ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/3799/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Антоніка С.Г., Вечірко І.О., Чимбара Л.О.

від 21 червня 2017 року

за позовом Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ"

до Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Дніпропетровська обласна рада

про стягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 67694,42 грн., розірвання договору оренди та виселення

за участю представників:

позивача - Сидоренко О.А.

відповідача - не з'явився.

третьої особи - не з'явився.

В С Т А Н О В И В:

Обласне комунальне підприємство "ФАРМАЦІЯ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.06.2016 року, просило стягнути з Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на користь Обласного комунального підприємства "Фармація" суму основного боргу у розмірі 58697,27 грн., пеню у розмірі 8416,72 грн., а також 3% річних у розмірі 580,43 грн., розірвати договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області №450, укладений 01.07.2015 року між Фізичною особою - підприємцем Матвійчуком Віталієм Михайловичем і Обласним комунальним підприємством "Фармація" (ідентифікаційний код 01976358) та зобов'язати Фізичну особу-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича звільнити і передати Обласному комунальному підприємству "Фармація" нежитлове приміщення загальною площею 252,1 кв.м, яке розташоване на першому поверсі нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, буд. 67, судові витрати по справі покласти на відповідача.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем неналежним чином виконано зобов'язання за договором оренди №450 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2015 року в частині внесення орендних платежів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 року (суддя Суховаров А.В.) позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на користь Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" суму 58697,27 грн. основного боргу, 8416,72 грн. пені, 580,43 грн. 3% річних, 2756,00 грн. судового збору. Розірвано, з моменту набрання рішенням законної сили, договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області №450, укладений 01.07.2015 року між Фізичною особою-підприємцем Матвійчуком Віталієм Михайловичем і Обласним комунальним підприємством "Фармація". Виселено, з моменту набрання рішенням законної сили, Фізичну особу-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича з нежитлового приміщення загальною площею загальною площею 252,1 кв.м, яке розташоване на першому поверсі нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вул. Леніна, буд. 67.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем в частині внесення орендних платежів у відповідача утворилась заборгованість з орендної плати за період з липня 2015 року по червень 2016 року у розмірі 41050,58 грн. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем в частині відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна у відповідача утворилась заборгованість за період з липня 2015 року по червень 2016 року у розмірі 17646,69 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за Договором оренди та Договором № 450-К становить суму 58697,27 грн. На час розгляду справи доказів зазначеної заборгованості суду не надано, обставини, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростовані. На підставі п. 8.2 Договору оренди, п. 3.2.4 Договору №450-К та ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані до сплати відповідачу пеня за Договором №450-К за період з 01.08.2015 року по 02.06.2016 року у розмірі 1971,23 грн. та 3% річних за той самий період у розмірі 137,43 грн., а також пеня за Договором оренди за період з 01.08.2015 року по 02.06.2016 року у розмірі 6445,49 грн., а також 3% річних за той самий період у розмірі 443,00 грн. є обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги те, що позивачами доведено існування істотного порушення відповідачем умов Договору оренди, господарський суд задовольнив позовні вимоги пов'язані із розірванням договору оренди. Водночас, у разі розірвання договору оренди, орендар відповідно до ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зобов'язаний повернути об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 року та прийняте нове, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на користь Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" суму 58697,27 грн. основного боргу, 8416,72 грн. пені, 580,43 грн. 3% річних, 2756,00 грн. судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 року у справі №904/3799/16 скасовано частково та прийнято нове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на користь Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" суму 56345,09 грн. основного боргу, 6366,98 грн. пені, 534,77 грн. 3% річних та 2555,01 грн. судового збору. Розірвано, з моменту набрання рішенням законної сили, договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області №450, укладений 01.07.2015 року між Фізичною особою-підприємцем Матвійчуком Віталієм Михайловичем і Обласним комунальним підприємством "Фармація". Виселено, з моменту набрання рішенням законної сили, Фізичну особу-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича з нежитлового приміщення загальною площею загальною площею 252,1 кв.м, яке розташоване на першому поверсі нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вул. Леніна, буд. 67.

В даній постанові апеляційний господарський суд зазначає, що з урахування того, що відповідач зараховує даний платіж по договору оренди №450 від 01.07.2015 року, щодо зарахування його за іншими договорами не заявляв, в самому платіжному дорученні в призначенні платежу зазначено, що оплата за договором №450 за оренду за листопад згідно рахунку 104/109, і саме такий рахунок виставлений позивачем за листопад 2015 року, колегія суддів не вбачала підстав не зараховувати даний платіж за даним договором оренди. Отже заборгованість з орендних платежів, яка підлягає стягненню з відповідача складає 39050,58 грн. За період з липня 2015 року по травень 2016р. позивачем виставлені рахунки за експлуатаційні витрати на підставі договору № 450-К на загальну суму 27746,69 грн. Договором №450-К передбачено, що відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати щомісячно у сумі 2020 грн. (п.2.1. Договору). Окремо відшкодовується витрати з електроенергії (п. 2.1., 2.4.) та витрати з опалення ( п. 2.6.). Отже відшкодування послуг з холодного водопостачання та водовідведення не є окремою послугою, яка відшкодовується окремо за договором, а входить в суму 2020 грн. Таким чином, заборгованість з відшкодування витрат балансоутримувача складає 17294,51 грн. Перевіривши розрахунок пені та 3% річних колегія зазначала, що позивачем неправильно в період нарахування включено день в який повинна бути здійснена оплата (перше число наступного місяця за розрахунковим) та день фактичної оплати. Також при розрахунку пені та 3% річних на заборгованість з орендної плати не прийнято до уваги платіж у сумі 2000 грн. про який зазначалося вище, та безпідставно нарахована пеня та 3% річних на платежі з холодного водопостачання та водовідведення. Здійснивши перерахунок з урахуванням зазначених помилок, колегія суддів зазначила, що з відповідача за порушення зобов'язань за договором №450 підлягає стягненню пеня у сумі 4478,27 грн. та 3% річних в сумі 403,06 грн. За договором №450-К стягненню підлягає пеня у сумі 1888,71 грн. та 3% річних в сумі 131,71 грн. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог в частині розірвання договору оренди та виселення, колегія погодилася з рішенням суду.

Фізична особа-підприємець Матвійчук Віталій Михайлович подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року у справі №904/3799/16 скасувати і направити справу на новий розгляд.

Скаржник зазначає, що договір оренди нежитлових приміщень №450 від 01.07.2015 року було складено у трьох примірниках (п. 12.9 договору), один з яких знаходиться у відповідача (орендаря) та не є підписаним з боку орендодавця - Дніпропетровської обласної ради (третя особа у справі) головою ради Удодом Є.Г., а також не скріплений печаткою, вказаний договір не можна вважати укладеним з додержанням форми правочину (ст. 203 ЦК України) в трьох примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу, та за таких умов його не може бути розірвано в подальшому з посиланням на ст. 291 ГК України, ст. 722 ЦК України. Враховуючи, що договір оренди нежитлових приміщень №450 від 01.07.2015 року неукладеним, у судів попередніх інстанцій не було законних підстав і для стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за фактичне користування нежитловим приміщенням без достатніх правових підстав не є доведеним позивачем, не ґрунтується на фактичних обставинах справи і не підтверджений належними доказами. Тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про порушення відповідачем умов спірного договору та стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла в результаті невиконання умов спірного договору, є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить нормам матеріального права.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині судового рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у оскаржуваному рішенні доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) щодо рівності учасників судового процесу перед законом і судом. Господарські суди попередніх інстанцій, визнаючи обґрунтованими вимоги позивача в частині розірвання Договору оренди, та виселення Фізичної особи-підприємця Матвійчука В.М. з орендованого приміщення, не надали належної правової оцінки правовідносинам сторін з урахуванням законодавства, яке регулює такі правовідносини. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 року та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 року по справі №904/3799/16 були прийняті при неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, тому, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 року має бути скасована.

Ухвалою Верховного суду від 02.03.2018 року поновлено Фізичній особі-підприємцю Матвійчуку Віталію Михайловичу строк на подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року у справі №904/3799/16. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року у справі №904/3799/16. Призначено розгляд касаційної скарги фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на 10 квітня 2018 року.

Ухвалою Верховного суду від 10.04.2018 року у розгляді касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року у справі №904/3799/16 оголошено перерву до 26 квітня 2018 року

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 20.04.2018 року у зв'язку із запланованим відрядженням судді Вронської Г.О. для розгляду справи №910/3799/16 визначено наступний колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Студенець В.І., Мамалуй О.О.

Ухвалою Верховного суду від 26.04.2018 року у розгляді касаційної скарги фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року у справі №904/3799/16 оголошено перерву до 05 червня 2018 року.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 01.07.2015 року між Дніпропетровською обласною радою (орендодавець), Обласним комунальним підприємством "ФАРМАЦІЯ" (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Матвійчуком Віталієм Михайловичем (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №450 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області. Предметом договору оренди є нерухоме майно (частина нежитлового приміщення) загальною площею 252,1 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, буд. 67, яке знаходиться господарському віданні Обласного комунального підприємства "Фармація".

П.п. 3.1., 3.2., 3.7. Договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує балансоутримувачу орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством. Орендна плата за базовий місяць оренди (грудень 2014 року) згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною Договору оренди, становить 3700,00 грн. (без ПДВ).

Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції у наступному місяці. Орендна плата в повному обсязі сплачується один раз на місяць не пізніше 01 числа місяця, наступного за розрахунковим. Вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території сплачується орендарем окремо у формі та порядку, погодженому з орендодавцем ( п. 3.8 Договору). Договір укладено строком з 01.07.2015 року по 01.06.2018 року (п. 11.1.Договору).

За Актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2015 року, підписаного сторонами договору відповідач прийняв орендоване майно.

01.07.2015 року між Обласним комунальним підприємством "Фармація" (балансоутримувач) і Фізичною особою-підприємцем Матвійчуком В.М. (користувач) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, орендованого Фізичною особою-підприємцем Матвійчук згідно договору оренди №450 прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж, компенсації витрат на опалення, електроенергії та інших № 450-К, згідно умов якого балансоутримувач несе витрати, пов'язані з оплатою плати за землю під будівлею, яка розташована за адресою: м. Вільногірськ, вул. Леніна, 67 (далі - будівля), а також, шляхом укладання окремих договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг, несе витрати по утриманню будівлі її прибудинкової території та внутрішньобудинкових мереж, а користувач, як орендар приміщень в будівлі за Договором оренди зобов'язаний частково відшкодувати баланстоутримувачу понесені ним витрати (п. 1.1 Договору №450-К).

П.п. 2.1., 2.3. Договору №450-К, витрати балансоутримувача (крім витрат за спожиту електроенергію), які користувач зобов'язаний відшкодувати балансоутримувачу за Договором №450-К, складають 2020,00 грн. (з ПДВ) за один календарний місяць і відшкодовуються не пізніше першого робочого дня місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктами 2.4., 2.5 сторони встановили, що відшкодування за електроенергію здійснюється шляхом 100% передоплати вартості заявленого обсягу, зазначеного в Додатку № 1. Остаточна сума встановлюється балансоутримувачем в акті виконаних робіт. У разі виникнення заборгованості повинен відшкодувати до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст. 285 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

В порушення закону та умов договору відповідач не своєчасно і не в повному обсязі здійснював сплату орендної плати та відшкодування наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з липня 2015 року по травень 2016 року включно позивачем виставлені рахунки з орендної плати на суму 71021,06 грн.

Відповідачем за цей період сплачено орендних платежів на загальну суму 31970,48 грн. Отже заборгованість з орендної плати складає 39050,58 грн., а не 41050,58 грн., як зазначав позивач.

Позивачем не зарахований платіж сплачений за платіжним дорученням №1263 від 14.01.2016 року в сумі 2000 грн. Як пояснював представник позивача дана сума була зарахована ним в рахунок оплати по договору оренди №400 від 01.05.2013 року на підставі телефонограми відповідача. На підтвердження надано витяг з журналу реєстрації телефонограм та оригінал журналу.

Судом апеляційної інстанції було оглянуто журнал та не прийнято його як доказ, оскільки у суду виникли сумніви щодо правильності його ведення та достовірності інформації викладеної в ньому.

З урахування наведеного, а також того, що відповідач зараховує даний платіж по договору оренди № 450 від 01.07.2015 року, щодо зарахування його за іншими договорами не заявляв, в самому платіжному дорученні в призначенні платежу зазначено, що оплата за договором №450 за оренду за листопад згідно рахунку 104/109, і саме такий рахунок виставлений позивачем за листопад 2015 року, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла вірного висновку про зарахування даного платежу за даним договором оренди. Отже заборгованість з орендних платежів, яка підлягає стягненню з відповідача складає 39050,58 грн.

За період з липня 2015 року по травень 2016 року позивачем виставлені рахунки за експлуатаційні витрати на підставі договору №450-К на загальну суму 27746,69 грн. Відповідачем за даним договором сплачено 10100 грн. Дані рахунки виставлені за водопостачання та водовідведення за квітень та травень 2016 року.

Проте, слід звернути увагу, що договором №450-К передбачено, що відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати щомісячно у сумі 2020 грн. (п. 2.1. Договору). Окремо відшкодовується витрати з електроенергії (п. 2.1., 2.4.) та витрати з опалення (п. 2.6.). Отже відшкодування послуг з холодного водопостачання та водовідведення не є окремою послугою, яка відшкодовується окремо за договором, а входить в суму 2020 грн. Отже, заборгованість з відшкодування витрат балансоутримувача складає 17294,51 грн.

Згідно ч. 1 ст. 216, ч. 1, 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 8.2. Договору №450 п. 3.2.4 Договору №450-К, за несвоєчасну сплату орендних платежів / при порушенні строків оплати витрат, Орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування від розміру несплачених платежів за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що позивачем неправильно в період нарахування включено день в який повинна бути здійснена оплата (перше число наступного місяця за розрахунковим) та день фактичної оплати. Також при розрахунку пені та 3% річних на заборгованість з орендної плати не прийнято до уваги платіж у сумі 2000 грн. про який зазначалося вище, та безпідставно нарахована пеня та 3% річних на платежі з холодного водопостачання та водовідведення. Отже за вірним розрахунком суду апеляційної інстанції з відповідача за порушення зобов'язань за договором №450 підлягає стягненню пеня у сумі 4478,27 грн. та 3% річних в сумі 403,06 грн. За договором №450-К стягненню підлягає пеня у сумі 1888,71 грн. та 3% річних в сумі 131,71 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимоги в частині розірвання договору оренди та виселення то Верховний Суд вважає, що останні слід направити на новий розгляд з огляду на наступне.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Водночас орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-XII (далі - Закон №2269-XII), у частині першій статті 2 якою наведено аналогічне визначення оренди.

Таким чином, відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону № 2269-XII сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов'язками є наймодавець (орендодавець) та наймач (орендар).

Відповідно до положень пунктів 2, 3 частини першої статті 287 Господарського кодексу України та абзаців 3, 5 статті 5 Закону №2269-XII орендодавцями щодо нерухомого майна комунальної власності, загальна площа якого не перевищує 200кв.м, є підприємство, установа, організація, а щодо нерухомого майна комунальної власності, загальна площа якого перевищує 200 кв. м, - органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном, яке перебуває у комунальній власності.

Так, статтею 782 Цивільного кодексу України встановлено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

В той же час, стаття 785 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК для розірвання договору найму, з настанням правових наслідків, передбачених ЦК.

При цьому слід враховувати приписи частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, які є загальними для розірвання договору та передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2269-XII підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань. У разі розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути об'єкт оренди орендодавцеві (частина перша статті 27 Закону № 2269-XII).

Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва також визначено, що порушення умов договору оренди та суборенди є підставою для розірвання договору оренди або суборенди в установленому законодавством порядку (пункт 14.3).

При цьому наведена норма застосовується з урахуванням викладених вище загальних положень ГК, ЦК і Закону № 2269-XII.

Відповідно до частини 2 статті 26 та частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства орендар має обов'язок після припинення дії договору оренди повернути об'єкт оренди орендодавцю, якому кореспондується право саме орендодавця вимагати повернення об'єкта оренди.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, однак положення договору №450, який укладено між орендодавцем, балансоутримувачем і орендарем, не можуть суперечити закону, зокрема тому, що лише у орендодавця є право розірвати договір оренди від 01.08.2015 року №450 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області.

При вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували вищенаведені вимоги чинного законодавства та положення договору оренди, не встановили дійсні права та обов'язки сторін, зокрема, прав та обов'язків балансоутримувача за цим договором.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (частина 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України(в редакції, що діяла до 15.12.2017 року).

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені, невизнані або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У даному випадку, судами попередніх інстанцій не з'ясовувалось питання наявності у позивача суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу на подання позову про розірвання договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області та виселення Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича з нежитлового приміщення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалені у справі судові рішення в частині розірвання договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області і зобов'язання звільнити орендоване приміщення недостатньо обґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову в цій частині передчасними, оскільки суди попередніх інстанцій не дали належну оцінку доказам, не з'ясували дійсних обставин справи та не встановили, чи кореспондується обов'язок орендаря повернути майно орендодавцю з правом балансоутримувача цього майна вимагати його повернення.

З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Матвійчука В.М. підлягає частковому задоволенню, а постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року у справі №904/3799/16 скасуванню в частині задоволених позовних вимог про розірвання договору оренди від 01.08.2015 року №450 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області і виселення Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича з нежитлового приміщення з направленням на новий розгляд.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на те що договір оренди від 01.07.2015 року № 450 не є підписаним з боку орендодавця - Дніпропетровської обласної ради (третя особа у справі) головою ради Удодом Є.Г., а також не скріплений печаткою, вказаний договір не можна вважати укладеним є безпідставними, оскільки наданий позивачем для огляду судом апеляційної інстанції оригінал договору підписаний орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем.

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017) підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Матвійчук Віталія Михайловича задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року у справі №904/3799/16 скасувати в частині задоволення позовних вимог про розірвання оренди від 01.08.2015 року №450 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області і виселення Фізичної особи-підприємця Матвійчука Віталія Михайловича з нежитлового приміщення та в цій частині справу передати на новий розгляд.

3. В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року у справі №904/3799/16 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий О. Баранець

Судді О.Мамалуй

В. Студенець