КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р. Справа№ 910/3490/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи:

позивача ОСОБА_4

відповідача 1 Перетятько С.М.

відповідача 2 не з'явився

відповідача 3 Бондаренко М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 26.03.2018

у справі № 910/3490/18 (суддя Мельник В.І.)

за позовом ОСОБА_5

до 1. Національного банку України

2. Дочірнього підприємства "Профітрейд"

3. Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 подав на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Національного банку України та Дочірнього підприємства "Профітрейд" та Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.03.2018 №910/3490/18 відмовлено ОСОБА_5 у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з винесеною ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд поновити акціонеру Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/3490/18 внаслідок невручення повної ухвали у день її проголошення. Прийняти до розгляду апеляційну скаргу та постановити ухвалу про прийняття скарги до провадження. Апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/3490/18 задовольнити. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/3490/18 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що на його думку місцевим господарським судом було безпідставно відмовлено у відкритті провадження у справі. На думку апелянта передчасними є висновки місцевого господарського суду про відсутність належних та допустимих доказів порушення корпоративних прав позивача.

Ухвалою від 14.05.18 було відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3490/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_5, призначено розгляд справи на 07.06.2018.

В судове засідання 07.06.2018 з'явились представники позивача та відповідача 1, 3, представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала суду, відправлена рекомендованим листом, була вручена представнику відповідача 2 16.05.2018, отже останній є належно повідомленим про час та місце розгляду справи апеляційним судом.

Відповідачем 1 було подано письмовий відзив на апеляційну скаргу у якому НБУ просив суд ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що на його думку місцевим господарським судом було вірно застосовано норми процесуального права, а оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

У позовній заяві ОСОБА_5 просить суд визнати недійсним Договір поруки від 24.03.2014 №91/П, укладений між Національним банком України, як кредитором, Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", як позичальником та Дочірнім підприємством "ПРОФІТРЕЙД", як поручителем, посилаючись на той факт що даний договір порушує його права, як акціонера Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк".

Відмовляючи ОСОБА_5 у відкритті провадження у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами порушення його корпоративних прав, які зумовлені умовами спірного Договору, а отже дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2,3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Пунктом 51 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів " визначено, що законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами

представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським

товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК (1798-12), якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Отже, виходячи із вказаної правової позиції пленуму Верховного суду України, підвідомчість (підсудність) спору господарському суду визначається тим, чи обґрунтовує акціонер (учасник) господарського товариства свої позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами порушення його корпоративних прав, які зумовлені умовами спірного Договору, без проведення підготовчого засідання є передчасним.

У відповідності до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Згідно із ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

У випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції (п. 3 ст. 271 ГПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, а тому ухвала Господарського суду м. Києва від 26.03.2018 у справі №910/3490/18 підлягає скасуванню, а справа (заява) - передачі на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.03.2018 у справі №910/3490/18 скасувати.

3. Справу №910/3490/18 передати на розгляд Господарського суду м. Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3490/18.

Повний текст постанови складено та підписано 12.06.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов