3654,17 грн. - 3% річних, 628,51 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - в позові відмовити.

4. Закрити провадження в частині стягнення 1867983,28 грн. основного боргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 07.06.2018 року

Суддя Іванко Л.А.