РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2018Справа № 910/14284/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Селянського фермерського господарства "Обрій"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно Інвестиційна Група"

про стягнення 682 040,09 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гнатюк К.В.

від позивача: Кришньов О.М.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Селянське фермерське господарство "Обрій" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно Інвестиційна Група" (відповідача) 682 040,09 грн. заборгованості за договором №1/28/08-13 про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 28.08.2013 з яких: 525 000,00 грн. - основний борг, 85 409,79 грн. - інфляційні втрати, 14 844,00 грн. - 3 % річних, 56 786,30 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №1/28/08-13 про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 28.08.2013, в частині повного та своєчасного повернення фінансової допомоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 порушено провадження у справі № 910/14284/17 та призначено її до розгляду на 21.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 21.09.2017 розгляд справи №910/14284/17 відкладено на 17.10.2017.

17.10.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечуючи позовні вимоги у своєму відзиві зазначає, що у відповідача відсутня перед позивачем заборгованість у розмірі 525 000,00 грн. за договором №1/28/08-13 про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 28.08.2013, у зв'язку з укладенням 30.12.2015 між ТОВ "Аграрно Інвестиційна Група" та СФГ "Обрій" угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 17.10.2017 надав документи для долучення до матеріалів справи та пояснення щодо нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 17.10.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/14284/17 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 24.10.2017.

24.10.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи № 910/14284/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 зупинено провадження у справі № 910/14284/17 за позовом Селянського фермерського господарства "Обрій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно Інвестиційна Група" про стягнення 682 040,09 грн. до вирішення справи № 910/14324/17 за позовом Селянського фермерського господарства "Обрій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно Інвестиційна Група" про визнання зарахування зустрічних однорідних вимог недійсними.

05.04.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 поновлено провадження у справі №910/14284/17; розгляд справи №910/14284/17 постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 15.05.2018.

В судове засідання 15.05.2018 з'явились представники позивача та зазначили, що вчинили всі дії в межах підготовчого провадження.

Представник відповідача в судове засідання 15.05.2018 не з'явився, про дане судове засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті (п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/14284/17 до судового розгляду по суті на 05.06.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 05.06.2018 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином ухвалами суду, направленими на юридичну адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 05.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2013 між Селянським фермерським господарством "Обрій" (далі - сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрно Інвестиційна Група" (далі - сторона 2) укладено договір № 1/28/08-13 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона 1 передає стороні 2 грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, сторона 1 зобов'язується передати стороні 2 грошові кошти на поворотній безвідсотковій (безоплатній) основі в розмірі 525 000,00 грн.

Згідно з п. 2.2 договору, сторона 2 зобовязується прийняти поворотну фінансову допомогу у розмірі, передбаченому п. 2.1 цього договору, та використати її за цільовим призначенням, а саме: для ведення власної господарської діяльності та повернути зазначені грошові кошти у строк, передбачений даним договором.

Положеннями п. 3.1 договору встановлено, що строк надання поворотної фінансової допомоги стороні 2 - до 28 серпня 2016 року.

Строк, зазначений у п. 3.1 договору може бути продовжений при згоді сторін, шляхом підписання додаткової угоди (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору, фінансова допомога вважається наданою стороні 2 в момент надходження грошових коштів на її розрахунковий рахунок.

Згідно з п. 4.4 договору, по закінченню строку, зазначеного в п. 3.1 договору, сторона 2 зобов'язується протягом 10 банківських днів повернути суму грошових коштів наданої фінансової допомоги.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та засвідчення печатками сторін до моменту його остаточного виконання (п. 5.1 договору).

Позивач на виконання умов договору №1/28/08-13 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, перерахував відповідачу суму у розмірі 525 000,00 грн. трьома платежами: 04.09.2013- 87000,00 грн., 03.09.2013 - 70000,00 грн. та 368 000,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських виписок.

Оскільки, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, у строк визначений договором, суму допомоги позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 525000,00 грн., а також 85 409,79 грн. інфляційних втрат, 14 844,00 грн. 3 % річних та 56 786,30 грн. пені у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом між сторонами укладено договір № 1/28/08-13 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно із яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 525000,00 грн. (суму позики).

Отримання суми позики у розмірі 525000,00 грн. не заперечується відповідачем та підтверджується ним у відзиві на позовну заяву.

Оскільки позивач виконав своє зобов'язання та перерахував грошові кошти у розмірі 525000,00 грн., то у відповідача виник обов'язок з повернення фінансової допомоги протягом 10 банківських днів після по закінченню строку, зазначеного в п. 3.1 договору, тобто після 27 серпня 2016 року.

