РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.05.2018Справа № 910/35/18

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД"

до: ЛАНДЕСБАНК БАДЕН-ВЮРТТЕМБЕРГ

АКА Аусфуркредіт-Гезельшафт м.б.Х.

про: визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Гнідіна М.Ю.

Представники:

від позивача - Нечіпайло Р.С. за дов.

від позивача - Бутко Д.Г. за дов.

від відповідача 1 - Шевчук І.А. за дов.

від відповідача 2 - Шевчук І.А. за дов.

присутні особи (вільні слухачі): ОСОБА_5 НОМЕР_1, ОСОБА_6 НОМЕР_2, ОСОБА_7 НОМЕР_3, ОСОБА_11. НОМЕР_4, ОСОБА_9 п.в. НОМЕР_5

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА-ТРАНС ЛТД" до Ландесбанк Баден-Вюрттемберг (Landesbank Baden-Wurttemberg), АКА Аусфуркредіт-Гезельшафт м.б.Х. (AKA Ausfuhrkredit-Gesellschaft) про визнання таким, що не підлягає виконанню та скасування виконавчого напису від 04.08.2017 року, що зареєстрований в реєстрі за № 581, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16.01.2015 р. між позивачем та відповідачами був укладений договір застави рухомого майна, згідно з яким позивач передав відповідачам в заставу належне йому рухоме майно (транспортні засоби) з метою забезпечення виконання зобов'язань Ukrlandfarming plc, що виникли з кредитного договору № 60309713 від 11.11.2014 р., перед відповідачами. 04.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. за заявою відповідачів було вчинено виконавчий напис, яким передбачено звернення стягнення на рухоме майно позивача (автотранспорт, перелік якого міститься в договорі застави). На думку позивача, виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням вимог законодавства, зокрема вимог щодо безспірності заборгованості, у зв'язку з чим позивач вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2018р. відкрито провадження у справі №910/35/18, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

01.02.2018 р. від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому вони проти позову заперечили, зазначивши, що виконавчий напис було вчинено з додержанням умов договору застави та Закону України «Про нотаріат», оскільки вимоги відповідачів були безспірними та з моменту виникнення права вимоги не минув річний строк для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також відповідачами зазначено, що надані позивачем копії ухвал Окружного суду кантону Цюріх не можуть бути доказом наявності спору щодо суми заборгованості.

У судовому засіданні 25.05.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2014 року між Ukrlandfarming plc (боржник) з одного боку та Ландесбанк Баден-Вюрттемберг (Landesbank Baden-Wurttemberg), АКА Аусфуркредіт-Гезельшафт м.б.Х. (AKA Ausfuhrkredit-Gesellschaft) з іншого боку було укладено Кредитний договір № 60309713.

16.01.2015 р. між позивачем та відповідачами був укладений Договір застави рухомого майна (надалі - Договір застави), згідно з яким позивач передав відповідачам в заставу належне йому рухоме майно (транспортні засоби) з метою забезпечення виконання зобов'язань Ukrlandfarming plc, що виникли з кредитного договору № 60309713 від 11.11.2014 р., перед відповідачами.

Згідно з підпунктами а), b) п. 2.1 Договору застави для забезпечення виконання зобов'язань заставодавець (позивач) передає заставодержателям (відповідачі) та на їх користь у заставу за цим Договором заставлені транспортні засоби. Предметом застави є обладнання (транспортні засоби, включаючи вантажівки та автопричепи), яке належить заставодавцю на праві власності, згідно з переліком, наданим у Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу».

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст. 19 Закону України «Про заставу»).

Підпунктом (а) п. 4.1. Договору застави передбачено, що якщо настав випадок невиконання зобов'язання, Заставодержателі мають право реалізувати всі свої права за цим договором із зверненням або без звернення до суду, в тому числі, шляхом звернення до нотаріуса за виконавчим написом.

Згідно з п. 1.1. Договору застави випадок невиконання зобов'язання - це невиконання або недотримання Боржником забезпечених зобов'язань на умовах, викладених в Основному договорі, а також будь-який інший випадок або обставина, за настання яких Заставодержателям (Відповідачам) надається право звернути стягнення на заставу.

Згідно з пп. (а) п. 4.3. Договору застави щоб здійснити звернення стягнення на заставу в позасудовому порядку, Заставодержателі (Відповідачі) повинні надіслати Заставодавцеві (Позивачу) письмове повідомлення про порушення забезпечених зобов'язань та настання випадку невиконання зобов'язань.

Згідно з пп. (б) п. 4.3. Договору застави одночасно з відправленням такого повідомлення Заставодержателі (Відповідачі) реєструють в Реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на заставу.

Як стверджує відповідач-1 з 03.07.2016 року боржник перестав обслуговувати (виплачувати) кредит за кредитним договором, що стало підставою для направлення відповідачем-1 07.04.2017 р. боржнику Повідомлення-вимоги, в якому повідомив, що у зв'язку з настанням випадку невиконання зобов'язань у відповідності до пункту 16.1 (а) Основного договору (прострочення сплати кредиту), відповідачі оголосили кредит негайно належним до погашення у повному обсязі разом з нарахованими за ним процентами, зборами, комісіями, витратами та будь-якими іншими вимогами; вимагали негайно, але не пізніше 13.04.2017 року, сплатити заборгованість за Основним договором в загальному розмірі 2.864.477,38 Євро.

09.06.2017 р. відповідачі надіслали позивачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та звернення стягнення від 22.05.2017 року , згідно з яким Відповідачі повідомили, що Боржник не виконав забезпеченої обтяженням вимоги за Основним договором в сумі 2.864.477,38 Євро. Зокрема, Боржник не сплатив грошові зобов'язання в розмірі 2.864.477,38 Євро в термін вказаний у листі від 07.04.2017 року; вимагали від Позивача повністю виконати забезпечення зобов'язання та оплатити заборгованість в розмірі 2.864.477,38 Євро протягом 30 днів віддати цього Повідомлення; повідомили, що у випадку невиконання вищевказаної вимоги Відповідачі вирішили звернути стягнення в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на заставлене майно згідно Договору застави.

