РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2018Справа № 910/3074/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система»
до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2
простягнення 41629,00 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Гарант-Система» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 41629,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Гарант-Система» на підставі договору страхування наземного транспорту №05-16/000430 від 22.11.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9382010, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Як зазначає позивач, за спірним страховим випадком відповідач зобов'язаний відшкодувати йому витрати у розмірі 79800,00 грн, з яких відповідачем в добровільному порядку сплачено лише 38171,00 грн. Решта суми відшкодування - у розмірі 41629,00 грн сплачена відповідачем не була.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/3074/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

10.04.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що обов'язок з відшкодування завданої шкоди виконано ним в повному обсязі, а при здійсненні розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, своїм правом не скористалась.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Гарант-Система» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профайн Україна» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №05-16/000430 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

23.01.2017 о 19 год. 10 хв. по пр. Героїв в місті Дніпрі сталася ДТП, а саме: ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Ford, державний номер НОМЕР_2, під час зміни напрямку свого руху праворуч, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, який рухався у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора, у зв'язку з чим транспортним засобам завдано механічних пошкоджень.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 1.3, 1.5, 10.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2017 у справі №201/1612/17-п, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №05-17/030 від 23.02.2017, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 79800,00 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Фізичної особи-підприємця Уварова Ігора Прокопійовича, що підтверджується платіжними дорученнями №452 від 10.04.2017 на суму 19800,00 грн, №431 від 04.04.2017 на суму 10000,00 грн, №370 від 22.03.2017 на суму 10000,00 грн, №366 від 21.03.2017 на суму 10000,00 грн, №345 від 17.03.2017 на суму 10000,00 грн, №294 від 09.03.2017 на суму 10000,00 грн, №277 від 06.03.2017 на суму 10000,00 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 79800,00 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2017 у справі №201/1612/17-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Ford, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Ford, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9382010.

Вказаним договором (полісом) № АЕ/9382010 передбачено, що франшиза становить 0 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1344гс16.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що для встановлення характеру та розміру завданих матеріальних збитків позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до Звіту №7347 від 14.02.2017 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Юніверсал Асістанс», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу дорівнює 364132,63 грн, ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження становить 228809,10 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 127622,21 грн.

Однак, суд відзначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

До позовної заяви позивачем додано рахунок-фактуру №10824 від 09.02.2017, виставлений виконавцем ремонтних робіт - Фізичною особою-підприємцем Уваровим Ігорем Прокопійовичем, а також відповідний акт виконаних робіт до вказаного рахунку, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП склала 79800,00 грн.

При цьому, з матеріалів позовної заяви (в тому числі страхового акта №05-17/030 від 23.02.2017) вбачається, що саме із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаного у даному рахунку-фактурі, позивач виходив при визначенні належної до виплати суми відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №05-16/000430

Відповідно до п.п. 7,38, 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), Значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Е З приймається рівним 0,7.

З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що даний автомобіль є 2003 року випуску.

Відтак, оскільки строк експлуатації даного автомобіля перевищу 12 років, в силу положень п. 7.41 Методики до складників вказаного транспортного засобу значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0,7. Такий же коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу визначено і у Звіті №7347 від 14.02.2017, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

З рахунку-фактури №10824 від 09.02.2017 та акту виконаних робіт до нього вбачається, що вартість складових, які підлягали заміні під час ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, становить 59470,00 грн, а вартість робіт та матеріалів становить 20330,00 грн.

Таким чином, враховуючи дані, наведені в рахунку №10824 від 09.02.2017, виставленому виконавцем ремонтних робіт, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 38171,00 грн (59470,00 грн (загальна вартість запчастин) х (1-0,7) + 20330,00 грн (загальна вартість робіт та матеріалів).

Отже, враховуючи визначені полісом №АЕ/9382010 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, по спірному страховому випадку відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 38171,00 грн.

Аналогічна правова позиція (стосовно того, що при здійсненні розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування (на підставі положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») слід виходити саме з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаної в рахунку, виставленому СТО, яким здійснено ремонт автомобіля) наведена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Наявним у справі платіжним дорученням №ЗР005171 підтверджується, що належна до виплати сума страхового відшкодування у розмірі 38171,00 грн була сплачена відповідачем на користь позивача в повному обсязі 23.01.2018, тобто до звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система» з даним позовом до суду.

Наявності підстав для стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми відшкодування у розмірі 41629,00 грн позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір та заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу) покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова