ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2018 р. Справа № 917/430/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - Скворцов І.І.,

третьої особи - не з'явився,

відповідача - Шинкаренко С.В.

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№2234П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 01.06.2016 року, повний текст якого складено 01.06.2016 року у приміщенні вказаного суду суддею Кульбако М.М. у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", м. Кременчук,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м. Київ,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.04.2015 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 р., позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2016 р. скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 27.04.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 року, а справу №917/430/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

25.04.2016 р. від позивача надійшла заява №55/2-08/640 від 22.04.2016 р. про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості відповідача за договором відновлювальної кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008 року в сумі 1 656 724 413,94 грн., з яких заборгованість за кредитом - 294 336 000,00 грн., заборгованість за процентами - 433 534 108,10 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та комісійної винагороди за супроводження кредиту - 83 399 322,13 грн., заборгованість за нарахованими комісійними винагородами за супроводження кредиту - 28 000,00 грн., відшкодування 3% річних - 116 832 003,96 грн., загальна сума втрат банку від інфляції - 728 594 978,94 грн. та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки за початковою ціною, встановленою згідно зі Звітом про оцінку ринкової вартості предмета іпотеки від 10.05.2016 р. виконаним суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ "ВП Консалтінг", а саме в сумі 65 532 000 грн. без ПДВ, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку", шляхом надання Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, для чого надати AT "Ощадбанк" всі повноваження продавця (в тому числі, але не виключно: право на укладання договорів купівлі-продажу, договорів про внесення змін та доповнень до зазначених договорів, їх розірвання з будь-якою особою-покупцем, право на отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях будь-яких документів (їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для укладення зазначених договорів, право на отримання будь-яких платежів за відчуження предмета іпотеки тощо. До вказаної заяви додано розрахунки суми заборгованості та виписки по рахунку відповідача (т. 8 а.с. 71 - 94).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.06.2016 року позов задоволено повністю.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна №205/31/2-3 від 09.10.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою Ю.Л., зареєстрованим в реєстрі за №4906, а саме на наступне нерухоме майно: сталеливарний цех з побутовими приміщеннями (загальна площа 5824,2 кв. м, літера БТІ О); західні побутові приміщення головного корпусу (загальна площа 2673,9 кв. м, літера БТІ Aп, A-3); корпус допоміжного виробництва з вбудованими побутовими приміщеннями (північні) (загальна площа 11300,0 кв. м, літера БТІ А); компресорна станція №1 (поршнева) з трансформаторною (біля пресового цеху) (загальна площа 444,7 кв. м, літера БТІ 2Г); киснева станція та її прохідна (загальна площа 333,5 кв. м, літера БТІ З, И); склад сірчаної кислоти і солі котельного цеху (загальна площа 153,5 кв. м, літера БТІ Е, З); побутові приміщення рамно-кузовного корпусу окремо розташовані (загальна площа 4197,2 кв. м, літера БТІ А); станція нейтралізації ділянки емалювання (загальна площа 195,5 кв. м, літера БТІ В, Б); ділянка термоемалювання ДП "КрАЗПобуттехніка" (загальна площа 962,3 кв. м, літера БТІ А); будівля ЦІС і ЦАС (загальна площа 1230,2 кв. м, літера БТІ А); станція перекачування фекальних стоків (загальна площа 313,0 кв. м, літера БТІ 23); локомотивне депо залізничного цеху з конторсько-побутовими приміщеннями (рембаза на 2 стоянки) (загальна площа 1684,6 кв. м, літера БТІ А); будівля залізничних вагів (загальна площа 7,8 кв. м, літера БТІ А); дільниця зарядки електрокар (загальна площа 656,5 кв. м, літера БТІ А); контора начальника зміни залізничного цеху (загальна площа 28,6 кв. м, літера БТІ А); газорозподільний пункт біля східної прохідної (загальна площа 42,8 кв. м, літера БТІ В); тепловий пункт (загальна площа 91,3 кв. м, літера БТІ А); компресорна станція (турбокомпресорна) з трансформаторною (загальна площа 1433,0 кв. м, літера БТІ 2Д); мазутосховище (надземний резервуар) (загальна площа 120,3 кв. м, літера БТІ Е); споруди очисні (біля ВПЧ-15) (загальна площа 1458,7 кв. м, літера БТІ Ж); насосна протипожежного та хозпитного водопроводу (загальна площа 551,1 кв. м, літера БТІ Д, Дп); система оборотного водопостачання №1 у районі компресорних з градирнями №1, №2, насосною станцією, резервуарами і мережами (загальна площа 496,9 кв. м, літера БТІ Б, Бп); адміністративний корпус (в минулому - МСЧ) (загальна площа 1120,9 кв. м, літера БТІ А); склад будматеріалів (БУ "Автобуд") та навіс (загальна площа 401,9 кв. м, літера БТІ А); склад матеріалів і приміщення по заготівлі скла БУ "Автобуд" (загальна площа 318,0 кв. м, літера БТІ А); бетонно-розчинний вузол (старий) зі складом цементу (загальна площа 316,3 кв. м, літера БТІ А); будинок виготовлення залізобетонних виробів і арматурних каркасів (загальна площа 973,6 кв. м, літера БТІ А, Б, В); будівля дільниці благоустрою РСЦ (загальна площа 60,8 кв. м, літера БТІ А); контора для майстрів, БУ "Автобуд" біля прохідної (загальна площа 95,3 кв. м, літера БТІ А); приміщення механіка-енергетика (БУ "Автобуд") і ремонту будівельної техніки 2 навісами (загальна площа 855Д кв. м, літера БТІ А, Б); приміщення майстрів БУ "Автобуд" (Колишні РБЦ) (загальна площа 220,3 кв. м, літера БТІ А, Б); комора та слюсарні ділянки БУ "Автобуд" та зварювальний пост (загальна площа 773,3 кв. м, літера БТІ А, Б, В, Г); побутові приміщення БУ "Автобуд" (РСЦ) (загальна площа 326,2 кв, м, літера БТІ А); оранжерея БУ "Автобуд" (загальна площа 744,4 кв. м, літера БТІ А,Б); модуль М-3 (загальна площа 666,1 кв. м, літера БТІ А); будівля лісосушильної камери з ділянкою для охолодження (загальна площа 834,3 кв. м, літера БТІ А, Б); гараж-майстерня спецтехніки, столярні майстерні БУ "Автобуд" (загальна площа 840,7 кв. м, літера БТІ А); будівля цеху шасі в механоскладальному корпусі №1 (загальна площа 38980,6 кв. м, літера БТІ А); будівля цеху роздавальних коробок (загальна площа 26883,6 кв. м, літера БТІ А, А'); будівлі та споруди складу готових автомобілів (загальна площа 326,2 кв. м, літера БТІ А, Б, В, Г, Д); корпус складання, мийки та доробки автомобілів (загальна площа 21765,1 кв. м, літера БТІ Ю, Ю?, ю), що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 62 (шістдесят два) та 69-а (шістдесят дев'ять літера А)

для погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62, ) за договором відновлюваної кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008 р. перед Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, pax. № в AT "Ощадбанк", МФО 300465, ), яка виникла за період з 28.12.2010 р. по 16.03.2016 р. включно та станом на 17.03.2016 р. складає 1 656 724 413 (один мільярд шістсот п'ятдесят шість мільйонів сімсот двадцять чотири тисячі чотириста тринадцять) гривень 13 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 294 336 000 грн.; заборгованість за процентами - 433 534 108,10 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та комісійної винагороди за супроводження кредиту - 83 399 322,13 грн.; заборгованість за нарахованими комісійними винагородами за супроводження кредиту - 17 000 грн.; відшкодування 3% річних - 116 832 003,96 грн.; втрати від інфляції - 728 594 978,94 грн.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки за початковою ціною, встановленою згідно зі Звітом про оцінку ринкової вартості предмета іпотеки від 10.05.2016 р. виконаним суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ "ВП Консалтінг" , а саме в сумі 55 512 000,00 грн. без ПДВ, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку", шляхом надання Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, для чого надати AT "Ощадбанк" всі повноваження продавця (в тому числі, але не виключно: право на укладання договорів купівлі-продажу, договорів про внесення змін та доповнень до зазначених договорів, їх розірвання з будь-якою особою-покупцем, право на отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях будь-яких документів (їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для укладення зазначених договорів, право на отримання будь-яких платежів за відчуження предмета іпотеки тощо.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&ео рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

09.10.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (позивач, банк) та Холдинговою компанією "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства (позичальник), яке в подальшому було перейменоване у Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" (відповідач), був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 205/31/2 (далі - Кредитний договір).