Згідно із пунктом 14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Надання позики у сумі 525000,00 грн. підтверджується банківським виписками та не заперечується відповідачем.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що строк надання поворотної фінансової допомоги стороні 2 - до 28 серпня 2016 року.

Доказів укладення між сторонами угоди про продовження вказаного строку матеріали справи не місять.

Згідно з п. 4.4 договору, по закінченню строку, зазначеного в п. 3.1 договору, сторона 2 зобов'язується протягом 10 банківських днів повернути суму грошових коштів наданої фінансової допомоги.

Таким чином, останнім днем виконання відповідачем свого обов'язку з повернення фінансової допомоги, наданої позивачем за вказаним договором у розмірі 525000,00 грн. є 09.09.2016.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що в строк визначений договором відповідач не повернув позивачу безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 525000,00 грн. Доказів повернення боргу у розмірі 525000,00 грн. відповідач не надав.

В той же час, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що 30.12.2015 між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди, що сторона 1 і сторона 2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про залік таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних документів, зокрема: договір № 1/28/08-13 від 28.08.2013, де відповідач є боржником, а позивач є кредитором при виконанні зобов'язання у сумі 525000,00 грн.; договір № 25/12/15 від 25 грудня 2015 року, де відповідач є кредитором, а позивач є боржником при виконанні зобов'язання у сумі 1164500,00 грн.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що зобов'язання перед позивачем є припиненими у зв'язку з укладенням зазначеної угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.12.2015.

Суд відхиляє вказані твердження відповідача, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/14324/17 Селянського (фермерського) господарства "Обрій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно інвестиційна група" про визнання зарахування зустрічних однорідних вимог недійсним, визнано недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30 грудня 2015 року, укладену між Селянським (фермерським) господарством "Обрій" (ідентифікаційний код 20616335) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрно інвестиційна група" (ідентифікаційний код 37332080).

Положеннями ч. 1, ст. 241 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Як встановлено судом, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі № № 910/14324/17 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Аграрно інвестиційна група" у відкритті апеляційного провадження у справі № 910/14324/17, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно інвестиційна група" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017р. по справі №910/14324/17 з доданими до неї документами повернуто апелянту.

Таким чином, рішення у справі № 910/14324/17 набрало законної сили.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Оскільки рішенням у справі № 910/14324/17 визнано недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30 грудня 2015 року, то твердження відповідача про припинення грошового зобов'язання у сумі 525000,00 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відхиляється судом, так як недійсний нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на те, що відповідач умови договору не виконав, суму безвідсоткової фінансової допомоги в строк, передбачений договором, позивачу не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 525000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 14 844,00 грн., нарахованих з 09.09.2016 по 19.08.2017 та інфляційних втрат у розмірі 85 409,79 грн., що нараховані за період з 09.09.2016 по 19.08.2017.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем зобов'язання з повернення суми фінансової допомоги, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, надані позивачем, суд встановив, що останні є невірними, оскільки позивачем не правильно визначено початок прострочення виконання господарського зобов'язання.

З урахуванням положень п. 3.1 та 4.4 договору, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з 10.09.2016.

За перерахунком суду, здійсненим за період з 10.09.2016 по 19.08.2017 розмір 3% річних становить 14843,84 грн., розмір інфляційних втрат - 84799,38 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 56 786,30 грн., нарахованої за період з 18.03.2017 по 18.08.2017.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом встановлено, що відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов'язання (повернення фінансової допомоги) у вигляді пені, не передбачена договором.

При цьому, з огляду на характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність у вигляді пені за порушення строків повернення фінансової допомоги не передбачена законодавчими актами.

Оскільки, сторони укладаючи договір не погодили відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов'язання (повернення фінансової допомоги) у вигляді пені, то вимоги про стягнення пені у сумі 56 786,30 грн., задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд задовольняє частково позовні вимоги Селянського фермерського господарства "Обрій".

Судовий збір за розгляд справи до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно Інвестиційна Група" (02099, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЯЛТИНСЬКА, будинок 5-Б, код 37332080) на користь Селянського фермерського господарства "Обрій" (25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА ПЕРСПЕКТИВНА, будинок 35/54, код 20616335) 525000,00 грн. основного боргу, 14843,84 грн. 3% річних, 84 799,38 грн. інфляційних втрат та 9369,65 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2018.

Суддя С.О. Турчин