В той же день, 09.06.2017 року за заявою відповідачів в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зареєстровані відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

30.06.2017 р. боржник здійснив на рахунок Відповідача 1 платіж у розмірі 16.838,46 Євро. Зазначений платіж був зарахований відповідачем 1 в якості погашення пені (штрафних відсотків) по кредиту та сума загального боргу була зменшена на відповідну суму. Зазначена обставина була відображена зокрема у Довідці про надходження коштів від 04.08.2017 року та Розрахунку заборгованості від 04.08.2017 року , які були подані нотаріусу для вчинення Виконавчого напису.

Судом встановлено, що 04.08.2017 року відповідачі подали заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. про вчинення виконавчого напису на Договорі застави та звернення стягнення на заставлене майно Позивача для солідарного задоволення вимог Відповідачів, у розмірі: заборгованості за основною сумою кредиту за період з 07.04.2017 року по 04.08.2017р., - 2.834.660,46 Євро, за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису; несплачених відсотків за кредитом за період з 30.12.2016 року по 07.04.2017 року - 9.066,86 Євро, за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису; несплаченої пені за кредитом за період з 30.12.2016 року по 07.04.2017 року - 1.438,92 Євро, за офіційним курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису.

04.08.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. було вчинено Виконавчий напис, згідно з яким звернено стягнення на заставне майно в рахунок задоволення вимог Відповідачів у загальному розмірі 2.845.166,24 Євро, що становить 87.348.031,84 грн. за офіційним курсом НБУ на момент вчинення Виконавчого напису.

07.12.2017 року Виконавчою службою на підставі Виконавчого напису було відкрите виконавче провадження № 55292737 з виконання виконавчого напису нотаріуса.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом, (ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК).

Як вже зазначалося, 22.05.2017 року Відповідачі направили Позивачу Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та звернення стягнення , а також зареєстрували відповідні відомості про звернення стягнення на заставу в Реєстрі обтяжень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

З наведених норм вбачається, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови додержання одночасно таких умов: наявність документу, за яким вчиняється виконавчий напис, в переліку, затвердженому Кабінетом міністрів України, безспірність вимог та сплив не більше одного року з дня виникнення права вимоги у відносинах між юридичними особами. Недодержання вказаних умов виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом , а вчинений без додержання вказаних вимог виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

В силу положень п. 1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів здійснюється на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Вказаним пунктом Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. встановлено, що Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідачами разом із заявою про вчинення виконавчого напису були подані наступні документи: кредитний договір, Договір застави; Документи, що підтверджують видачу кредитних коштів; Документи, що підтверджують виставлення рахунків на повернення кредитних коштів; Документи, що підтверджують закриття кредитної лінії у зв'язку із виникненням заборгованості; Документи, що підтверджують надсилання вимог про оплату заборгованості; Документи, що підтверджують визнання заборгованості Боржником; Документи, що підтверджують повноваження підписантів та представників Відповідачів; Документи, що підтверджують попередження Боржника та Позивача про звернення стягнення на заставне майно у випадку непогашення заборгованості; Документи, що підтверджують надходження коштів від Боржника та розрахунок заборгованості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачами виконано вимоги п. 1 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. щодо подання документів для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

При цьому суд не бере до уваги твердження позивача щодо того, що вимоги не є безспірними.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, який би розглядався органом, уповноваженим розглядати такий спір.

Посилання позивача на наявність спору в Окружному суді кантону Цюріх не може братися до уваги з огляду на те, що подана компанією УЛФ Трейд АГ заява була розглянута 15.05.2017 р. При цьому повторна заява була подана 30.08.2017 р., тобто на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 04.08.2017 р. зазначений позивачем спір був відсутній.

Суд звертає увагу на те, що процесуальне законодавство встановлює критерії, відповідність яким визначає здатність того чи іншого доказу мати доказову силу. Такими критеріями є належність, допустимість, достовірність та достатність доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виключно за умови відповідності доказів зазначеним критеріям, наведеним у ст. ст. 76 79 ГПК України докази можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення.

Згідно з п. 1.2. Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженою Наказом №113 Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 року консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ.

Пункт 3.1. цієї Інструкції передбачає, що під офіційним документом слід розуміти письмове підтвердження фактів та подій, що мають юридичне значення, або з якими чинне законодавство пов'язує виникнення, зміну або припинення прав і обов'язків фізичних або юридичних осіб.

Надані позивачем копії ухвал Окружного суду кантону Цюріх не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам достовірності, оскільки позивачем надані копії, які не були легалізовані та перекладені у встановленому порядку.

За таких обставин суд погоджується з доводами відповідача 1 щодо невідповідності вказаних доказів вимогам, встановленим статтями 76 - 79 ГПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту відсутності безспірності вимог як однієї з умов вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Суд також не бере до уваги твердження позивача щодо пропущення відповідачами строку вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з п. 3.4. Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, право примусового стягнення всього боргу виникло у відповідачів на підставі невиконання Боржником повідомлення-вимоги від 07.04.2017 р. про повернення всієї суми кредиту у розмірі 2.845.166,24 Євро.

При цьому виконавчий напис нотаріуса було вчинено 04.08.2017 року, тобто відповідачами не було пропущено встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» річний строк на вчинення виконавчого напису.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявність підстав, із якими пов'язується можливість визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Стосовно вимог про закриття виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на відмову судом у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимога щодо закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса від 04.08.2017 р. також не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 08.06.18р.