ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" червня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/618/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Цісельського О.В.

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.

розглянувши справу №916/618/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ТІМІРЯЗЕВСЬКЕ" про стягнення 120 360, 00 грн. в порядку ч.13 ст.8, ч.ч.2, 5 ст.252 ГПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ" звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом (вх.№659/18) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ТІМІРЯЗЕВСЬКЕ" 120 360,00 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним:

18.03.2016р. між, Інститутом свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України та товариством з обмеженою відповідальністю “ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ” було укладено Договір на виконання наукового супроводу, щодо реконструкції саду для вирощування волоського горіху з метою виготовлення біологічно активної кормової добавки № 18 від 18.03.2016р., відповідно до якого позивач зобов’язується власними силами та за власні кошти виконати роботи (згідно Додатку №1 до Договору) з реконструкції саду для вирощування волоського горіху на земельних ділянках орієнтовною площею 41,28 га, що знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Шведська Могила, 1.

Під роботами з реконструкції саду для вирощування волоського горіху Сторони узгодили (розуміють) здійснення позивачем на території вищезазначеної земельної ділянки висадку саджанців волоського горіху з наступним отриманням плодів для розробки натуральної кормової добавки.

Тому, з метою закладення горіхового саду 2 серпня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю “ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ” (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю “Тімірязевське” (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу №0209, відповідно до якого Продавець зобов’язувався передати у власність покупця дворічні прищеплені саджанці грецького горіху сортів “Яблунівський” - 632 шт., “Буковинський – 1” - 632 шт., “Топорівський” - 632 шт., “Рудковський” - 632 шт., “Буковинський – 2” - 632 шт. по ціні 240 грн. за штуку.

Відповідно до Видаткової накладної №РН-0000009 від 22.05.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю “ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ” отримало від відповідача дворічні прищеплені саджанці грецького горіху кількістю 3 160 шт. на загальну суму 758 400,00 грн.

Згідно п.5.5. Договору купівлі - продажу №0209 від 02.09.2016р. Продавець гарантує сортову відповідність та 100% приживаність саджанців при умові, що висадку буде проведено Продавцем.

На підставі Договору про надання послуг №06/09/16-1 від 06.09.2016р., Додаткової угоди №1 від 06.09.2016р. до даного Договору та Акту здачі - приймання робіт (наданих послуг) №ОУ-0000004 від 31.05.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю “Тімірязевське” надало послуги товариству з обмеженою відповідальністю “ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ” по посадці вищезазначених саджанців грецького горіху на земельній ділянці площею 34,71 га., за адресою: м. Полтава, вул. Шведська Могила, 1. Вартість послуг по посадці становить 100 грн. за один саджанець, разом 316 000,00 грн.

Позивач зазначає, що після посадки товариством з обмеженою відповідальністю “Тімірязевське” саджанців грецького горіху на земельній ділянці площею 34,71 га., не прижилося 354 саджанці (сорти “Яблунівський” - 108 шт., “Буковинський – 1” - 37 шт., “Топорівський” - 42 шт., “Рудковський” - 97 шт., “Буковинський – 2” - 70 шт.) на загальну суму з урахуванням вартості посадки 120 360,00 грн., про що було повідомлено відповідача (Акт вибракування саджанців горіха волоського від 30.07.2017 року).

Також, 29 листопада 2017 року відповідачу було направлено позивачем повідомлення №30 про направлення на 08.12.2017р. його уповноваженого представника за адресою: м. Полтава, вул. Шведська Могила, 1, для спільного встановлення фактичної кількості саджанців, які не прижилися та вирішення питання щодо подальшої їх пересадки або компенсації вартості саджанців, що не прижилися. Дане повідомлення відповідачем було проігнороване.

Актом обстеження земельної ділянки на якій висаджено саджанці грецького горіху від 08.12.2017р., комісією, до складу якої було залучено представника власника земельної ділянки - Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України, було підтверджено кількість та вартість неприжитих саджанців грецького горіху.

Згідно п.5.5. Договору купівлі - продажу №0209 від 02.09.2016р. товариство з обмеженою відповідальністю “Тімірязевське” гарантувало сортову відповідність та 100% виживаність саджанців при умові, що висадку буде проведено Продавцем.

Таким чином, відповідач за умовами договору зобов'язався забезпечити приживлюваність висаджених саджанців грецького горіху.

Позивач, зазначає, що з підстав того, що після висадки товариством з обмеженою відповідальністю “Тімірязевське” саджанців грецького горіху на земельній ділянці площею 34,71 га., за адресою: м. Полтава, вул. Шведська Могила, 1, не прижилося 354 саджанці, що в свою чергу завдало товариству з обмеженою відповідальністю “ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ” збитки в сумі 84 960,00 грн. (240 грн. х 354 саджанці) - вартість загиблих саджанців та 35 400,00 (100 грн. х 354 саджанці) - вартості посадки саджанців, які не прижилися, разом на суму 120 360,00 грн.

З врахуванням наведеного, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю “ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ” була передана на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від10.04.2018р. прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю “ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ” до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247- 252 ГПК України.

Копії ухвали про відкриття провадження по справі були направлені на юридичні адреси сторін.

Позивач повідомлений належним чином за юридичною адресою (36020, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Пилипа Орлика, буд. №18), про що свідчить поштове повідомлення, повернуте на адресу суду із відміткою про вручення.

Відповідач повідомлений належним чином за юридичною адресою (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. №115).

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№8919/18), відповідно до якого, заявлені позовні вимоги позивача не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків:

Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки,

- збитків,

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

- вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За змістом ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд, дослідивши заявлені позовні вимоги про стягнення збитків в сумі 120 360,00 грн., дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню судом не підлягають, з огляду на наступне:

Згідно п.5.4 Договору купівлі-продажу, при отриманні товару, покупець має право вимагати заміни чи відмовитись від отримання товару у випадку порушення Продавцем умов п.п.2.1 (сорти горіху волоського які передавались), 2.4 Договору (вимоги до якості товару та пакування).

Відповідно до п.5.3 Договору купівлі-продажу, ризик пошкодження чи загибелі саджанця несе власник товару.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем на виконання умов договору про надання послуг №06/09/16-1 від 06 вересня 2016р., та ТОВ “Тімірязевське” було здійснило комплекс послуг з посадки горіхового саду на земельній ділянці позивача.

Весь комплекс робіт було виконано відповідачем в повному обсязі, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000004 від 31.05.2017 року, відповідно до якого сторони претензій одна до одної не мали.

Поряд з цим, суд погоджується із позицією позивача, що після того, як свої зобов’язання за договорами ТОВ “Тімірязевське” виконало в повному обсязі, за останнім залишились гарантійні зобов’язання, передбачені п.5.5 Договору, відповідно до якого, Продавець гарантує сортову відповідність та 100% приживаність саджанців при умові, якщо висадку саду буде здійснювати продавець.

Згідно вимог ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Статтею 674 ЦК України передбачено, що відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів ст.675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

З ретельного аналізу договору купівлі-продажу №0209 від 02.09.2016р. судом встановлено, що він не містить гарантійного строку, визначеного конкретною датою, а визначається подією, зокрема приживаністю саджанців.

В свою чергу судом встановлено, договір №0209 від 02.09.2016р. не містить порядку визначення приживаності саджанців горіхів.

Поряд з цим, наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №32 від 25.02.2005р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.2005р. №329/10609, затверджені нормативи приживаності дерев та чагарників при проведенні робіт по озелененню міст та інших населених пунктів.

Згідно п.1.2. Наказу, здійснення обліку та оцінки приживаності висаджених саджанців дерев та чагарників є обов’язковим при закладенні нових чи реконструкції існуючих зелених насаджень всіх видів.

Пунктом 1.3. передбачено, що оцінка приживаності здійснюється в період, сприятливий для візуального обстеження озеленених територій: дерев та чагарників,

висаджений навесні - в серпні поточного року,

а восени та у узимку - в серпні наступного року.

Відповідно до п.1.4. Наказу, роботи по обліку приживаності саджанців дерев та чагарників проводяться комісіями із представників замовника та підрядника.

З видаткової накладної №РН-0000009 від 22.05.2017р. поставка саджанців була здійснена відповідачем 22.05.2017р.

Зі змісту акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000004 вбачається, що роботи з посадки саджанців, відповідачем були виконані 31.05.2017р.

Отже з врахуванням приписів наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №32 від 25.02.2005р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.2005р. №329/10609 - оцінка приживаності саджанців мала бути здійснена не пізніше серпня 2017р.

Частиною 3 ст.680 ЦК України визначено, що якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Крім того, судом не приймається у якості належного та допустимого доказу акт вибракування саджанців горіха волоського, складений 30.07.2017р. в односторонньому порядку агрономом та директором ТОВ "ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ", оскільки вибракування було здійснено без участі представників відповідача та суперечить вимогам п.п.1.3., 1.4. наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №32 від 25.02.2005р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.2005р. №329/10609.

Акт обстеження земельної ділянки на якій висаджено саджанці грецького горіху, складений 08.12.2017р. агрономом, директором позивача та юристконсультом Інституту свинарства і агропромислового виробництва НААН України, також не є належним і допустимим доказом, оскільки всупереч вимогам п.п.1.3., 1.4. наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №32 від 25.02.2005р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.2005р. №329/10609 був складений в грудні 2017р. замість серпня 2017р. та без представника відповідача.

З врахуванням наведеного, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують поставку відповідачем позивачу не якісних саджанців в кількості 354 шт.

У відповідності до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як передбачено ч.3 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем, позовні вимоги позивача у встановленому законом порядку спростовано.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що заявлені товариством з обмеженою відповідальністю "ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ" позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 120 360,00 грн. задоволенню судом не підлягають.

Відповідно до вимог ст.129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 805,40 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 74, 78, 129, 202, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          У задоволенні позову - відмовити повністю.

2. Судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 805,40 грн. покласти на товариство з обмеженою відповідальністю "ЇЖА ДЛЯ РОЗДУМІВ".

Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Цісельський