ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/582/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Рябошапка В.В., Луговая І.О. (представники за довіреностями);

від відповідача: не з'явились;

за позовом: Публічного акціонерного товариства „Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18) в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства „Укртелеком" (65023, Одеська обл., м. Одеса, вул. Коблевська, буд. 39);

до відповідача: Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (68100, Одеська обл., м. Татарбунари, вул. Горького, буд. 2);

про стягнення 47 883,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: позивач - Публічне акціонерне товариство „Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства „Укртелеком" (надалі - ПАТ „Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком") звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО № 622/18) до відповідача - Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 47 883,36 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року, відповідач є головним розпорядником коштів бюджетного фінансування, отже, на нього покладено обов'язок щодо відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян. Між тим, як зазначає позивач, Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації у добровільному порядку не відшкодовує понесені позивачем витрати у сумі 47 883,36 грн. за період з 01.01.2016р. по 01.01.2017 р., у зв'язку з відсутністю фінансування з державного бюджету за відповідною бюджетною програмою, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 02.04.2018 року суддею Невінгловською Ю.М. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/582/18 та призначено розгляд справи по суті в засіданні суду на 25.04.2018 року.

25.04.2018 року до суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (вх. ГСОО №8591/18). При цьому, у судовому засіданні від 25.04.2018 року представником відповідача надано пояснення, що відповідні заперечення є по суті відзивом на позовну заяву. З огляду на викладене, суд вважає вищевказані заперечення заявою по суті спору у вигляді відзиву на позовну заяву із вх. ГСОО № 8591/18 від 25.04.2018р. Так, згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити та закрити провадження у справі, оскільки вважає, що справа має розглядатись в рамках адміністративного, а не господарського судочинства. При цьому зазначає, що відповідач являється суб'єктом владних повноважень, реалізує у спірних правовідносинах владні управлінські функції на підставі бюджетного та з питань соціальних пільг законодавства, будучи розпорядником коштів місцевого бюджету під час проведення розрахунків з позивачем в межах бюджетних призначень. Разом з тим, відповідач звертає увагу суду на те, що компенсація витрат за надання послуг зв'язку громадянам пільгових категорій Управлінням соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області не здійснювалась, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" субвенція з Державного бюджету України місцевим бюджетам на надання пільг з телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) не була передбачена, в зв'язку з чим фінансування на відшкодування пільг у 2016 році за вказані послуги з місцевого бюджету не проводилось. При цьому, відповідач наполягає на тому, що ст. 102 Бюджетного кодексу України, передбачено вичерпний перелік субвенцій на здійснення державних програм соціального захисту та субвенція на надання компенсації витрат за надання послуг зв'язку (телекомунікаційних послуг) громадянам пільгових категорій відсутня. Водночас відповідач стверджує, що підставою для сплати зазначених коштів є підписані обома сторонами акти звіряння розрахунків, однак підписання таких актів з боку відповідача є неправомірним за відсутності відповідного фінансування з Державного бюджету України у 2016 році та призвело б до нецільового використання бюджетних коштів, відповідно до ст. 210 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 25.04.2018 року, відповідно до ст. 202, 216 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 30.05.2018 року.

14.05.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. ГСОО №9562), згідно якої ПАТ „Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком" наполягає на тому, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду, оскільки жодна із сторін не здійснює владні управлінські функції, спір не є публічно-правовим та стосується належного виконання відповідачем своїх майнових зобов'язань.

Представники позивача у судовому засіданні 30.05.2018р. заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання від 30.05.2018 року не з'явився, повідомлявся належним чином, безпосередньо під розпис у попередньому судовому засіданні та суд з'ясовував думку представника про зручність проведення засідання на 30.05.2018 року о 14:30, а в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, інших заперечень відповідачем не надано, хоча судом було встановлено строк для подання відповідної заяви по суті спору до 28.05.2018 р., суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Водночас, після закінчення судового засідання від 30.05.2018 року, в якому судом було вирішено спір по суті, до канцелярії суду від відповідача надійшла заява вх. ГСОО № 10721/18, згідно якої Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області просить суд розглянути справу №916/582/18 без участі представника відповідача, у зв'язку з завантаженістю на роботі. При цьому, зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Враховуючи, що вищевказану заяву подано відповідачем після проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення суду у справі, суд залишає заяву позивача вх. ГСОО № 10721/18 без розгляду.

В судовому засіданні 30.05.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомлено, що повне рішення буде складено 04.06.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000р. №2017-III встановлено, що пільги щодо оплати послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України від 28.02.1991 р. № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України від 20.12.1991 р. № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України від 23.03.2000 р. № 1584-III "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 р. № 2402-III "Про охорону дитинства", Законом України від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" від 18.11.2003 року N 1280-IV, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 р. (надалі - Правила) визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Отже, ПАТ "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2016 року Одеською філією ПАТ "Укртелеком" були надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню, яке проживає на території Татарбунарського району Одеської області на суму 47 883,36 грн.

Факт надання цих послуг Одеською філією ПАТ "Укртелеком" та фактичне споживання їх відповідними категоріями населення, підтверджується актами звірки розрахунків за спірний період (а.с. 16-27), пов'язаних з наданням пільг громадянам, які проживають на території Татарбунарського району Одеської області за 2016 рік всього на суму 47 883,36 грн.

Згідно п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 р., підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

З огляду на зазначене, позивач направляв відповідачу, для здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, відповідні звіти, що підтверджується супровідними листами, які містяться в матеріалах справи.

Отже, матеріалами справи встановлено, що позивач надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям абонентів у період з 01.01.2016 року по 01.01.2017 року, на загальну суму 47 883,36 грн. у відповідності до відомостей зазначених у розрахунках щодо вартості послуг, наданих пільговикам за формою "2-пільга" (а.с.55-119).

Так, відповідно до приписів ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення. Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, п. 2 Постанови №256 від 04.03.2002р. визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку, затвердженого Постановою №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг міста Южне Одеської області є Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради, а тому, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку, затвердженого Постановою №256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян має здійснюватись відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Згідно ч. 1 п. 8 Порядку, затвердженого Постановою №256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку, затвердженого Постановою №256).

Як встановлено судом, відповідачем не відшкодовано вартість телекомунікаційних послуг, які надавались позивачем на пільгових умовах за період з 01.01.2016 р. по 01.01.2017р. на загальну суму 47 883,36 грн.

При цьому, суд зазначає, що за наведеним вище законодавством та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117, Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області є не лише розпорядником бюджетних коштів, а й органом, що контролює відомості, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги.

Тоді, як у спірних правовідносинах відповідач посилається на те, що Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області не мало підстав та фінансових джерел здійснити відшкодування виплат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, які проживають на території Татарбунарського району Одеської області.

Разом з тим, відповідач не заперечує факту надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, не оспорює їхнього обсягу, підставності надання, правильності обчислення, тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, яке є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення на відповідній території та зобов'язане здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем, внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення, які проживають на території Татарбунарського району Одеської області, за рахунок державних субвенцій.

При цьому, посилання відповідача на те, що у місцевому бюджеті не передбачені витрати, пов'язані із наданням пільг на послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, суд оцінює критично, оскільки законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Зі змісту ст. 617 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання.

За таких обставин, Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Разом з тим, листом від 30.06.2011 р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, зокрема, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Тоді як, телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за спірний період надавались позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів.

Водночас, не підписання відповідачем актів звіряння розрахунків за спірний період або відсутність укладених між сторонами у справі договірних правовідносин про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг за 2016 рік, не може бути підставою для звільнення суб'єкта владних повноважень від законодавчо встановленого обов'язку компенсувати вартість фактично спожитих пільговими категоріями населення послуг.

З урахуванням викладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги ПАТ „Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком" обґрунтованими та підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, щодо заперечень відповідача з приводу юрисдикції зазначеного спору та того, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає таке:

В силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

У відповідності до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до приписів п.1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Предметом та підставою позову у даній справі є вимоги ПАТ "Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ "Укртелеком" про стягнення з Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області 47 883,36 грн., що фактично є відшкодуванням витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян протягом 2016 року.

Пунктами 1, 2, 7 статті 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Однак, в даному випадку суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, а відтак такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Водночас, ПАТ "Укртелеком" є публічним акціонерним товариством, має цивільні права та обов'язки, здійснює свою діяльність лише відповідно до законодавства України, свого статуту та внутрішніх актів. Тоді, як Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області є виконавчим органом міської ради, до компетенції якого відноситься обов'язки щодо прийняття від підприємств, установ, організацій, що надають житлові-комунальні послуги та послуги зв'язку окремим категоріям громадян, розрахунків на компенсації та на відшкодування витрат за надані пільги, звірки з їх інформацією, що міститься в реєстрі, та обов'язки щодо здійснення їх компенсації.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 19 Бюджетного кодексу України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов'язками з управління бюджетними коштами).

З урахуванням викладеного, ПАТ "Укртелеком" не є учасником бюджетного процесу і правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі мають господарський характер, а не публічно-правовий, на який посилається відповідач, що в свою чергу відносить вирішення даного спору до компетенції господарського суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ „Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком" та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 47 883,36 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (68100, Одеська обл., м. Татарбунари, вул. Горького, буд. 2; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, ) в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (65023, Одеська область, м. Одеса, вул. Коблевська, буд. 39; ) заборгованість у розмірі 47 883 /сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят три/ грн. 36 коп. та 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/ грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04 червня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська