ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" червня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1165/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., перевіривши матеріали позовної заяви у справі за позовом Національного банку України до Приватного підприємства "Едельвейс-2000" про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України подав до господарського суду позов, в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) в сумі ,00 грн звернути стягнення на належне Приватному підприємству "Едельвейс-2000" на праві власності майно - предмет іпотеки за іпотечним договором № 19 від 12.12.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за № 5402, а саме: нежитлові приміщення - апартамент №17д рекреаційного комплексу (Літ. Б), загальною площею 104,1 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 19, розташовані за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Гурзуф, набережна ім. О.С. Пушкіна, буд. 17, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 2100980,00 грн.

Вивчивши зміст позовної заяви та оглянувши додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку, що позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Як вбачається з позовних матеріалів, в обгрунтування заявлених вимог Національний банк України у поданій на розгляд суду позовній заяві посилається на приписи ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 572, 589, 590, 626, 629, 1049 ЦК України, ст. ст. 193, 299 ГК України, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про заставу", ст. ст. 33, 39, 43 Закону України "Про іпотеку" та зазначає, що він набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, належний Приватному підприємству "Едельвейс-2000", яким було забезпечено грошове зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" перед Національним банком України за кредитним договором № 19 від 03.03.2009 на суму ,00 грн.

На підтвердження виконання Національним банком України своїх зобов'язань щодо надання кредиту позичальнику, останній посилається у позові на меморіальні ордери, копії яких долучені ним в якості додатку до поданої заяви, та вказує про невиконання позичальником своїх зобов'язань за умовами кредитного договору № 19 від 03.03.2009, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком на суму ,00 грн.

З позовної заяви вбачається, що банк попередньо не звертався до суду із вимогою стягнути з позичальника суму боргу по несплачених ним на підставі договору № 19 від 03.03.2009 кредитних платежах.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що хоча відсутність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виключає права банку на обрання такого способу судового захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки, однак передбачає обов'язок суду дослідити докази, на які банк посилається в підтвердження наявності у позичальника вказаної ним у розрахунку суми боргу по кредиту, та в рахунок часткового погашення якого банком заявлено вимогу звернути стягнення на майно іпотекодавця.

Судом встановлено, що сума боргу позичальника у розмірі ,00 грн обгрунтована банком з посиланням на кредитний договір № 19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) та довідки-розрахунки заборгованості за кредитом, складені ним в односторонньому порядку.

Із наданих банком довідок-розрахунків заборгованості боржника вбачається, що позичальником періодично сплачувались на рахунок кредитора грошові кошти, які були зараховані банком в рахунок підтвердження сплати кредитних платежів.

Натомість будь-яких бухгалтерских документів чи банківських виписок, інших первинних документів, які б підтвердили здійснені позичальником платежі, суми яких вказані банком у вищевказаних довідках-розрахунках та були враховані ним при визначенні суми залишкового сальдо як кінцевого боргу по кредитному договору, банком в якості додатків до позовної заяви додано не було.

Водночас відсутність документів, підтверджуючих оплату позичальником суми взятого ним грошового зобов'язання, позбавляє суд можливості перевірити дійсний розмір заборгованості позичальника по кредиту, про наявність якої банком вказано у позовній заяві, та встановити обсяг існуючих у позичальника кредитних зобов'язань, який може вплинути на обсяг відповідальності майнового поручителя як іпотекодавця за невиконання позичальником договірних зобов'язань по поверненню кредиту у порядку та строки, що погоджені з банком.

Окрім іншого, суд вказує на певну невідповідність у документах, які подані банком на підтвердження суми наданого позичальнику кредиту.

Так, згідно з кредитного договору № 19 від 03.03.2009 (з урахуванням змін, внесених до нього на підставі додаткового договору № 66 від 12.06.2014) вбачається, що сума наданого кредитором позичальнику кредиту складає ,00 грн, тоді як в довідках-розрахунках зазначена інша сума кредиту - ,00 грн ,00 + 770000000,00 + ,00 + 145000000,00), а відповідно до поданих банком до позовної заяви меморіальних ордерів, загальна сума всіх проведених банком на користь позичальника платежів взагалі склала 0,00 грн.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України унормовано, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Також в п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Вказане узгоджується із нормами ч.ч. 2, 4 ст. 80 ГПК України, за якими передбачено обов'язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Натомість господарський суд встановив, що банк в підтвердження обставин, якими обгрунтовує позовні вимоги, не подав до суду відповідних доказів та не вказав причини неможливості їх надання. Також у поданій позовній заяві відсутні відомості щодо наявності оригіналів доданих до заяви копій документів у позивача або відомості щодо їх місцезнаходження, що в сукупності з іншими обставинами, встановленими судом при огляді позовних матеріалів, вказують на наявність підстав для постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху у відповідності до ч. 1 ст. 174 ГПК України.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, надавши банку строк для усунення зазначених у ній недоліків.

Разом з тим, суд вказує, що оскільки обов'язок банку надати суду відповідні документи не залежить від того чи є вони у наявності у інших учасників справи, тому усунення недоліків позовної заяви має бути проведене шляхом долучення до позовних матеріалів первинних бухгалтерських документів чи банківських виписок, які б підтвердили дійсний розмір наданого банком кредиту, суми і призначення здійснених позичальником на виконання кредитного договору № 66 від 12.06.2014 платежів та надали суду можливість перевірити правомірність здійсненого банком порядку їх зарахування відповідно до черговості погашення позичальником існуючої заборгованості.

Невиконання вказаного обов'язку, встановленого судом, може мати наслідки для банку у вигляді відмови в задоволенні позову за заявленими вимогами.

На підставі викладеного та керуючись п. п. 5, 8 ч. 3 ст. 162, ст. ст. 174, 234 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Національного банку України від 21.05.2018 вих. № 18-0016/27819 залишити без руху.

2. Національному банку України протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

3. Роз'яснити Національному банку України, що в разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.М. Антонова

Друк:

1- до матеріалів позовної заяви

2 - Національному банку України (рек. з повід.)