ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

04.06.2018

Справа № 910/6811/18

Суддя господарського суду міста Києва Головіна К.І., розглянувши матеріали

позовної заяви

Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк”

“Хрещатик" (м. Київ)

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Проект К” (м. Київ)

про

стягнення 8 646 680,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство “Комерційний банк” “Хрещатик" (далі - ПАТ “КБ” “Хрещатик", позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проект К” (далі – ТОВ “Пан Енерго”, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18-47/1-08 від 22.04.2018 р. у сумі 8 646 680,77 грн.

Вивчивши подані матеріали, суддя приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), враховуючи наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Також відповідно до ч. 1 ст. 172 ГПК України позивач зобов'язаний до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Як вбачається з матеріалів позову, заявник не надав суду поштової квитанції про відправлення відповідачу позовної заяви з додатками, а доданий до позову опис вкладення не може бути належним доказом відправки матеріалів позову відповідачу.

Згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, факт надання послуг поштового зв'язку підтверджує розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), який видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Крім того, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У позові ПАТ “КБ” “Хрещатик" заявило майнову вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 8 646 680,77 грн., однак, доказів сплати судового збору за вказану майнову вимогу заявник суду не надав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору визначені у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за заяву про вжиття заходів та забезпечення позову – 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік” від 07.12.2017 р. станом на 01.01.2018 р. прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 1 762,00 грн.

Таким чином, заявник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 129 700,21 грн. (1,5 відсотка ціни позову), проте, такі вимоги закону не виконав. Натомість позивач подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на перебування банку у процедурі ліквідації.

Розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, суд прийшов до висновку, що воно задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Таким чином, зазначені положення закону дають право суду відстрочити сплату судового збору лише за наявності виключних обставин, з урахуванням того, що в майбутньому заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору. Проте, зі змісту обґрунтувань ПАТ “КБ” “Хрещатик" щодо відстрочення сплати судового збору не вбачається, що в подальшому позивач матиме можливість оплатити збір.

Також позивач не надав суду належних доказів його тяжкого фінансового становища, а саме лише посилання на введення в банку процедури ліквідації не свідчить про відсутність коштів у позивача на оплату судового збору.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 129 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін, рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, що є гарантією всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи. Порушення конституційних принципів правосуддя є неприпустимим, зокрема, й у питанні сплати судового збору.

Стосовно посилань ПАТ “КБ” “Хрещатик" на ухвалу господарського суду, якою позивачу було відстрочено сплату судового збору в іншій справі, суд зазначає, що питання про відстрочення судового збору вирішується окремо по кожному позову з урахуванням конкретних обставин справи (п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

У даному випадку, зважаючи на обгрунтування та надані відповідачем докази, суд вважає, що клопотання банку про відстрочення сплати судового збору є необгрунтованим, а тому суд відмовляє у його задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 162, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк” “Хрещатик" до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проект К” про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18-47/1-08 від 22.04.2018 р. у сумі 8 646 680,77 грн. залишити без руху.

Надати Публічному акціонерному товариству “Комерційний банк” “Хрещатик" строк у десять днів з дня вручення даної ухвали на усунення вказаних в ній недоліків шляхом належного виконання вимог ст.ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

Роз'яснити, що у разі неусунення недоліків у визначений судом строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                       Головіна К.І