ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018м. ДніпроСправа № 904/2007/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудовська І.А. за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В.

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК ГРУПП", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСОЦІАЦІЯ ДИТЯЧОГО ХАРЧУВАННЯ", м.Дніпро

про стягнення 25 268,22 грн.

Представники:

від позивача: Малиновська В.А. довіреність № 5/24 від 22.12.2017 р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК ГРУПП" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСОЦІАЦІЯ ДИТЯЧОГО ХАРЧУВАННЯ" (далі - відповідач) про стягнення 14067,00 грн. - основного боргу, 3714,85 грн. - пені, 5122,30 грн. - інфляційних збитків, 2 364,07 грн. - відсотків за користування грошовими коштами та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач посилається на не повну сплату відповідачем орендної плати за Договором оренди автонавантажувачів № 01 від 01.09.2015 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2018 р. по справі № 904/2007/18 визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22.05.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2018 р. розгляд справи відкладено на 07.06.2018 р.

Представник позивача у судових засіданнях наполягав на задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, вимог суду, викладених в ухвалах суду не виконав, письмовий відзив на позов не надав. Представником відповідача до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відрядженням представника відповідача.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки відповідач, як юридична особа був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та, відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Таким чином, надання повноважень на представництво інтересів сторони у процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб.

Стаття 202 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.06.2018 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК ГРУПП" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСОЦІАЦІЯ ДИТЯЧОГО ХАРЧУВАННЯ" (орендар) укладено Договір оренди автонавантажувачів № 01 (далі - Договір), предметом цього Договору є надання орендодавцем в платне користування орендарю на умовах оренди автонавантажувачів (далі за текстом Договору - майно, або предмет оренди) для виробничих цілей орендаря на визначений строк, за умови сплати останнім періодичних орендних платежів згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною даного Договору. Загальні характеристики та комплектація майна зазначені в Специфікаціях в Додатку №1 до даного Договору, що є невід'ємною частиною даного Договору оренди (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору строк користування орендарем майном розпочинається з моменту підписання сторонами Акту приймання - передачі майна та зазначається в Додатку № 1 до цього Договору.

У разі закінчення строку користування предметом оренди та інших випадках повернення майна, орендар зобов'язаний повернути майно орендодавцю, а орендодавець зобов'язаний прийняти майно у орендаря (п. 2.3. Договору).

03.09.2015 р. між позивачем та відповідачем складений акт прийому-передачі обладнання до Договору оренди № 1 від 01.09.2015 р., згідно якого на умовах Договору позивач передав, а відповідач прийняв обладнання (майно), згідно Специфікацій (а.с. 18).

Згідно п. 3.1. Договору орендар сплачує орендодавцю плату за користування майном у вигляді щомісячних (періодичних) орендних платежів (далі - орендні платежі), відповідно до умов сплати орендних платежів, погодженому сторонами в Додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що оплата орендних платежів здійснюється орендарем у порядку, передбаченому Додатком № 1 на підставі виставлених орендодавцем належним чином оформлених рахунків-фактур та Актів виконання робіт (надання послуг) за користування майном.

В силу вимог п.1.1. Додатку № 1 до Договору загальний розмір щомісячної орендної плати за користування майном становить: 16 000 грн. 00 коп. та включає в себе ПДВ 20 % - 2 666 грн. 67 коп. Сума щомісячної орендної плати включає в собі вартість оренди майна, технічного обслуговування та ремонту майна, якщо останнє не виникло з вини орендаря. Розрахунок щомісячного орендного платежу введеться в залежності від загальної кількості одиниць майна, які згідно належним чином оформлених на підставі актів приймання - передачі обладнання (майна) знаходиться у користуванні у орендаря на умовах Договору оренди.

У відповідності до п.п. 1.2., 13. Додатку № 1 до Договору сплата орендної плати здійснюється орендарем 10-го числа місяця в якому були надані послуги. У випадку, якщо дата платіжного дня визначеного в п. 1.2. даного Договору випадає на вихідні та святкові дні (не робочі), орендар зобов'язується здійснити платіж в найближчий, наступний за таким платіжним днем, робочий (банківський) день.

В період строку дії Договору позивач надав відповідачу послуги з оренди майна на суму 120 000,00 грн., що підтверджується актами здачі - приймання послуг: № ОУ-0000261 від 30.09.2015 р. на суму 14 933,00 грн.; № ОУ - 0000331 від 31.10.2015 р. на суму 16 000,00 грн.; № ОУ - 0000374 від 30.11.2015 р. на суму 16 000,00 грн.; № ОУ - 0000423 від 31.12.2015 р. на суму 16 000,00 грн.; № ОУ-0000012 від 31.01.2016 р. на суму 16 000,00 грн.; № ОУ - 0000082 від 29.02.2016 р. на суму 16 000,00 грн.; № ОУ - 0000127 від 31.03.2016 р. на суму 16 000,00 грн.; № ОУ-0000134 від 20.04.2016 р. на суму 9067,00 грн., копії актів долучено до матеріалів справи (а.с.19-26).

18.04.2016 р. між позивачем та відповідачем підписаний акт повернення (прийому-передачі майна), у зв'язку з чим на підставі п.2.2. Додатку № 1 до Договору строк оренди майна закінчився.

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати орендних платежів на суму 14 067,00 грн., що і є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного процесуального кодексу України).

На момент розгляду справи основний борг відповідача складає 14 067,00 грн., докази погашення якого в матеріалах справи відсутні, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п. 9.1.1. Договору за прострочення виконання зобов'язань по сплаті орендних платежів та інших платежів, передбачених цим Договором (Додаток № 1 до Договору) більше ніж на 5 робочих днів, - орендар сплачує орендодавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних в строк зобов'язань по оплаті.

На підставі п. 9.1.1. Договору позивачем відповідачу нарахована пеня, за період з 05.11.2016 р. по 03.05.2017 р. в розмірі 3714,85 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача: 3% річних за період з 30.11.2015 р. - по 03.05.2018 р. у сумі 2364,07 грн. та інфляційних збитків за період з грудня 2015 р. - по березень 2018 р. в сумі 5122,30 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру пені, 3 % річних та інфляційних збитків, суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ч.1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі: 14067,00 грн. - основного боргу, 3714,85 грн. - пені, 5122,30 грн. - інфляційних збитків, 2 364,07 грн. - відсотків за користування грошовими коштами.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСОЦІАЦІЯ ДИТЯЧОГО ХАРЧУВАННЯ" (49089, м. Дніпро, провулок Архітектурний, буд. 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК ГРУПП" (02660, м. Київ, проспект Визволителів, 5; ) 14 067,00 грн. (чотирнадцять тисяч шістдесят сім грн. 00 коп.) - основного боргу, 3 714,85 грн. (три тисячі сімсот чотирнадцять грн. 85 коп.) - пені, 5 122,30 грн. (п'ять тисяч сто двадцять дві грн. 30 коп.) - інфляційних збитків, 2 364,07 грн. (дві тисячі триста шістдесят чотири грн. 07 коп.) - відсотків за користування грошовими коштами, 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) - судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК

України " " червня 2018 р.