ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" червня 2018 р. Справа № 918/753/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В.,

розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" на дії державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України"

про стягнення заборгованості в сумі 557 906,50 грн.

Секретар судового засідання: Сідлецька Ю.Р.

Представники:

Від скаржника (ТзОВ "Торговий Дім "Украгропром"): ОСОБА_1 (довіреність № 16/05/18-01 від 16.05.18 року);

Від боржника (ДП "Дослідницьке господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України"): ОСОБА_2 (довіреність № 2/1 від 01.03.18 року;

Від органу ДВС: не зявився

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" звернулося до Господарського суду Рівненської області із скаргою в якій просить суд визнати неправомірними дії заступника начальника Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3, що полягають у порушенні строків та способу надісланні стягувачу постанови про повернення виконавчого документу від 09.11.2017р. у виконавчому провадженні ВП №53174958 (звичайним, а не рекомендованим листом з повідомленням про вручення), визнати неправомірними дії державного виконавця Черухи В.М., що полягають у винесенні постанови у виконавчому провадженні ВП №53174958 від 09.11.2017р. про повернення стягувачу виконавчого документа - наказу №918/753/16 від 17.10.2016р. та скасувати постанову про повернення стягувачу виконавчого документа від 09.11.2017р. у виконавчому провадженні ВП №53174958.

Розпорядженням керівника апарату суду № 01-04/27/2018 від 29 травня 2018 року у зв'язку із закінченням повноважень судді Політики Н.А., справу № 918/753/16 передано на повторний автоматичний авторозподіл, за наслідками якого вказану праву передано на розгляд судді Бережнюк В.В.

Ухвалою суду від 30 травня 2018 року поновлено строк для подання скарги на дії державного виконавця, прийнято скаргу до розгляду в судовому засіданні на 07 червня 2018 року.

Під час розгляду скарги представник скаржника підтримав подану скаргу.

В судовому засіданні представник боржника просив суд відмовити в задоволенні скарги.

В судове засідання представник органу ДВС не зявився, про місце дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

07 червня 2018 року органом ДВС подано до суду клопотання, відповідно до змісту якого орган ДВС просить суд відкласти розгляд скарги на іншу дату.

Щодо поданого клопотання суд зазначає, що у відповідності до ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи встановлений Господарским процесуальним кодексом України 10-тиденний строк розгляду скарги суд не вбачає підстав для задоволення клопотання органу ДВС про відкладення розгляду скарги, водночас суд зазначає, що орган ДВС не був позбавлений можливості надати відповідні пояснення та докази письмово.

Розглянувши матеріали поданої скарги та наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників стягувача, боржника, судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.09.2016р. у справі №918/753/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Національної академії аграрних наук України про стягнення 557 906,50 грн. заборгованості задоволено.

17.10.2016р. на виконання рішення Господарського суду Рівненської області видано наказ про примусове виконання рішення суду.

22.12.2016р. на виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 17.10.2016р. державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження ВП № 53174958.

20.04.2016р. виконавче провадження №53174958 об'єднано у зведене виконавче провадження № 49605796.

Як вбачається з матеріалів справи Рівненським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вчинено ряд заходів зокрема на виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 року №918/753/16.

Так, державним виконавцем було вчинено ряд заходів для розшуку майна боржника та встановлено наявність реєстрації за боржником 18 одиниць техніки, 36 транспортних засобів та 41 об'єкт нерухомого майна. Також, в процесі виконання зведеного виконавчого провадження ТзОВ "Украгропром" перераховано кошти в сумі 102 2016,49 грн., а також вчинено ряд заходів щодо виявлення та арешту рахунків відкритих боржником в банківських установах.

Також державним виконавцем Рівненським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області встановлено, що згідно статуту ДП "ДГ "Білокриницьке" є державним підприємством та підпорядковується Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України.

09 листопада 2017 року заступником начальника Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову ВП№53174958 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказана постанова аргументована тим, що відповідно до статуту ДП ДГ "Білокриницьке" та даних ЄДРПОУ, дане підприємство має державну форму власності. Відповідно до Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких є частка держави становить не менше 25%.

Постанова ВП№53174958 про повернення виконавчого документу стягувачу фактично надіслана останьому у травні 2018 року та отримана скаржником 18.05.2018 р. Вказане підтверджується копією конверта, у якому містилася постанова ВП№53174958 із супровідним листом, що була надіслана зі сторони Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (арк.с. 145-147).

Згідно п. 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За умовами статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Статтею 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Разом з тим, згідно положень статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Разом з тим, згідно статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Згідно пунктів 3, 4 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.

Арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Проте державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", що суперечить положенням статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", статтям 34-35 Закону України "Про виконавче провадження".

Матеріали справи не містять доказів вжиття органом ДВС дій, які передбачені наведеними правовими нормами, щодо зупинення вчинення виконавчих дій до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.

Такі докази також не надходили і від органу ДВС.

Наведені обставини свідчать про вчинені порушення з боку державного виконавця у процесі здійснення виконавчих дій.

За змістом статей 1, 8 Конституції України Україна є правова держава. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відтак, присудженні до стягнення рішенням у даній справі грошові кошти, є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту винесення наведеного рішення гарантується ст.ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, в рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р. та "Ясіуньєне проти Латвії" від 06.03.2003 р. Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Тоді як у даному випадку невиконання судового рішення призводить до порушення забезпечення права позивача на мирне володіння відповідним майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Крім того, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів надсилання стягувачеві документів виконавчого провадження у встановлений законом строк та спосіб, а саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення одразу після винеснння постанови про повернення виконавчого документу від 09.11.2017 р. у виконавчому провадженні ВП №53174958.

Натомість, доказами, що подані до скарги підтверджується, що згадана постанова від 09.11.2017 р. фактично надіслана стягувачу у травні 2018 року, що є порушенням вимог ЗУ "Про виконавче провадження" щодо строку та способу надсилання відповідної постанови.

У зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем порушено права стягувача як сторони виконавчого провадження.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (від 06.11.1991 року №1798-XII (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, що діє з 15.12.2017 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 340 ГПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р. викладено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що подана скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" на дії державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання неправомірними дії заступника начальника Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3, що полягають у порушенні строків та способу надісланні стягувачу постанови про повернення виконавчого документу від 09.11.2017р. у виконавчому провадженні ВП №53174958 (звичайним, а не рекомендованим листом з повідомленням про вручення), визнання неправомірними дій державного виконавця Черухи В.М., що полягають у винесенні постанови у виконавчому провадженні ВП №53174958 від 09.11.2017р. про повернення стягувачу виконавчого документа - наказу №918/753/16 від 17.10.2016р. та скасування постанови про повернення стягувачу виконавчого документа від 09.11.2017р. у виконавчому провадженні ВП №53174958, підлягає до задоволення повністю.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 339-342 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" на дії державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задоволити.

2. Визнати неправомірними дії заступника начальника Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3, що полягають у порушенні строків та способу надісланні стягувачу постанови про повернення виконавчого документу від 09.11.2017р. у виконавчому провадженні ВП №53174958.

3. Визнати неправомірними дії заступника начальника Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3, що полягають у винесенні постанови у виконавчому провадженні ВП №53174958 від 09.11.2017р. про повернення стягувачу виконавчого документа - наказу №918/753/16 від 17.10.2016р.

4. Скасувати постанову про повернення стягувачу виконавчого документа від 09.11.2017р. у виконавчому провадженні ВП №53174958.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення - 07.06.2018 р. та може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Бережнюк В.В.