ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р. Справа № 917/31/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №564 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 (ухвалене суддею Тимощенко О.М. у приміщенні господарського суду Полтавської області, повне рішення складено 12.03.2018) у справі № 917/31/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

про стягнення 548708,87 грн. заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовною про стягнення з ПАТ "Полтаваобленерго" на свою користь 6% річних у розмірі 95713,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 452995,87 грн. за векселем від 04.05.2000 №0332.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі №917/31/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Полтаваобленерго на користь ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 95384,24 грн. річних, 1430,78 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині стягнення 6% річних у звязку з несвоєчасною оплатою простого векселя №0332 на суму 1000000,00 грн., суд першої інстанції виходив з правомірності заявлених вимог, з огляду на положення ст. 48 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі. Однак враховуючи, що позивачем не вірно визначено період нарахування 6% річних, місцевий господарський суд задовольнив ці вимоги частково та стягнув 95384,24 грн.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань суд першої інстанції відмовив, виходячи з того, що Уніфікованим Законом про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, таких платежів як збитки від інфляції.

ПАТ НАК "Нафтогаз України" з рішенням господарського суду Полтавської не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі № 917/31/18 в частині відмови у стягненні інфляційних у розмірі 452995,87 грн. та 6% у розмірі 328,76 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Полтаваобленерго" 452995,87 грн. інфляційних та 328,76 грн. 6% річних, в стягненні яких було відмовлено. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає таке:

- статтею 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі передбачено, що дія зобовязань акцептанта за переказним векселем або векселедавця простого векселя визначається за законом місця, в якому ці документи підлягають оплаті. Уніфікований законом про переказні векселі та прості векселі не визначено положень щодо інфляції та наслідків її застосування у країнах учасниках Конвенції. Однак, ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач зазначає, що оскільки зобовязання за спірним векселем є грошовим, тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин є обовязковим, у звязку з чим позовна вимога про стягнення інфляційних за спірним векселем є законною та обґрунтованою;

- право на стягнення 6% річних від дати настання строку платежу, передбачене п. 2 ст. 48 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі. А тому враховуючи, що датою оплати векселя встановлено 12:00 год. 24.02.2015, строк платежу за векселем настав 25.02.2015.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі №917/31/18. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня вручення даної ухвали. Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ПАТ НАК "Нафтогаз України" відбудеться 03.05.2018 о 10 год. 00 хв. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі судового засідання №104.

19.04.2018 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін (вх.№2995).

У відзиві відповідач зазначає про неправильний період нарахування 6 % річних (з 25.02.2015) з тих підстав, що надіслана позивачем вимога про оплату векселя отримана відповідачем 26.02.2015, а також у цей же день вручена телеграма, якою нотаріус пропонував здійснити оплату векселів або повідомити про відмову вчинити такі дії, вчинено акт про протест векселя, а тому враховуючи положення ст. 253 Цивільного кодексу України прострочення виконання зобовязання починається з 27.02.2015. Також відповідач вказує на безпідставність нарахування інфляційних втрат, оскільки Уніфікованим Законом про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладення на особу зобовязану за векселем платежів з виплати інфляційних.

У судовому засіданні 03.05.2018 оголошено перерву до 04.06.2018.

У судовому засіданні представник відповідача проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі № 917/31/18 без змін.

Представник позивача у судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2000 між Українським кредитним банком та НАК "Нафтогаз України" укладено договір №Т-102/042000, відповідно до умов якого сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених цим договором (п. 1 договору).

Згідно з п.2.1 договору, банк зобов'язується передати підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66715946,15 грн. Векселі передаються підприємству з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 36-45 додатку №1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000, передачі за цим договором підлягав, зокрема, вексель №0332 номіналом 1000000,00 грн.

04.05.2000 між сторонами договору підписано акт приймання-передачі векселів до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000, відповідно до якого позивачу передано вексель № 0332 зі строком платежу - по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015.

Таким чином, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя № 0332 на суму 1000000,00 грн., випущеного ВАТ "Полтаваобленерго", зі строком платежу по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015.

Українським кредитним банком на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до ПАТ "Полтаваобленерго" із листом №26-1262/1.2-15 від 20.02.2015, згідно якого пропонувало оплатити векселі, у тому числі і вексель № 0332 до 12-00 год. 24.02.2015. У листі зазначено, що у разі не оплати векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

Зазначений лист направлений на адресу ПАТ "Полтаваобленерго" цінним листом 21.02.2015, що підтверджується чеком «Укрпошта» та описом вкладення у цінний лист. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення лист отриманий ПАТ "Полтаваобленерго" 26.02.2015.

Позивач звернувся до державного нотаріуса Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 з листом №26-1352/1.2-15 від 24.02.2015 про опротестування векселя у неплатежі.

Розпискою від 26.02.2015 про передачу векселів на опротестування державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 отримала, зокрема, вексель № 0332 на суму 1000000,00 грн.

26.02.2015 державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 звернулась до відповідача телеграмою із пропозицією до 14 години 26.02.2015 здійснити оплату векселів.

У звязку із невиконанням вказаної вимоги відповідачем, державним нотаріусом Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано акт № 1-131 від 26.02.2015 про протест простого векселя № 0332.

Згідно акту приймання-передачі від 26.02.2015 державний нотаріус Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 передала позивачу 10 векселів та 10 актів про протест векселя про не оплату, в тому числі і щодо векселя №0332.

05.03.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із листом № 26-1591/1.2-15 від 05.03.2015 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за векселями на загальну суму 10000000,00 грн., в тому числі і векселя № 0332 на суму 1000000,00 грн.

05.03.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ПАТ "Полтаваобленерго" не сплачену у строк заборгованість за простим векселем №0332 в сумі 1000000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 593688 від 30.09.2016 на суму 10000000,00 грн. борг за простим векселем №0332 у розмірі 1000000,00 грн. сплачено (що не заперечується сторонами) .

У звязку з простроченням оплати за векселем №0332 позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 6% річних у розмірі 95713,00 грн. за період з 25.02.2015 по 29.09.2016 та інфляційних нарахувань у розмірі 452995,87 грн.

06.03.2018 прийнято оскаржуване рішення.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до Уніфікованого закону, позивач є законним векселедержателем, а відповідач є векселедавцем.

Статтею 78 Уніфікованого закону встановлено, що векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Стаття 34 Уніфікованого закону передбачає, що переказний вексель строком по пред'явленні підлягає оплаті при його пред'явленні. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу по пред'явленні не може бути пред'явленим до платежу раніше визначеної дати.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ПАТ "Полтаваобленерго" виконало свої зобовязання з оплати спірного векселя 30.09.2016 року (платіжне доручення №593688 від 30.09.2016).

Згідно з п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Враховуючи те, що вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про оплату векселя (до 12:00 год. 24.02.2015) №26-1262/1.2-15 від 20.02.2015, яка надіслана ПАТ "Полтаваобленерго" 21.02.2015, отримана відповідачем 26.02.2015, а також в цей же день йому вручена телеграма, якою нотаріус пропонував здійснити оплату векселів, та вчинено акт про протест векселя, тому, як обґрунтовано визначено місцевим господарським судом, прострочення виконання зобовязання починається з 27.02.2015.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що місцевим господарським судом невірно визначений період стягнення 6%, що призвело до неправомірної відмови у задоволенні вимог в частині 328,76 грн. є необґрунтованими.

Так, колегія суддів зазначає, що Уніфікований закон не вирішує питання про те, що саме слід розуміти під пред'явленням та не встановлює його конкретної процедури, однак під пред'явленням цілком розумно вважати будь-яку подію, яка вказує на те, що вимога платежу та векселедержатель стали відомі платнику або ж повинні були стати такими за умови належної та відповідної чинному законодавству поведінки платника.

Тому оскільки ПАТ "Полтаваобленерго" стало відомо про вимогу щодо оплати векселя 26.02.2015 (дата отримання вимоги), то строк, з якого необхідно рахувати прострочення, починається з наступного дня (27.02.2015).

Перевіривши розрахунок 6% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню підлягає сума річних у розмірі 95384,24 грн.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 452995,87 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Тобто, Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, ніж зазначені в Уніфікованому законі, зокрема, не передбачено можливості предявлення до стягнення збитків від інфляції.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобовязання, норми ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду у справах №904/8713/17 від 22.05.2018, №904/8712/17 від 22.05.2018, №904/8711/17 від 23.05.2018.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні норм права. Аналогічні положення містить ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі № 917/31/18 - без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі №917/31/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.06.18

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.