КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р. Справа№ 911/3415/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу №14/4-521 від 05.04.2018 (вх. №09.1-04.2/2639/18 від 10.05.2018) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2018 (повний текст підписано 26.04.2018)

у справі № 911/3415/17 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства "Новосілківська керуюча компанія житлово-комунальних послуг" Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області

про стягнененя 71 438,08 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Новосілківська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області про стягнення 71 438,08 грн., з яких 39 254,26 грн. інфляційні втрати, 1 594,61 грн. 3% річних, 30 589,21 грн. пеня.

В обґрунтування позову ПАТ «НАК «Нафтогаз України» посилаючись на приписи ст. ст. 11, 509, 526, 530, 549, 610 - 612, 655 ЦК України, ст. ст. 173 - 175, 193, 216, 230 - 232 ГК України просить за порушеня відповідачем строків оплати поставленого згідно договору купівлі-продажу № 2005/15-БО-41 від 21.11.2014 природного газу стягнути штрафні санкції. Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні та три відсотки річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.04.2018 (повний текст рішення складено 26.04.2018) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в силу приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII нараховані позивачем неустойка, інфляційні та проценти річних підлягають списанню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 10.04.2018 подав апеляційну скаргу №14/4-521 від 05.04.2018 (вх. №09.1-04.2/2639/18 від 10.05.2018), в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2018 у справі №911/3415/17 скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з Комунального підприємства "Новосілківська керуюча компанія житлово-комунальних послуг" Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області 30 589,21 грн. пені, 1 594,61 грн. 3% річних, 39 254,26 грн. інфляційних втрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, сторона вказує на те, що місцевим господарським судом, в порушення ст. ст. 7, 73, 86, 238 ГПК України, не було враховано жодного аргументу позивача, а також не зазначено мотивів їх відхилення. Крім того, позивач стверджує, що застосування судом положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним, оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018 апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі № 911/3415/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2018, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження згідно приписів ст. ст. 8, 12, 270 ГПК України, встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

24.05.2018 до Київського апеляційного господарського суду від КП «Новосілківська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 09.1-13/9187/18 від 24.05.2018), в якому відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 21.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач у справі, Продавець за договором) та Комунальним підприємством «Новосілківська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області (відповідач у справі, Покупець за договором) укладено договір № 2005/15-БО-41 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), згідно умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 75 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: у січні - 15 тис. куб. м., у лютому - 15 тис. куб. м., у березні - 10 тис. куб. м., у квітні - 5 тис. куб. м., у травні - 0 тис. куб. м., у червні - 0 тис. куб. м., у липні - 0 тис. куб. м., у серпні - 0 тис. куб. м., у вересні - 0 тис. куб. м., у жовтні - 5 тис. куб. м., у листопаді - 10 тис. куб. м., у грудні - 15 тис. куб. м.

Приймання-передача газу оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

У відповідності до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м. газу становить 5100 грн. без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

Оплата за газ, згідно з п. 6.1 договору, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Сторонами додатковими угодами № № 1-11 вносились зміни в п. 5.2 договору щодо ціни поставленого природного газу.

Згідно п. 5.5 договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується ч. 1 ст. 193 ГК України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивач у період з січня 2015 по грудень 2015 поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 634 672,49 грн. Наведені обставини підтверджуються актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015 на суму 114924,60 грн., від 28.02.2015 на суму 148336,80 грн., від 31.03.2015 на суму 90669,12 грн., від 31.10.2015 на суму 44526,60 грн., від 30.11.2015 на суму 104948,93 грн., від 31.12.2015 на суму 131266,44 грн, які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В п. 6.1 Договору сторонами узгоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) наступного за місяцем поставки газу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, що у відповідача на час звернення з даним позовом відсутня заборгованість за поставлений природний газ. Проте, оплата здійснювалось відповідачем з порушенням строків, визначених умовами договору. Так, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог, відповідачем сплачено 31.12.2014 - 5 590,82 грн., 02.02.2015 - 6 188,08 грн., 18.02.2015 - 31 187,95 грн, 03.03.2015 - 42 872,34 грн, 30.04.2015 - 59 318,56 грн, 12.05.2015 - 54 563,17 грн, 28.05.2015 - 53 571,12 грн, 17.06.2015 - 100 664,56 грн, 23.11.2015 - 44 526,60 грн, 24.12.2015 - 104 9222,85 грн, 05.01.2016 - 131 266,44 грн. Всього на загальну суму 634 672,49 грн. Обставини сплати вартості газу сторонами не оспорюються.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. п. 7.1., 7.2. Договору сторонами узгоджено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором, а у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежитм поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасності проведення розрахунку за спожитий природний газ стали підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення 30 589,21 грн пені, 39 254,26 грн інфляційних та 1 594,61 грн 3 % річних, нарахованих за період з 15.02.2015 по 24.12.2015 по кожній поставці газу окремо з урахуванням проведених оплат.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань згідно договору купівлі-продажу природного газу, який придбавався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 Договору).

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Закон № 1730).

Так, відповідно до ст. 1 названого Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону № 1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено «Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром», яким визначено дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із зазначеним Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону № 1730 окремо врегульовано списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; крім того, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що названою нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що частина 3 статті 7 названого Закону є нормою прямої дії, оскільки застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що виконання ч. 3 ст. 7 названого Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки вона унормовує списання саме неустойки, інфляційних і трьох відсотків річних (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 11.04.2018 у справі № 914/124/17, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, заборгованість за природний газ, поставлений відповідачу позивачем у 2015 році, погашена повністю до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Наведені обставини позивачем не заперечуються.

У зв'язку з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку з приводу того, що з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016р.) не підлягали нарахуванню неустойка (штраф, пеня), інфляційні та 3% річних на заборгованість, а нараховані - підлягали списанню.

Враховуючи наведене, Господарським судом Київської області у даній справі правильно застосовано норми матеріального права, а відтак висновки про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що зроблені на підставі повного дослідження усіх обставин справи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про неправомірне застосування судом до спірних правовідносин норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» з підстав не включення відповідача до відповідного реєстру, оскільки вони зводяться до довільного тлумачення позивачем норм вищенаведеного нормативно-правового акту. Крім того, за змістом Закону до реєстру включаються непогашені суми боргу перед постачальником природного газу, тоді як підставою звернення з даним позовом стало нарахування позивачем неустойки, інфляційних та трьох відсотків.

Також не заслуговують на увагу та відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006) пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судом першої інстанції обставин даної справи та обґрунтування судового рішення про відмову в задоволенні позову, судова колегія вважає, що Господарським судом Київської області належним чином виконано обов'язок щодо обґрунтування своїх висновків, а також з достатньою ясністю зазначено підстави, на яких ґрунтується оскаржуване рішення.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено усі обставини справи та надана їм вірна правова оцінка, викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать чинному законодавству, а відтак відсутні підстави для зміни чи скасування рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2018 у справі №911/3415/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2018 у справі №911/3415/17 залишити без змін.

3. Справу №911/3415/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська