ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 906/1099/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Чумак Ю.Я.,

за участю помічника судді - Шкурдової Ю.С. (за дорученням головуючого судді),

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

скаржника - Грушко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Фактор" на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 (Огороднік К.М., Павлюк І.Ю., Савченко Г.І.) про закриття апеляційного провадження у справі №906/1099/16 Господарського суду Житомирської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (далі - Позивач) звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (далі - Відповідач) з позовом про стягнення 5 204 511,78 грн заборгованості за договором поставки №7 від 01.07.2014.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит Фактор" (далі - Скаржник) подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит Фактор" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016.

Ухвала суду мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права, інтереси та (або) обов'язки Скаржника, так як вказаним рішенням вирішено спір, який виник між Позивачем та Відповідачем на підставі договору поставки № 7 від 01.07.2014, в той час як Скаржник не є стороною даного договору та, відповідно, учасником спірних правовідносин.

Скаржник подав касаційну скаргу на ухвалу апеляційного господарського суду, в якій просить її скасувати, а справу направити до Рівненського апеляційного господарського суду для продовження розгляду справи за апеляційною скаргою Скаржника на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016.

В касаційній скарзі Скаржник не погоджується з мотивами, наведеними в оскаржуваному судовому рішенні, посилаючись на те, що судом не враховано, що внаслідок укладення 11.10.2017 договору про відступлення права вимоги з ПАТ "Банк "Київська Русь", скаржником набуто право вимоги за кредитними договорами до Відповідача, а тому оскаржуваним в апеляційному порядку рішенням суду першої інстанції про стягнення з Відповідача заборгованості безпосередньо порушені права та законні інтереси Скаржника на отримання коштів за кредитними договорами; договір поставки, за невиконання якого стягнута заборгованість з Відповідача, не можна вважати правочином, спрямованим на створення правових наслідків, які обумовлені таким правочином, а тому такий правочин відповідно до частини 1 статті 234 ЦК України є фіктивним; до моменту постановлення ухвали про закриття провадження у справі, суду апеляційної інстанції надано докази, які суд залишив поза увагою, а саме: позовну заяву про визнання недійсним договору поставки №7 від 01.07.2014, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження за фактом створення штучної заборгованості за договором поставки №7 від 01.07.2014; судом залишено поза увагою всі пояснення Скаржника, внаслідок чого створено умови для подальшого банкрутства Відповідача та нанесення значної матеріальної шкоди всім кредиторам Відповідача, в тому числі Скаржнику.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції у даній справі без змін з тих підстав, що судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обов'язки Позивача, як кредитора, та Відповідача, як боржника за договором поставки від 01.07.2014, а тому будь-який юридичний зв'язок між оскаржуваним в апеляційному порядку рішенням та Скаржником відсутній; рішення місцевого господарського суду не впливає на обсяг прав, інтересів та (або) обов'язків Скаржника, що має наслідком відсутність у нього юридичного інтересу у даній справі.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у даній справі у касаційному порядку.

Позивачем 29.05.2018 подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому він просить здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції та, у зв'язку з цим, розгляд касаційної скарги Скаржника відкласти.

Частиною 2 статті 197 ГПК України визначено, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Зважаючи на те, що Позивачем подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 29.05.2018, а засідання суду призначено на 30.05.2018, а також у зв'язку з відсутністю доказів надіслання копії клопотання іншим учасникам справи, колегією суддів вказане клопотання відхиляється. Як наслідок, клопотання Позивача про відкладення розгляду касаційної скарги також підлягає відхиленню.

Позивач та Відповідач в судове засідання 30.05.2018 представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце засідання належним чином. Зважаючи на зазначене, суд ухвалив здійснювати розгляд касаційної скарги у даній справі за відсутності представників Позивача та Відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Скаржника, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного провадження встановлено, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016 задоволено у повному обсязі позов про стягнення 5 204 511,78 грн заборгованості за договором поставки №7 від 01.07.2014.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016, Скаржник подав апеляційну скаргу, яку обґрунтував тим, що, оскаржуване рішення впливає на обсяг його прав як кредитора Відповідача у зобов'язанні, яке виникло на підставі укладеного із ПАТ "Банк "Київська Русь" договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними договорами, які укладені між Відповідачем та ПАТ "Банк "Київська Русь". Крім того, Скаржник послався, що оскільки він є кредитором Відповідача, відповідно до договору про відступлення права вимоги, тому наявність оскаржуваного рішення може призвести до того, що він не зможе розраховувати на виплату Відповідачем заборгованості за кредитними договорами.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Скаржника на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016.

Апеляційний господарський суд, при цьому, встановив, що, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції досліджував договір поставки № 7 від 01.07.2014, який укладений між Позивачем та Відповідачем, і в зв'язку з неналежним виконанням якого у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем. Надавши правову оцінку обставинам справи та зібраним доказам у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у Відповідача невиконаного грошового зобов'язання за договором поставки № 7 перед Позивачем, а тому позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Надаючи оцінку судовому рішенню місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції встановив, що судом вирішено питання про права та обов'язки Позивача та Відповідача, які пов'язані з договором поставки № 7 від 01.07.2014. Разом з цим, будь-який юридичний зв'язок між оскаржуваним рішенням та скаржником відсутній. Відповідно, оскаржуване рішення не впливає на обсяг прав, інтересів та (або) обов'язків скаржника, що має наслідком відсутність у останнього юридичного інтересу у справі № 906/1099/16 та права на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2016.

Відповідно до частини 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

У розумінні згаданої правової норми судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та (або) обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Тобто, судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права, інтереси та (або) обов'язки такої особи, в тому числі створюються перешкоди для реалізації її суб'єктивного права чи законного інтересу або реального виконання обов'язку стосовно однієї з сторін спору. Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яка не брала участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з'ясовує, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та (або) обов'язки скаржника, чи вирішувалось питання про інтереси такої особи оскаржуваним рішенням, та, встановивши такі обставини, вирішує питання про скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що з оскаржуваного Скаржником в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не вбачається вирішення питання про права, інтереси та (або) обов'язки Скаржника, оскільки зазначеним рішенням суду вирішено спір, який виник між Позивачем та Відповідачем на підставі договору поставки № 7 від 01.07.2014, в той час як Скаржник не є стороною даного договору та, відповідно, учасником спірних правовідносин, а тому суд апеляційної інстанції правильно закрив апеляційне провадження у даній справі.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що договір про відступлення права вимоги між Скаржником та ПАТ "Банк "Київська Русь", на який посилається Скаржник як на одну з підстав для висновків, що рішенням суду першої інстанції безпосередньо порушені права та законні інтереси Скаржника на отримання коштів за кредитними договорами, укладений 11.10.2017, тобто вже після прийняття судом першої інстанції рішення від 05.12.2016, що виключає ймовірність порушення прав, інтересів та (або) обов'язків Скаржника на час прийняття оскаржуваного рішення.

Посилання в касаційній скарзі на те, що договір поставки, за невиконання якого стягнуто заборгованість з Відповідача, не можна вважати правочином, спрямованим на створення правових наслідків, які обумовлені таким правочином, а тому такий правочин відповідно до частини 1 статті 234 ЦК України є фіктивним, колегією суддів відхиляються, оскільки дане питання виходить за межі перегляду оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

Доводи Скаржника, що до моменту постановлення ухвали про закриття провадження у справі, суду апеляційної інстанції надано докази, які суд залишив поза увагою, а саме: позовну заяву про визнання недійсним договору поставки №7 від 01.07.2014, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження за фактом створення штучної заборгованості за договором поставки №7 від 01.07.2014, колегією суддів відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснювався перегляд рішення в апеляційному порядку, а тому не надавалась оцінка додатково поданим доказам.

Твердження скаржника, що судом залишено поза увагою всі пояснення Скаржника, внаслідок чого створено умови для подальшого банкрутства Відповідача та нанесення значної матеріальної шкоди всім кредиторам Відповідача, в тому числі Скаржнику, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки як вбачається з тексту оскарженої ухвали, судом надавалась оцінка доводам апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Фактор" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №906/1099/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Чумак Ю.Я.