Згідно цього Кредитного договору банк (позивач) зобов'язався на умовах цього договору надати, а позичальник (відповідач) - отримати, належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором (п. 2.1. Кредитного договору).

Відповідно до ч. 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До вказаного Кредитного договору сторонами неодноразово вносились зміни та доповнення шляхом укладення додаткових договорів № 1 від 28.10.2008 року, № 2 від 13.02.2009 року, № 3 від 24.02.2009 року, № 4 від 23.04.2009 року, № 5 від 27.04.2009 року, № 6 від 03.06.2009 року, № 7 від 12.06.2009 року, № 8 від 13.10.2009 року, № 9 від 18.12.2009 року та № 10 від 22.04.2010 року (т. 1 а.с. 19-29).

Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору (в редакції додаткового договору № 9 від 18.12.2009 року) кредит надається у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 25.12.2012 року (т. 1 а.с. 28).

Згідно п. 2.3. кредитного договору сторони погодили суму максимального ліміту кредитування на рівні 40000000,00 доларів США.

Відповідно до приписів пп. 2.3.5. кредитного договору в редакції додаткового договору № 9 від 18.12.2009 року сторони дійшли згоди стосовно збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з наступним графіком:

- з 09.10.2009 року по 23.02.2009 року - 40000000,00 доларів США;

- з 24.02.2009 року по 22.04.2009 року - 56000000,00 доларів США;

- з 23.04.2009 року по 02.06.2009 року - 57850000,00 доларів США;

- з 03.06.2009 року по 29.02.2012 року - 500759150,00 грн.;

- з 01.03.2012 року по 31.03.2012 року - 500000000,00 грн.;

- з 01.04.2012 року по 30.04.2012 року - 450000000,00 грн.;

- з 01.05.2012 року по 31.05.2012 року - 400000000,00 грн.;

- з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року - 350000000,00 грн.;

- з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року - 300000000,00 грн.;

- з 01.08.2012 року по 31.08.2012 року - 250000000,00 грн.;

- з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року - 200000000,00 грн.;

- з 01.10.2012 року по 31.10.2012 року - 150000000,00 грн.;

- з 01.11.2012 року по 30.11.2012 року - 100000000,00 грн.;

- з 01.12.2012 року по 25.12.2012 року - 50000000,00 грн.

Відповідно до положень п. 2.4. кредитного договору кредит надається позичальнику траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку на поповнення обігових коштів з погашенням кожного траншу не пізніше 365 днів з дати його надання.

Факт надання позивачем відповідачеві кредиту підтверджується наданими до матеріалів справи банківськими виписками по рахунку.

Згідно з пп. 2.7.1. Кредитного договору (в редакції додаткового договору №9 від 18.12.2009 року) починаючи з 01.12.2009 року проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 15% річних, яка може бути змінена в визначеному цим договором порядку.

Відповідно до пп. 2.7.3. Кредитного договору (в редакції додаткового договору № 9 від 18.12.2009 року) сторони погодили, що сплата процентів, нарахованих за період з 01.12.2009 року по 31.12.2010 року (включно), проводиться позичальником щомісячно у сумі процентів, розрахованої використанням процентної ставки на рівні 7% річних. Залишок несплачених процентів, нарахованих за період з 01.12.2009 року по 31.12.2010 року підлягає сплаті починаючи з 01.01.2012 року щомісячно рівними частинами у строк разом з процентами, нарахованими за користування кредитними коштами за грудень 2011 року та протягом 2012 року.

Відповідно до пп. 5.3.2. Кредитного договору позичальник зобов'язався погашати кредит точно у строки, обумовлені цим договором, та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання зобов'язань за договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

Згідно з пп. 7.1.1. Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За п. 4.1.1. Кредитного договору виконання позичальником зобов'язання за цим договором (у т.ч. із додатковими договорами до нього) забезпечується іпотекою нерухомого майна (будівлі промислового призначення), що знаходяться за адресою: м. Кременчук, вул. Київська, 62 та вул. Київська, 69-А.

На виконання п. 4.1.1. Кредитного договору в порядку забезпечення зобов'язань позичальника між ПАТ "Державний ощадний банк України" (іпотекодержатель) та ПАТ "АвтоКрАЗ", був укладений договір іпотеки нерухомого майна №205/31/2-3 від 09.10.2008 року (далі - Іпотечний договір).

Згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 7 цього ж закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

До вказаного Іпотечного договору сторонами неодноразово вносились зміни та доповнення шляхом укладення додаткових договорів №1 від 24.02.2009 року, №2 від 23.04.2009 року та №83 від 03.06.2009 року.

Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору (в редакції додаткового договору № 1 від 24.02.2009 року) предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: сталеливарний цех з побутовими приміщеннями (загальна площа 5824,2 м2, літера БТІ О); західні побутові приміщення головного корпусу (загальна площа 2673,9 м2, літера БТІ Aп, A-3); корпус допоміжного виробництва з вбудованими побутовими приміщеннями (північні) (загальна площа 11300,0 м2, літера БТІ А); компресорна станція № 1 (поршнева) з трансформаторною (біля пресового цеху) (загальна площа 444,7 м2, літера БТІ 2Г); киснева станція та її прохідна (загальна площа 333,5 м2, літера БТІ З, И); склад сірчаної кислоти і солі котельного цеху (загальна площа 153,5 м2, літера БТІ Е, З); побутові приміщення рамно-кузовного корпусу окремо розташовані (загальна площа 4197,2 м2, літера БТІ А); станція нейтралізації ділянки емалювання (загальна площа 195,5 м2, літера БТІ В, Б); ділянка термоемалювання ДП "КрАЗПобуттехніка" (загальна площа 962,3 м2, літера БТІ А); будівля ЦІС і ЦАС (загальна площа 1230,2 м2, літера БТІ А); станція перекачування фекальних стоків (загальна площа 313,0 м2, літера БТІ 23); локомотивне депо залізничного цеху з конторсько-побутовими приміщеннями (рембаза на 2 стоянки) (загальна площа 1684,6 м2, літера БТІ А); будівля залізничних вагів (загальна площа 7,8 м2, літера БТІ А); дільниця зарядки електрокар (загальна площа 656,5 м2, літера БТІ А); контора начальника зміни залізничного цеху (загальна площа 28,6 м2, літера БТІ А); газорозподільний пункт біля східної прохідної (загальна площа 42,8 м2, літера БТІ В); тепловий пункт (загальна площа 91,3 м2, літера БТІ А); компресорна станція (турбокомпресорна) з трансформаторною (загальна площа 1433,0 м2, літера БТІ 2Д); мазутосховище (надземний резервуар) (загальна площа 120,3 м2, літера БТІ Е); споруди очисні (біля ВПЧ-15) (загальна площа 1458,7 м2, літера БТІ Ж); насосна протипожежного та хозпитного водопроводу (загальна площа 551,1 м2, літера БТІ Д, Дп); система оборотного водопостачання № 1 у районі компресорних з градирнями № 1, № 2, насосною станцією, резервуарами і мережами (загальна площа 496,9 м2, літера БТІ Б, Бп); адміністративний корпус (в минулому - МСЧ) (загальна площа 1120,9 м2, літера БТІ А); склад будматеріалів (БУ "Автобуд") та навіс (загальна площа 401,9 м2, літера БТІ А); склад матеріалів і приміщення по заготівлі скла БУ "Автобуд" (загальна площа 318,0 м2, літера БТІ А); бетонно-розчинний вузол (старий) зі складом цементу (загальна площа 316,3 м2, літера БТІ А); будинок виготовлення залізобетонних виробів і арматурних каркасів (загальна площа 973,6 м2, літера БТІ А, Б, В); будівля дільниці благоустрою РСЦ (загальна площа 60,8 м2, літера БТІ А); контора для майстрів, БУ "Автобуд" біля прохідної (загальна площа 95,3 м2, літера БТІ А); приміщення механіка-енергетика (БУ "Автобуд") і ремонту будівельної техніки 2 навісами (загальна площа 855,1 м2, літера БТІ А, Б); приміщення майстрів БУ "Автобуд" (Колишні РБЦ) (загальна площа 220,3 м2, літера БТІ А, Б); комора та слюсарні ділянки БУ "Автобуд" та зварювальний пост (загальна площа 773,3 м2, літера БТІ А, Б, В, Г); побутові приміщення БУ "Автобуд" (РСЦ) (загальна площа 326,2 м2, літера БТІ А); оранжерея БУ "Автобуд" (загальна площа 744,4 м2, літера БТІ А, Б); модуль М-3 (загальна площа 666,1 м2, літера БТІ А); будівля лісосушильної камери з ділянкою для охолодження (загальна площа 834,3 м2, літера БТІ А, Б); гараж-майстерня спецтехніки, столярні майстерні БУ "Автобуд" (загальна площа 840,7 м2, літера БТІ А); будівля цеху шасі в механоскладальному корпусі № 1 (загальна площа 38980,6 м2, літера БТІ А); будівля цеху роздавальних коробок (загальна площа 26883,6 м2, літера БТІ А, А'); будівлі та споруди складу готових автомобілів (загальна площа 326,2 м2, літера БТІ А, Б, В, Г, Д); корпус складання, мийки та доробки автомобілів (загальна площа 21765,1 м2, літера БТІ Ю, Ю', ю).

Відповідно до п. 4.2. Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому, або тієї чи іншої частини, а також в інших випадках, передбачених договором та/або чинним законодавством, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 4.3. Іпотечного договору, іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки, у тому числі, вимагати до сплати на користь іпотекодержателя: основну суму кредиту; комісійні винагороди банку, сплата яких передбачена кредитним договором; проценти за користування кредитом; нараховані та несплачені іпотекодавцем на момент реалізації права іпотеки; штрафні санкції за порушення зобов'язань за кредитним договором (пеня, штраф); витрати, понесені іпотекодержателем у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, у тому числі витрати на оплату послуг аудиторів, адвокатів та інші документально підтверджені витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце; спричинені іпотекодержателю збитки в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.1. Іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання за кредитним договором (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з обов'язків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.

Відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі повертав суму кредиту та не повністю сплачував відсотки. Дані обставини встановлені постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 року по справі № 917/1000/13, яка набрала законної сили, (т. 2, а.с. 71-76).

Вказані обставини були враховані місцевим господарським судом при розгляді даного спору на підставі частини 3 статті 35 ГПК України, в редакції, що діяла на момент винесення рішення у справі - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами кредитним договором позивачем на його адресу були направлені вимоги за №26-10/106-751 від 03.02.2011 року, №19/2-02/1745-2116 від 12.04.2011 року та №26/3-06/1396-7754 від 22.07.2013 року про відкликання кредиту та про усунення порушення зобов'язань (вимога №19/2-02/1745-2116 від 12.04.2011 року). Дані вимоги були одержані відповідачем, але залишені без реагування.

22.05.2013 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" заборгованості за кредитним договором. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 року по справі №917/1000/13, було змінено рішення господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 року по цій справі, позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задоволено частково та стягнуто на його користь із Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" 294336000,00 грн. заборгованості по кредиту, 221330646,84 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 16038418,25 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, 34711113,61 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 44854307,90 грн. 3% річних, 19088962,47 грн. інфляційних витрат за період з 28.12.2010 року по 19.05.2013 року включно та 63252,46 грн. судового збору (т. 2, а.с. 71-76).

Судовий наказ, виданий 19.11.2013 року на примусове виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 року по справі №917/1000/13, на даний час перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (т. 4 а.с.50-51).

Відповідно до розрахунку від 13.11.2014р. перерахування коштів з ПАТ «АвтоКраз» відповідно до статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» наданим державним виконавцем, відповідача на користь позивача в межах зведеного виконавчого провадження по трьох виконавчих документах було перераховані кошти в сумі 789077,77 грн., в сумі 81139,13 грн. та в сумі 18442,40 грн. (т. 7 а.с. 50).

Згідно пояснень позивача (т. 5 а.с. 114-116) 17.01.2015р. в рахунок погашення заборгованості ПАТ "АвтоКрАЗ" надійшло 888 659,30 грн., які перераховані Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України згідно платіжних доручень №№5284, 5286, 5288 від 18.11.2014. Грошові кошти в погашення заборгованості ПАТ "АвтоКрАЗ" за договором кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008 розподілено наступним чином:

- кошти в сумі 18 442,40 грн. за платіжним дорученням № 5286 від 18.11.2014, які 17.01.2015 надійшли від Державної виконавчої служби України, спрямовано на рахунок №4041 як відшкодування судового збору на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 19.07.2011 у справі № 19/193 (наказ господарського суду Полтавської області від 11.01.2012) про стягнення заборгованості ПАТ "АвтоКрАЗ" за договором кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008.

- кошти в сумі 81 139,13 грн., за платіжним дорученням №5284 від 18.11.2014, які 17.01.2015 надійшли від Державної виконавчої служби України, спрямовано як відшкодування судового збору на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.07.2011 у справі №18/41/11 та як сплата процентів на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.07.2011 у справі №18/41/11 (наказ господарського суду Полтавської області від 20.03.2014);

- кошти в сумі 789 077,77 грн., за платіжним дорученням №5288 від 18.11.2014, які 17.01.2015 надійшли від Державної виконавчої служби України, спрямовано на відшкодування судового збору на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 у справі №917/1000/13 та зараховано як сплата процентів на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 09.07.2013 у справі №917/1000/13 (наказ господарського суду Полтавської області від 19.11.2013).

Надходження даних коштів було враховано позивачем при здійсненні розрахунку боргу.

Отже, спірна сума заборгованості на даний час не погашена ні відповідачем, ні за рахунок заставного майна.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд вказав про те, що неналежне виконання відповідачем зобов'язань призвело до порушень прав позивача, а також про доведеність позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що на його думку у даному випадку доцільніше було б відшкодувати заборгованість за рахунок заставних цінних паперів, а не нерухомого майна.

Також, позивач вважає, що наданий представником відповідача та прийнятий Звіт про оцінку ринкової вартості предмета іпотеки від 10.05.2016 р. Суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "ВП Консалтинг" як належний доказ початкової ціни реалізації предмета іпотеки в сумі 55 512 000,00 грн. містить вірогідну інформацію щодо об'єкта оренди.

Також, в апеляційній скарзі викладено доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 2 статті 631 цього ж Кодексу договір набирає чинності з моменту його укладення.

Підписавши та скріпивши своєю печаткою договір іпотеки нерухомого майна №205/31/2-3 від 09.10.2008 р. та договір відновлюваної кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008 р., відповідач підтвердив прийняття на себе зобов'язань за цими договорами на зазначених у них умовах.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.ст. 526, 525 ЦК України).

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або ж зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно приписів статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно зі статтею 625 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Згідно статті 546, 549, 550 ЦК України зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом або пенею) - грошовою сумою або іншим майном, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нарахування пені в разі прострочення позичальником виконання зобов'язань за кредитним договором передбачено пп. 7.1.1. кредитного договору.

Як передбачено ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Як вірно зазначає місцевий господарський суд, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних - є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно ч. 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може також забезпечуватися заставою.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( ч.1 ст. 575 ЦК України).

У відповідності до статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" (№ 898-IV від 05.06.2003 року) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, а також вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення аналогічного змісту містяться у п. 6.1. іпотечного договору.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про усунення порушення зобов'язань (вимога № 19/2-02/1745-2116 від 12.04.2011 року) та про відкликання кредиту (вимоги №26-10/106-751 від 03.02.2011 року та № 26/3-06/1396-7754 від 22.07.2013 року). Дані вимоги одержувались відповідачем, однак залишились без реагування.

Доводи відповідача стосовно недотримання позивачем норм чинного законодавства в частині направлення відповідачеві вимоги про виконання порушеного зобов'язання у розумінні положень ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема вимогою № 19/2-02/1745-2116 від 12.04.2011 року.

Факт наявності заборгованості за спірним кредитним договором в загальному розмірі 1 656 724 413,13 грн. підтверджений матеріалами справи.

Відповідні розрахунки, в т.ч. розрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань колегією суддів та визнаються обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 статті 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору.

Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана, довести інший розмір початкової ціни предмета іпотеки.

Згідно наданого позивачем Звіту про оцінку ринкової вартості предмета іпотеки від 10.05.2016 р. початкова ціна реалізації предмета іпотеки становить 55 512 000,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення вказаної заборгованості є правомірними.

Вказаний звіт було прийнято місцевим господарським судом. Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність такого звіту як доказу, колегія суддів зазначає наступне.

Питання належності та допустимості доказів врегульовано положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України (в редакції на час винесення оскаржуваного рішення).

Так, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

В апеляційній скарзі відповідач не наводить доводів щодо неналежності віту про оцінку ринкової вартості предмета іпотеки від 10.05.2016 року, а лише стверджує про свою незгоду з його даними. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зі свого боку відповідач доказів щодо оцінки майна не надає.

За викладених обставин, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неналежності наданого позивачем в якості доказу згаданого звіту.

Відповідно до ч. 1 статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 6.2. іпотечного договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про доцільність відшкодувати заборгованості за рахунок заставних цінних паперів, а не нерухомого майна, колегія суддів зазначає, що у даному випадку це питання не відноситься до предмету спору, оскільки позовні вимоги не містять будь-яких вимог щодо цінний паперів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо строків позовної давності, оскільки питання про застосування строків позовної давності не порушувалось відповідачем в господарському суді першої інстанції.

Окрім того, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на наступні обставини.

Так, в обґрунтування своєї правової позиції щодо неправомірності оскаржуваного рішення господарського суду першої інстанції, відповідач стверджує про невірне визначення ринкової вартості предмета іпотеки та оспорює розрахунок суми заборгованості, здійснений позивачем.

З метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи, Харківським апеляційним господарським судом задоволено клопотання відповідача та призначено у справі судову комплексну оціночно-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) Чи відповідають наявні в матеріалах справи розрахункові документи сумам виданих кредитних коштів за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 205/31/2 від 09.10.2008 року, які зазначено в розрахунку заборгованості, наданого ПАТ "Банк "Ощадбанком".

2) Чи враховано всі розрахункові документи, за якими було здійснено погашення заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 205/31/2 від 09.10.2008 року, сумам, які зазначено в розрахунку заборгованості, наданого ПАТ "Ощадбанк"?

3) Який розмір фактичної заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 205/31/2 від 09.10.2008 року по сплаті заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитом та пенею за кожним траншем, виданим в межах Договору про відновлювальну кредитну лінію № 205/31/2 від 09.10.2008 року?

4) Чи підтверджується документально розрахунок ПАТ "Ощадбанк" суми заборгованості ПрАТ "АвтоКрАЗ" за договором відновлюваної кредитної лінії № 205/31/2 від 09.10.2008 року?

5) Яка ринкова вартість предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна № 205/31/2-3 від 09 жовтня 2008 року, станом на час проведення експертизи.

Проведення експертизи доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса, який знаходиться за адресою: пров. Гористий, 11, м. Полтава, 36026.

В подальшому, до Харківського апеляційного господарського суду від судового експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 року та від 12.03.2018 року неодноразово витребовувались від сторін документи, які були необхідні експертові для проведення судової експертизи.

Зокрема, вимоги ухвали суду від 12.02.2018 року ініціатором проведення судової експертизи - відповідачем, не виконані, у зв'язку з чим, ухвалою суду від 12.03.2018 року у відповідача судом повторно витребовувались необхідні експерту для проведення судової експертизи документи та пояснення: уточнення стосовно якого розрахунку заборгованості поставлені на експертизу питання; оригінали або якісно виготовлені та належним чином завірені копії первинних документи, підтверджуючі отримання кредитних коштів ПрАТ "АвтоКрАЗ" згідно договору кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008 та Додаткових угод до нього, первинних документи, підтверджуючі сплату грошових коштів ПрАТ "АвтоКрАЗ" в рахунок погашення кредиту та інших платежів згідно договору кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008р. та Додаткових угод до нього; даних бухгалтерського обліку підприємства по рахункам на яких обліковуються кредити банку по договору кредитної лінії №205/31/2 від 09.10.2008р. та Додаткових угод до нього (з наданням первинних документів) за період з 09.10.2008р. по теперішній час.

04.04.2018 року на адресу суду надійшло повідомлення експертів від 20.03.2018 року про неможливість надання висновку комплексної судової економічної та оціночно-будівельної експертизи № 1982-1983/1984-1985 по справі 917/430/14 у зв'язку з ненаданням протягом 45 днів додаткових документів експерту.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що обставини неможливості проведення експертами призначеної у справі судової експертизи зумовлені зволіканням сторонами у наданні суду та експерту необхідних доказів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 01.06.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04.06.18

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.