ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 926/1365/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:

позивача (скаржника) - адвокат Синявський О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду

від 20.09.2017

у складі колегії суддів: Якімець Г.Г. (головуючого), Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.

та на рішення Господарського суду Чернівецької області

від 29.05.2017

у складі судді: Скрипничука І.В.

у справі № 926/1365/17

за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до 1. Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області; 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова компанія Д+Д" ЛТД"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7

про визнання права на задоволення вимоги щодо грошових коштів, отриманих від реалізації майна,-

ВСТАНОВИВ:

1. Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до відповідача-1 Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова компанія Д+Д" ЛТД"; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 про визнання за позивачем права на задоволення вимоги за кредитним договором від 21.03.2007 №0, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми грошових коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017 у справі №926/1365/17 у задоволенні позову відмовлено.

3. Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ПАТ "УкрСиббанк" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017 у справі №926/1365/17 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити: визнати за позивачем право на задоволення вимоги за кредитним договором, з огляду на наявність непогашених боржником відсотків за користування кредитними коштами та пені, нарахованих банком за період з 17.07.2014 (прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки) по 09.03.2017 (момент припинення іпотеки, шляхом реалізації предмета іпотеки).

4. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017 у справі № 926/1365/17 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" без задоволення.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

5. 10.10.2017 Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулось до Вищого господарського суду України через Львівський апеляційний господарський суд із касаційною скаргою вих. № 23-1-3/41553 від 10.10.2017 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017 у справі № 926/1365/17, підтвердженням чого є відбиток штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

6. 12.01.2018, на підставі пункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа № 926/1365/17 Господарського суду Чернівецької області разом з вказаною касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" направлена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 926/1365/17 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, заяви) між суддями від 12.03.2018.

8. Ухвалою Верховного Суду від 23.04.2018, відкрито касаційне провадження у справі № 926/1365/17 за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" вих. № 23-1-3/41553 від 10.10.2017 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017; призначено розгляд касаційної скарги на 31.05.2018.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

9. Не погодившись з вказаною постановою суду апеляційної інстанції ПАТ "УкрСиббанк" подано касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017 у справі № 926/1365/17, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Чернівецької області.

10. Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувані судові рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

11. 18.05.2018 відповідачем-1 (Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області) подано відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просило відмовити в задоволенні касаційної скарги та розглянути касаційну скаргу без участі представника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області.

12. 23.05.2018 відповідачем-2 (ТОВ "Виробничо-торгова компанія Д+Д" ЛТД") подано відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просило відмовити в задоволенні касаційної скарги та розглянути касаційну скаргу без участі представника ТОВ "Виробничо-торгова компанія Д+Д" ЛТД".

Позиція Верховного Суду

13. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

14. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

15. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

16. Судами попередніх інстанцій при розгляді справи було встановлено наступне.

16.1 Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.07.2014 по справі №926/367/14 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТзОВ «Виробничо-торгова компанія «Д+Д» ЛТД»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено в повному обсязі: в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки №8548 від 21.03.2007 та №8548/1 від 05.02.2008 - на нерухоме майно, що належить ТзОВ «Виробничо-торгова компанія «Д+Д» ЛТД» на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 5 041 902,89 грн., що виникли за кредитними договорами № від 21.03.2007, №0 від 05.02.2008, № від 05.02.2008, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

16.2 29.07.2014 на виконання вказаного вище рішення Господарським судом Чернівецької області видано наказ про примусове виконання рішення.

16.3 Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21.03.2016 по справі №926/367/14 частково задоволено заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково; визнано наказ Господарського суду Чернівецької області №926/367/14 від 29.07.2014 таким, що не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на загальну суму 664 879,27 грн. за договорами про надання споживчого кредиту №0 та №0 від 05.02.2008.

16.4 Відтак, виконанню підлягав наказ Господарського суду Чернівецької області №926/367/14 від 29.07.2014 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 4 377 023,62 грн.

16.5 В межах виконавчого провадження з виконання вказаного вище наказу, реалізовано предмет іпотеки, шляхом його продажу на прилюдних торгах, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №241485 від 09.03.2017.

16.6 Предмет іпотеки реалізовано за ціною 6 710 322 грн., з яких 335 516,10 грн. сплачено учасником торгів (в подальшому - переможцем) як гарантійний внесок.

16.7 Решта частина вартості предмету іпотеки в розмірі 6 374 805,90 грн., що надійшли на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, розподілено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 4 377 023,62 грн. перераховано стягувача за виконавчим документом - ПАТ «УкрСиббанк» для задоволення його вимог; 437 702,36 грн. - виконавчий збір, перерахований на користь держави; 9 129,74 грн. - витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій (з яких: 129,74 грн. - витрати на організацію та проведення виконавчих дій та 9 000 грн. - витрати, що були авансовані стягувачем на оплату послуг та виготовлення звіту про оцінку майна), а решта коштів в розмірі 1 550 950,18 грн. перераховано боржнику згідно платіжного доручення від 25.04.2017.

16.8 Поряд з тим, за даними ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором станом на 17.03.2017 становила 348 326,84 швейцарських франків - за кредитом; 266 750,49 швейцарських франків - за відсотками; 1 866 918,18 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та 3 918 585,93 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків (вимога позивача вих.№23-5/400 від 24 березня 2017).

16.9 У квітні 2017 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з даним позовом до відповідача-1 Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова компанія Д+Д» ЛТД»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 про визнання за позивачем права на задоволення вимоги за кредитним договором №0 від 21.03.2007, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми грошових коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки.

17. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено що, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

18. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

19. Разом з тим, відповідно до статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

20. У відповідності з положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

21. Відтак, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

22. Водночас, предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

23. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з даним позовом про визнання права на задоволення вимоги за кредитним договором №0 від 21.03.2007, що визначена на момент фактичного задоволення за рахунок всієї суми грошових коштів, отриманих від примусової реалізації предмета іпотеки.

24. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

25. За приписами статті 7 вказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

26. Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

27. Частиною 7 статті 51 Закону України «Про виконавчу службу» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

28. Разом з тим, у відповідності до частини 1 статті 45 Закону України «Про виконавчу службу» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

29. Згідно з частиною 6 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

30. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в процесі виконання наказу №926/367/14 Господарського суду Чернівецької області від 29.07.2014, державний виконавець вчинив необхідні дії, передбачені законом, з метою належного виконання вказаного виконавчого документу та правомірно повернув залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, боржнику, зважаючи на задоволення вимоги стягувача за таким наказом в повному обсязі.

31. Відповідно до частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не змінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

32. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

33. Враховуючи наведене вище, з огляду на реалізацію предмета іпотеки, що підтверджується актом державного виконавця від 03.04.2017 про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів на підставі протоколу проведення електронних торгів №241485 від 09.03.2017, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що іпотека за договором іпотеки №8548 від 01.03.2007 на момент звернення позивача до суду з даним позовом - припинилась.

34. Враховуючи наведене, доводи скаржника які вказані в касаційній скарзі спростовуються вищевикладеним.

35. В силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції від 15.12.2017), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

36. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

37. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

38. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

39. Таким чином, посилання та доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування судових рішень під час касаційного провадження.

40. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

41. Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

42. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

43. Оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

44. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

45. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень були дотримані.

46. Оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017 у справі № 926/1365/17 залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.05.2017 у справі № 926/1365/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко