КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. Справа№ 910/23251/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Пашкіної С.А.

При секретарі судового засідання: Степанці О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Чекунов К.В.,

від відповідача - не з'явилися,

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Культури"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 (повний текст 19.02.2018)

у справі №910/23251/17 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Культури"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтар"

про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 910 118, 05 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Культури" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтар" про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 910 118, 05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача оскільки відповідач свої зобов`язання за договором №006/2014-007 від 05.06.2014 року не виконав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Культури" в свою чергу сплатило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтар" грошові кошти в розмірі 321 570, 36 грн. то даний договір не має визнаватись недійсним, а є по суті своїй неукладеним, а відтак наявні підстави для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно перераховані грошові кошти за фактично не виконані будівельні роботи та непоставлені будівельні матеріали, відповідно до домовленостей, що випливають з договору №006/2014-007 від 05.06.2014 року в розмірі 910 118, 05 грн. з яких 321 570, 36 грн. сума безпідставно перерахованих коштів, 28 073, 00 грн. сума 3% річних, 254 722, 99 грн. інфляційні втрати та 305 751,70 грн. пеня.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі №910/23251/17 у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні грошові кошти отримані Відповідачем в межах договірних правовідносин у передбаченій нормами законодавства формі без доведення Позивачем факту необхідності застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України в частині повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Культури" 14.03.2018 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що місцевим господарським судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції, в тексті судового рішення жодним чином не відображено та не надано правової оцінки доводам позивача викладених в письмових поясненнях від 13.02.2018 року. Таким чином, на думку скаржника, судом першої інстанції не було всебічно, повно та об`єктивно досліджено докази у справі, а відповідно і подані позивачем процесуальні документи, у результаті чого, місцевий господарський суд прийшов до хибного висновку щодо можливості відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, скаржник зазначає, що даний договір не має визнаватись недійсним, а є по суті своїй неукладеним, а відтак наявні підстави для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. Також, на думку апелянта, місцевим господарським судом не взято до уваги заяву свідка ОСОБА_3, щодо безпідставного перерахування позивачем грошових коштів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 у справі №910/23251/17 залишено без руху апеляційну скаргу з підстав неподання до суду доказів сплати судового збору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Культури" 16.04.2018 подано до Київського апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків з доказами які підтверджують сплату судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі №910/23251/17 відкрито апеляційне провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 02.05.2018

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.05.2018 року розгляд справи призначено на 31.05.2018 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Пасічник О.Ю. від 29.05.2018 № 09.1-08/1349/18, у зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О. призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/23251/17.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2018, відповідно до підпункту 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Культури" у справі №910/23251/17 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 року справу №910/23251/17 прийнято до свого провадження у визначеному складі колегії суддів та призначено її розгляд на 31.05.2018 року.

В судовому засіданні 31.05.2018 року представник позивача надав усні пояснення, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАРК КУЛЬТУРИ" (Замовник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛТАР" (Виконавець) було укладено Договір на виконання робіт №006/2014-007, відповідно до умов якого Виконавець зобов'язався виконати власними, а при необхідності - й залученими силами будівельно - ремонті роботи на об'єкті, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Артема, буд. 20, у відповідності з вимогами наданої Замовником документації на виконання робіт Замовнику у встановлений договором строк. (а.с.11-13).

Відповідно до п. 2.1. договору загальна вартість робіт поданому договору договірна та становить 55 878, 68 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 3.1. договору загальний строк виконання всіх підрядних робіт по даному договору встановить:

3.1.1. початок робіт - протягом 3 робочих днів з дати отримання суми передоплати на розрахунковий рахунок виконавця.

3.1.2. закінчення робіт та передача робіт виконавцем замовнику через 24 календарних днів з моменту початку робіт.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки вартості виконаних підрядних робіт складаються повноважними особами виконавця та скріплені печаткою виконавця, надаються замовнику.

В разу порушення виконавцем строків виконання робіт, передбачених договором, виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних робіт за кожен день прострочення виконання. (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. 10.1. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання повноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2014 року. Якщо хоча б однією з сторін не виконано будь-яке зобов`язання по даному договору, термін дії даного договору продовжується до моменту належного виконання даного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач здійснив перерахування грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "ВАЛТАР" у розмірі 29 866 грн. 63 коп., що підтверджується платіжним дорученням №540 від 11.12.2014 р., у розмірі 100 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №541 від 11.12.2014 р., у розмірі 39 182 грн. 35 коп., що підтверджується платіжним дорученням №542 від 11.12.2014 р., у розмірі 19 500 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №554 від 15.12.2014 р., у розмірі 15 134 грн. 83 коп., що підтверджується платіжним дорученням №640 від 16.03.2015 р., у розмірі 80 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №643 від 17.03.2015 р., у розмірі 37 886 грн. 55 коп., що підтверджується платіжним дорученням №699 від 24.03.2015 р., а загалом на суму в розмірі 321 570 грн. 36 коп. із зазначенням призначення платежу: "оплата за будівельні роботи та матеріали зг. дог №066/2014-7 від 05.06.2014" (а.с.14-20), а також виписками по рахунку позивача. (а.с. 21-26).

Позивач направив відповідачу лист-звернення №03-25-10 від 25.10.2017 року в якому просив Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЛТАР" надати інформацію щодо наявності у останнього за спірним договором, належним чином оформленої первинної документації. (а.с. 27).

Також, в матеріалах справи наявний адвокатський запит №01-11-17 від 06.11.2017 року в якому адвокат в інтересах позивача просив відповідача надати інформацію щодо наявності за спірним договором належним чином оформленої первинної документації. (а.с. 29-30).

В подальшому, позивач направив відповідачу вимогу №11-08-17 від 08.12.2017 року в якій вимагав повернути безпідставно перераховані грошові кошти. (а.с. 32-35).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що відповідачем станом на день подання позовної заяви, умови договору не виконано, замовника про причини порушення умов договору не попереджав, кошти перераховані замовником не повернув.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Аналогічні положення містяться у статті 526 ЦК України.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3, та 4 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Однак, позивач не відмовився від договору на виконання робіт №006/2014-007, а звернувся до суду з позовною заявою не підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Як стверджує Позивач, Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, а тому грошові кошти перераховані відповідачу, у розумінні статті 1212 ЦК України, відповідач утримує без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим останній зобов'язаний повернути позивачу вказану суму.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.02.2015 р. у справі № 3-11гс15.

Отже, колегія суддів зазначає, що аналіз викладеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

На підставі встановлених обставин справи, враховуючи той факт, що між сторонами у справі було укладено договір №006/201-007 від 05.06.2014 року, який на момент винесення рішення судом першої інстанції є чинним, відомостей щодо його розірвання або відмови позивача від договору матеріали справи не містять, а спірні кошти відповідачем отримано в якості оплати за роботи, які повинні бути виконані за цим договором, колегія суддів доходить висновку про те, що зазначені кошти відповідачем набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

У випадку, коли поведінка набувача коштів або подія утворюють правову підставу для їх набуття (збереження), стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, була відсутня взагалі або ж коли набуття відбулось у зв'язку з договором, але не на виконання договірних умов, чого в даному випадку позивачем доведено не було.

З наведених підстав доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Отже, посилання позивача на ст. 1212 ЦК України є необґрунтованим, оскільки кошти відповідачем не були отримані без будь-яких правових підстав, а перераховані у якості оплати за виконання робіт, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 321 570, 36 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вимоги Позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Місцевим господарським судом також вірно зазначено щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 11.12.2014 р. по 07.12.2017 р. у розмірі 28 073 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 254 722 грн. 99 коп. та пеню за загальний період прострочки з 11.12.2014 р. по 07.12.2017 р. у розмірі 305 751 грн. 70 коп., а саме те, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав. В той же час, відповідно до норм чинного законодавства України застосування пені за порушення зобов`язання визначається договором, в якому мають бути визначені випадки, розмір та порядок її застосування.

Відтак в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 28 073 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 254 722 грн. 99 коп. та пеню у розмірі 305 751 грн. 70 коп. слід відмовити.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції, в тексті судового рішення жодним чином не відображено та не надано правової оцінки доводам позивача викладених в письмових поясненнях від 13.02.2018 року (а.с. 104-105) колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту рішення, судом першої інстанції було зазначено, що 14.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшли письмові пояснення по справі. Тобто саме ті письмові пояснення про, які скаржник зазначає у своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до п. 3, ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в судовому засіданні 31.01.2018 року було закрито підготовче провадження та ухвалою від 31.01.2018 року було призначено розгляд справи по суті на 14.02.2018 року.

Письмові пояснення №б/н від 13.02.2018 року були подані позивачем 14.02.2018 року, тобто вже після того, як судом було закрито підготовче провадження.

Відповідно до ч.2, ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

В матеріалах справи відсутні обґрунтування позивача щодо поважності причин пропуску строку для подання заяви про зміну предмету або підстав позову, відтак судом першої інстанції було враховано дані письмові пояснення про, що було зазначено в судовому рішенні та вірно не розцінено, як заяву про зімну предмету чи підстав позову.

Відтак, доводи скаржника, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права шляхом не надання правової оцінки доводам позивача викладених в письмових поясненнях від 13.02.2018 року не знаходять свого підтвердження.

Окрім того, колегія суддів також відхиляє доводи скаржника, що місцевим господарським судом не взято до уваги заяву свідка ОСОБА_3, щодо безпідставного перерахування позивачем грошових коштів виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2, ст. 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Отже, місцевий господарський суд вірно зазначив, що в даному випадку показання свідка не можуть встановлювати обставини справи, які відповідно до законодавства відображаються у відповідних первинних документах, як то договір, платіжні доручення, видаткові накладні тощо.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Культури" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі №910/23251/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі №910/23251/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/23251/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.06.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.А. Пашкіна