ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018

Справа № 910/2751/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовноою заявою Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення в особі Харківської філії

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Етер”

про стягнення 142 067,81 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернувся Концерн радіомовлення, радіозв’язку та телебачення в особі Харківської філії (далі – Концерн радіомовлення, позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Етер” (далі – ТОВ “Телерадіокомпанія “Етер”, відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 142 067,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання телекомунікаційних послуг за договором № 85 від 01.10.2014 р. в частині своєчасної оплати наданих послуг. У зв’язку з порушенням зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 125 348,84 грн., пеню у сумі 11 068,40 грн., інфляційні втрати у сумі 4 334,39 грн., 3 % річних у сумі 1 316,18 грн., а всього - 142 067,81 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.03.2018 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

Відповідач у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених позовних вимог суду невідома.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2014 року між Державним підприємством “Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр”, правонаступником якого є Концерн радіомовлення, радіозв’язку та телебачення, (далі – виконавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія Етер” (надалі – замовник) був укладений договір № 85 (далі - договір), предметом якого є надання виконавцем телекомунікаційних послуг з технічного обслуговування та зберігання телекомунікаційного обладнання замовника, що входить до складу ефірної багатоканальної телемережі на цифровому загальнонаціональному каналі мовлення МХ6 у стандарті DVB-H, розташованого на об'єктах виконавця, що вказане у актах прийому-передачі технічних засобів (п. 1.1 договору).

Послуги надаються виконавцем цілодобово. Початок надання послуг на кожному окремому об'єкті, оформлюється сторонами шляхом підписання акту початку надання послуг (п.п. 3.1, 3.4 договору).

Вартість послуг встановлюється за домовленістю сторін і визначається у додатку до цього договору. Оплата послуг здійснюється виконавцем до 10 числа наступного місяця (п.п. 4.1, 4.6 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 р. включно, а в частині виникнення фінансових зобов'язань – до повного їх виконання (п. 9.1 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 15.12.2016 р.).

У судовому засіданні встановлено, що на виконання умов договору № 85 від 01.10.2014 р., у період з червня 2017 р. по грудень 2017 р., позивач надав ТОВ “Телерадіокомпанія “Етер” телекомунікаційні послуги на загальну суму 125 348,84 грн., що підтверджується актами виконаних робіт (наданих послуг) № 335 від 30.06.2017 р., № 433 від 31.07.2017 р., № 626 від 31.08.2017 р., № 716 від 30.09.2017 р., № 854 від 31.10.2017 р., № 1085 від 30.11.2017 р., № 1164 від 31.12.2017 р.

Проте, зі свого боку, відповідач зобов'язання з оплати вартості цих послуг не виконав, вартість телекомунікаційних послуг не сплатив, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у вказаній сумі.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки порушення господарського зобов'язання з боку ТОВ “Телерадіокомпанія “Етер” встановлено судом, наявність заборгованості у сумі 125 348,84 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд вважає, що вказана сума підлягає стягненню на користь Концерну радіомовлення, а, отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Окрім основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 11 068,40 грн. за порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).

Як вбачається з умов договору (п. 5.5 договору), за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку, у строк, передбачений договором, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацонального банку України за кожен день прострочення.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені, відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ст. 232 ГК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 11 068,40 грн., тобто у сумі, заявленій позивачем.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 4 334,39 грн. та 3 % річних у сумі 1 316,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши власний перерахунок суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 1 316,18 грн. та інфляційні втрати у сумі 4 329,96 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки ним проведено невірний розрахунок інфляції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-237, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення в особі Харківської філії до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Етер” про стягнення заборгованості у сумі 142 067,81 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Етер” (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А; ідентифікаційний код 22969500) на користь Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, ідентифікаційний код 01190043) в особі Харківської філії заборгованість у сумі 125 348 (сто двадцять п'ять тисяч триста сорок вісім) грн. 84 коп., пеню у сумі 11 068 (одинадцять тисяч шістдесят вісім) грн. 40 коп., інфляційну складову боргу у сумі 4 329 (чотири тисячі триста двадцять дев'ять) грн. 96 коп., 3 % річних у сумі 1 316 (одна тисяча триста шістнадцять) грн. 18 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 130 (дві тисячі сто тридцять) грн. 95 коп.

У решті позовних вимогах - відмовити.

Повне судове рішення складено 5 червня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя                                                                                 Головіна К.І.