РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2018Справа № 910/2563/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп»
до 1) Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма»
провизнання права та визнання відсутнім права

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаКравчук А.С.
від відповідача-1Богуславський Б.О., Гуліда І.А.
від відповідача-2не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» та просить суд:

- визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» сплатити суму боргу за кредитним договором №4С13497Д від 16.08.2013, сплаченого 07.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» на підставі договору поруки № 4С13497 Д/П від 04.11.2016;

- визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права вимагати від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» сплати суми боргу за кредитним договором №4С13497Д від 16.08.2013, який був сплачений Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» за боржника на підставі договору поруки №4С13497 Д/П від 04.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору поруки від №4С13497 Д/П від 04.11.2016 виконано зобов'язання відповідача-2 перед відповідачем-1 за кредитним договором № 4С13497Д від 16.08.2013, проте відповідачами не визнається факт погашення такої заборгованості та переходу до поручителя прав вимог за кредитними зобов'язаннями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 відкрито провадження у справі №910/2563/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 29.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 закрито підготовче провадження у справі №910/2563/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.05.2018.

В судове засідання, призначене на 16.05.2018, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Представники відповідача-1 в судове засідання з'явилися, проти задоволення позову заперечили, вказуючи на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а також зазначили про те, що позивачем не надано належних доказів перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості боржника.

В той же час, письмового відзиву на позов відповідачем-1 не подано.

Відповідач-2 повноважних представників в судове засідання не направив, відзив на позов не надав.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (кредитор) було укладено договір поруки №4С13497Д/П (надалі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Старма» (боржник) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором від 16.08.2013 №4С13497Д (далі - Кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 1;

- кредитним договором від 19.08.2013 №4С13499Д (далі - Кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 2;

- кредитним договором від 20.08.2013 №4С13512Д (далі - Кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 3;

- кредитним договором від 22.08.2015 №4С13517И (далі - Кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 4;

- кредитним договором від 04.02.2014 №4С14045И (далі - Кредитний договір 5), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 5.

За правовою природою договір №4С13497Д/П від 04.11.2016 є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 Кредитного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 4 Договору, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.11.2016 ним на виконання умов Договору поруки в рахунок погашення кредитної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» за кредитними договорами від 16.08.2013 №4С13497Д, 19.08.2013 №4С13499Д, від 20.08.2013 №4С13512Д, від 22.08.2015 №4С13517И, від 04.02.2014 №4С14045И було перераховано Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» 61422230,14 грн, а тому до позивача в межах цієї суми перейшли всі права кредитора за вказаними кредитними договорами. Як зазначає позивач, він звертався до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» із вимогою про надання йому як новому кредитору листа від імені банку про виконання товариством своїх зобов'язань за договором поруки, а також надання належним чином засвідчених копій договорів застави та кредитних договорів, права за якими перейшли до товариства, однак, будь-яких передбачених вимогою дій відповідачем-1 вчинено не було. Крім того, залишилися без відповіді звернення до боржника щодо повернення коштів, сплачених за договором поруки. За таких обставин, позивач вказує на наявність підстав для визнання за ним права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» сплати заборгованості у розмірі 61422230,14 грн за вищевказаними кредитними договорами, а також визнання відсутнім права у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» вимагати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Старма» сплати заборгованості за кредитними договорами у розмірі 61422230,14 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Так, згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Щодо посилань позивача на не задоволення відповідачем-2 вимоги про сплату заборгованості, то сам по собі факт невиконання боржником вимоги кредитора про сплату заборгованості не є беззаперечним доказом невизнання або оспорення боржником існування у кредитора відповідного права вимоги (оскільки таке невиконання може бути зумовлено не лише наявністю заперечень щодо факту існування заборгованості, а й зокрема, відсутністю у боржника грошових коштів, наявністю форс-мажорних обставин тощо).

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено, в чому саме та з яких підстав його права та інтереси є порушеними з боку відповідачів.

Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.06.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова