КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"31" травня 2018 р. Справа№ 910/5459/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Алданової С.О.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання: Сотнікової І.О.,

у присутності представників сторін:

ОСОБА_2 - паспорт серії НОМЕР_1, виданий Івано-Франківським МУ ВС МВС в Івано-Франківській обл. 25.01.2000.

від ОСОБА_2: ОСОБА_3 - довіреність № 1480 від 04.04.18

від ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл": Селепей Ю.І. довіреність б/н від 09.04.18

Білоцерковець Н.В. - довіреність б/н від 09.04.18

від ТОВ „БК „Комфортбуд-2": Кобилецький О.І. - довіреність б/н від 07.04.17

від ПАТ „Енергетичні технології": Крекін М.Д. - довіреність б/н від 01.12.17

від ТОВ „Кінто Інвест": Дружинін Є.Є. - довіреність б/н від 03.02.17

розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року

у справі № 910/5459/15-г (Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Енергетичні технології"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Косакс Енд Ко

Інтернешнл"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Комфортбуд-2"

про визнання договору недійсним

в межах справи № 910/5459/15-г

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Косакс Енд Ко Інтернешнл"

до Публічного акціонерного товариства „Енергетичні технології"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі №910/5459/15-г задоволено позов ПАТ „Енергетичні технології" до ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" про визнання недійсним договору; визнано недійсним договір про виконання зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.04.2014 року, укладений між ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2".

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість зарахування зобов'язань за Договором поруки від 25.12.2009 року укладеним на забезпечення Договору генерального підряду №7 від 27.03.2007 року, з огляду на сплив позовної давності за додатковим зобов'язанням поручителя одночасно зі спливом позовної давності за основним зобов'язанням боржника за договором генерального підряду, з огляду на що спірний договір зарахування зустрічних однорідних вимог 15.04.2014 року укладено з порушенням вимог цивільного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням додаткових пояснень), в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції від 30.05.2017 року та прийняти нове рішення, яким у позові ПАТ „Енергетичні технології" відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень цивільного законодавства щодо наслідків спливу позовної давності за договором поруки від 25.12.2009 року, які були предметом зарахування за оспорюваним правочином, а також не з'ясування обставин справи щодо реального порушення спірним договором про залік зустрічних вимог прав позивача - ПАТ „Енергетичні технології", так як за наслідками його укладення між відповідачами 1, 2 не змінився обсяг заборгованості позивача за договором генерального підряду №7 від 27.03.2007 року, а лише, на думку скаржника, відбулася заміна кредитора у зобов'язанні.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 року апеляційну скаргу ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі №910/5459/15-г скасовано та винесено нову ухвалу, якою в позові ПАТ „Енергетичні технології" до ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" про визнання недійсним договору відмовлено.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2017 року касаційну скаргу ПАТ „Енергетичні технології" задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 року у справі №910/5459/15-г скасовано, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року - залишено в силі.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у відповідності до ст. 272 ГПК України, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року та прийняти нове рішення, яким у позові ПАТ „Енергетичні технології" відмовити.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.04.2018 року зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Алданова С.А., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2018 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5459/15-г, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 21.05.2018 року за участю скаржника та повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ПАТ „Енергетичні технології" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" надійшли відзиви на апеляційну скаргу, а від представника скаржника - відповідь на відзив ПАТ „Енергетичні технології".

Ухвалою суду від 21.05.2018 року відкладено розгляд справи на 31.05.2018 року на підставі ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" надійшло клопотання про витребування доказів, в якому останній просить витребувати у ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" Договір про реструктуризацію заборгованості, укладений 15.04.2014 року між ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" та ОСОБА_2, а також клопотання про закриття вказаного апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, оскільки оскаржуваною ухвалою суду не вирішувалось питань щодо прав та обов'язків скаржника, а також у зв'язку з тим, що відповідна ухвала суду вже була предметом апеляційного та касаційного розгляду за правилами ГПК України в редакції до 15.12.2017 року, та залишена у силі постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2017 року, що виключає в даному випадку можливість застосування ст. 272 ГПК України чинної редакції.

Представники ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2", ПАТ „Енергетичні технології" та ТОВ „Кінто Інвест" в судовому засіданні 31.05.2018 року заявлені клопотання підтримали, просили їх задовольнити.

Представники ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" заперечили щодо задоволення заявлених клопотань.

Скаржник та його представник зазначили про безпідставність витребування зазначеного у клопотанні договору у третьої особи, яка не є стороною договору, та заперечили щодо клопотання про закриття апеляційного провадження у справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення та позиції представників учасників провадження у справі, дослідивши докази, проаналізувавши фактичні обставини справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, в свою чергу, клопотання про закриття апеляційного провадження підлягає задоволенню, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у даній справі - закриттю, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2017 року оскаржуваною ухвалою, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 31.10.2017 року, визнано недійсним Договір про виконання зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.04.2014 року, укладений між ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" (далі - Договір про зарахування).

Із змісту Договору про зарахування випливає, що 01.10.2013 року між ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" (далі - відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - скаржник) було укладено Договір позики, відповідно до якого відповідач-1 передав скаржнику у власність грошові кошти у розмірі 2 720 000,00 грн., а скаржник зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 12.04.2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань скаржника за Договором позики між відповідачем-1 та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" (далі - відповідач-2) було укладено Договір поруки від 01.10.2013 року, за яким відповідач-2 відповідає перед відповідачем-1 за виконання зобов'язань скаржником за Договором позики в тому ж розмірі, що і скаржник, та у випадку невиконання своїх зобов'язань скаржник та відповідач-2 відповідають перед відповідачем-1 як солідарні боржники.

У зв'язку із простроченням скаржником виконання зобов'язання відповідач-1, як Кредитор, звернувся до відповідача-2, як до Поручителя на підставі Договору поруки від 01.10.2013 року, із вимогою про сплату останнім заборгованості за Договором позики у розмірі 2 720 000, 00 грн.

Маючи один до одного зустрічні однорідні вимоги, відповідач-1 та відповідач-2 за Договором про зарахування домовились про часткове зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з Договору поруки від 25.12.2009 року, укладеного між відповідачем-2, як Кредитором, та відповідачем-1, як Поручителем, та Договору поруки від 01.10.2013 року, укладеного між відповідачем-1, як Кредитором, та відповідачем-2, як Поручителем.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно до ст. 554 Цивільного кодексу України Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, внаслідок укладання Договору про зарахування до відповідача-2, як поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою перед кредитором (відповідачем-1), перейшли усі права кредитора за Договором позики.

Однак, ухвалою господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року в межах справи № 910/5459/15-г про банкрутство ПАТ „Енергетичні технології" зазначений вище Договір про зарахування визнано недійсним з підстав того, що для вимог, забезпечених Договором поруки від 25.12.2009 року, сплинув строк позовної давності, у зв'язку з чим при його укладенні було порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України, відповідно до якого зарахування зустрічних вимог не допускається у разі спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, наслідком визнання Договору про зарахування недійсним є повернення прав кредитора за Договором позики від відповідача-2 до відповідача-1.

Тобто, після вступу в силу Ухвали Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року про визнання недійсним спірного Договору, право вимоги відповідача-2 до скаржника було припинено і відповідач-1 знову став кредитором скаржника за Договором позики.

Разом з тим, як встановлено судом, скаржник був і залишається основним боржником у зобов'язанні. Його зобов'язання, як боржника, з оплати боргу за договором позики не припинявся, і чинність Договору про зарахування на його зобов'язання жодним чином не впливає.

Таким чином, оскаржувана Ухвала суду першої інстанції про визнання недійсним Договору про виконання зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.04.2014 року не вплинула на обсяг прав та обов'язків скаржника за Договором позики, оскільки в даному випадку фактично відбулась зміна особи кредитора у правовідносинах за Договором позики.

В результаті визнання недійсним Договору про зарахування у скаржника не виникло жодних додаткових прав чи обов'язків, а розмір існуючих обов'язків не було збільшено.

Факт визнання Договору про зарахування недійсним жодним чином не змінило ані змісту, ані обсягу наявного у скаржника обов'язку щодо повернення боргу за Договором позики.

Вищенаведене свідчить про відсутність будь-яких порушень прав чи інтересів апелянта внаслідок винесення оскаржуваної Ухвали і скаржником в апеляційній скарзі не доведено, яким чином визнання Договору про зарахування недійсним порушує його права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на підставі ст. 272 ГПК України, скаржник посилається на доводи, які, на його думку, не розглядались під час першого розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме на факти переривання перебігу строку позовної давності.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що оскаржувана ухвала вже переглядалася в апеляційному порядку і розгляд справи завершився за правилами ГПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 272 ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядались під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

На підставі аналізу положень ГПК України в новій редакції вбачається, що ст. 272 ГПК України у взаємозв'язку із ст. 269 наведеного кодексу відповідає логіці нового процесуального законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, в апеляційному порядку справи розглядаються у межах доводів та вимог апеляційної скарги і ст. 272 ГПК України підлягає застосуванню у разі подання нової апеляційної скарги особою, яка не була присутня в судовому засіданні, в обґрунтування якої лежать доводи, які не розглядались під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Але, на відміну від нового ГПК України, відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як було зазначено вище, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість зарахування зобов'язань за Договором поруки від 25.12.2009 року укладеним на забезпечення Договору генерального підряду №7 від 27.03.2007 року, з огляду на сплив позовної давності за додатковим зобов'язанням поручителя одночасно зі спливом позовної давності за основним зобов'язанням боржника за договором генерального підряду, з огляду на що спірний договір зарахування зустрічних однорідних вимог 15.04.2014 року укладено з порушенням вимог цивільного законодавства.

При цьому, місцевим судом також досліджувались обставини переривання перебігу строку позовної давності, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі, та відповідних обставин встановлено не було.

Таким чином, розглядаючи вперше апеляційну скаргу відповідача-1 на ухвалу місцевого господарського суду від 30.05.2017 року, Київський апеляційний господарський суд, приймаючи постанову від 13.07.2017 року, у відповідності до положень ч. 2 ст. 101 ГПК України чинної на той час редакції перевірив законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в повному обсязі, у тому числі і щодо обставин переривання перебігу строку позовної давності.

Крім того, судова колегія враховує, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду за наслідками перегляду в апеляційному порядку залишено в силі Постановою Вищого господарського суду м. Києва від 31.10.2017 року.

Як зазначено у даній постанові колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 у справі №910/5459/15-г на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, погодилась з правильністю висновків суду першої інстанції про порушення норм цивільного права при укладенні договору зарахування зустрічних однорідних вимог 15.04.2014 року та визнання його недійсним із зазначених підстав.

За таких обставин повторний апеляційний перегляд ухвали суперечить принципу остаточності рішення, тобто неприпустимості повторного вирішення спору, що вже вирішений, що є складовою принципу правової певності - одного з головних аспектів верховенства права передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що ст. 272 ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки розгляд апеляційної скарги відповідача-1 на ухвалу було розпочато і закінчено за правилами ГПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, при цьому суд апеляційної інстанції не був зв'язаний доводами апеляційної скарги і в повному обсязі перевірив законність та обґрунтованість оскаржуваної Ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 272 ГПК України в чинній редакції, суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Згідно ч. 2 наведеної статті про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки права апелянта оскаржуваною ухвалою не порушені і рішення стосовно його прав, обов'язків та інтересів судом не приймалось, а доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, вже були предметом розгляду в судах апеляційної та касаційної інстанцій за правилами старої редакції ГПК України, що виключає повторний перегляд справи в апеляційному порядку, то апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5459/15-г підлягає закриттю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 231, 234, 255, 264, 281 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5459/15-г задовольнити.

2. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5459/15-г.

3. Копію ухвали суду надіслати учасникам провадження у справі.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.О. Алданова

Б.В. Отрюх